OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קליף האנגר

קליף האנגר (מאנגלית: Cliffhanger וגם Cliff-Hanger, מילולית: "תלוי/ה מצוּק") הוא סיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירת סיפורת בהמשכים, כגון סדרת ספרים, סדרת סרטי קולנוע או סדרת טלוויזיה.

סיום מסוג זה נועד ליצור מתח שיביא להתעניינות בפרק הבא של היצירה, לכשיופץ. הדימוי מרמז על סיום שבו דמות נותרת תלויה מקצהו של צוּק, ורק מי שיצפה או ירכוש את הפרקים הבאים של הסדרה ידע מה עלה בגורלה. המונח נפוץ במיוחד בסדרת דרמה המשכית ובסרטי קולנוע עם תכנון להמשכון. ישנן סדרות טלוויזיה המסיימות עונה אחת ב"קליף האנגר" בפרק האחרון כדי למשוך את הקהל לצפות בעונה הבאה של הסדרה.

==אטימולוגיה==
כמקור למונח נחשב הרומן "A Pair Of Blue Eyes" של תומאס הארדי שפורסם בהמשכים בין ספטמבר 1872 ליולי 1873, בכתב העת "Tinsleys' Magazine" שבו הארדי משאיר בסוף אחד הפרקים את הנרי נייט, אחת מהדמויות הראשיות, סוקר את ההיסטוריה של העולם כשהוא תלוי מעל צוק, ומביט למטה.

עם זאת, כתב העת "קולייר'ז" פרסם בשנת 1946 שהמונח הופיע לראשונה בדפוס תשע שנים קודם לכן, ב-1937. לפי הפרסום, מקור המונח מיוחס לסרט בהמשכים "The Perils of Pauline" (מילולית" "הסכנות של פולין") משנת 1914. פרקי הסרט (20 פרקים בני כ-20 דקות כל אחד) הסתיימו ברובם כאשר הגיבורה, פולין, נתלית על חבל שחוק מצוק, בעוד הנבל מנסה לחתוך את החבל בסכין קהה.

==שימוש מודרני==
===קולנוע===
דוגמה ידועה לשימוש באמצעי זה היא סרט הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, "בחזרה לעתיד 2", הסרט השני בטרילוגיה. בסיום הסרט, מרטי מקפליי משלים את המשימה בשנת 1955 ומתקן בכך נזק חמור שקרה ב-1985. המדען אמט בראון מנסה לאסוף אותו עם הדלוריאן, אבל במהלך סופת ברקים חזקה, הדלוריאן נפגעת מברק ושולחת את בראון בחזרה בזמן 70 שנה, ומרטי נתקע בשנות ה-50, כמעט ללא תקווה לחזור להווה.

===טלוויזיה===
לעיתים, סדרת טלוויזיה מתבטלת לאחר עונה שפרקה האחרון הסתיים באמצעי זה, ולכן נשארות שאלות פתוחות אצל הקהל. לעיתים רחוקות יוצא לאור פרק, סרט טלוויזיה או סרט קצר הסוגר את העלילה, ובדרך כלל מופץ ישירות ל-DVD או לאתר סטרימינג.

==קישורים חיצוניים==
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:מינוחים בקולנוע
קטגוריה:טלוויזיה: תוכן
יוניקרדיט

לוקה]]
יוניקרדיט (באיטלקית: UniCredit) הוא קבוצת בנקאות בינלאומית שבסיסה במילאנו, איטליה. הוא נחשב לבנק חשוב מבחינה מערכתית, במערכת הבנקאות הבינלאומית, והבנק ה-34 בגודלו בעולם לפי נכסים. הבנק הוקם באמצעות מיזוג של בנק "קרדיטו איטליאנו" ו"אוניקרדיטו" בשנת 1998. אך יש לו זהות תאגידית המשתרעת מאז הקמתו בשנת 1870 בשם "באנקו די ג'נובה". מניות יוניקרדיט רשומות למסחר בבורסה איטליאנה ובורסת פרנקפורט, והם כלולות במדד המניות המובילות של אירופה EURO STOXX 50.

ליוניקרדיט יש פעילות של בנקאות קמעונאית, בנקאות מסחרית, בנקאות השקעות וניהול עושר. יוניקרדיט הוא בנק פאן-אירופי עם נוכחות חזקה במערב, מרכז ומזרח אירופה. באמצעות רשת הבנקאות האירופית שלו, הוא מספק גישה למוצרים ושירותים פיננסיים ב-13 שוקי ליבה: איטליה, גרמניה, באוסטריה כבנק אוסטריה ואחת עשרה מדינות מרכז ומזרח אירופה.

==היסטוריה==
קבוצת יוניקרדיט הוקמה כמיזוג של כמה קבוצות בנקאיות איטלקיות בשנת 1998, שכללו את קבוצת יוניקרדיטו (קבוצת בנקים מטורינו, ורונה וטרוויזו) וקרדיטו איטליאנו (שכללה את הבנקים Rolo Banca, Banca Popolare di Rieti), . קרדיטו איטליאנו הנפיקה כ-38.46% מניות חדשות לבעלי יוניקרדיטו, והקבוצה המאוחדת קיבלה את השם "יוניקרדיטו איטליאנו" (UniCredito Italiano). בנקים נוספים: Banca dell'Umbria, Cassa di Risparmio di Carpi, Cassa di Risparmio di Trento and Rovereto (Caritro), Cassa di Risparmio di Trieste הצטרפו גם לקבוצה בשנים 1998–2000. חברת בת חדשה הוקמה גם בדצמבר 1999 אשר נקראה על שם Credito Italiano המקורי.

בשנת 1999, יוניקרדיטו איטליאנו, כפי שהייתה ידוע אז, החלה את התרחבותה במזרח אירופה עם רכישת בנק פ.ק.או. הפולני. ביוני 2002, יוניקרדיט החלה פרויקט למיזוג 7 בנקים מרשת הבנקים שלה באיטליה, ומיתוג מחדש שלהם תחת שם וזהות תאגידית אחידה.

בשנת 2005 התמזגה יוניקרדיט עם הקבוצה הגרמנית HypoVereinsbank (HVB), שהוקמה בשנת 1998 על ידי שילוב של שני בנקים מבוואריה: Bayerische Vereinsbank ו-Bayerische Hypotheken-und Wechsel-Bank. קבוצת HVB עצמה רכשה את בנק אוסטריה בשנת 2000. בנוסף, בנק אוסטריה היה בעל מניות בבנק ההשקעות מדיצ'י. בשנת 2009 בנק מדיצ'י הולאם לאחר שנחשף שהשקיע 3 מיליארד דולר אצל ברנרד מיידוף. סוניה קוהן, מייסדת הבנק ובעלת המניות העיקרית בו, והייתה מקורבת למיידוף. היא נחשדה בהעברת כספי לקוחות למיידוף תמורת שוחד.

בשנת 2007, רכש יוניקרדיט את הבנק האיטלקי קפיטליה תמורת 22 מיליארד אירו. באותה עת שווי השוק של הבנק הממוזג עלה על 100 מיליארד אירו, והוא היה השני בגודלו באירופה, אחרי קבוצת HSBC. לבנק הממוזג היו כ-9,200 סניפים ברחבי העולם, נכסים בהיקף של כ-960 מיליארד אירו, ו-40 מיליון לקוחות.

ביוני 2008, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, הודיע הבנק על פיטורי כ-9,000 עובדים.

באוגוסט 2012, דיווח עיתון ה"פייננשל טיימס", כי יוניקרדיט נחקר על ידי הרשויות האמריקניות בחשד כי ביצע עסקאות עם גורמים איראנים והפר את הסנקציות הכלכליות על המדינה.

==פעילות בישראל==
הבנק נכנס לפעילות בישראל עם רכישת השליטה בבנק פ.ק.או., הבנק הגדול בפולין, תמורת 1.09 מיליארד דולר. בעקבות הרכישה, עבר לשליטתו גם בנק פ.ק.או ישראל, שהיה לו סניף בתל אביב מאז 1933. בספטמבר 2003 רכש בנק הפועלים את פ.ק.או ישראל תמורת 30 מיליון שקל.

בינואר 2009, פתחה קבוצת "יוניקרדיט" נציגות בישראל, של בנק ההשקעות שלה בפולין. הנציגות מוקמה במגדל המוזיאון בתל אביב. הנציגות עוסקת בעיקר במימון השקעות של חברות ואנשי עסקים ישראלים במזרח אירופה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנקים
קטגוריה:איטליה: כלכלה
קטגוריה:איטליה: בנקים
שארל פגי

שארל פגי (בצרפתית: Charles Péguy; 7 בינואר 1873 – 5 בספטמבר 1914), משורר ומסאי צרפתי.

== קורות חייו ==
שארל פגי נולד למשפחת פועלים בעיר אורליאן שבצרפת. אמו עסקה בהתקנת מושבי קש לכיסאות ואביו, שהיה נגר, מת כתוצאה מסרטן הקיבה כאשר שארל היה בן מספר חודשים בלבד, והוא גדל אצל אמו ואצל סבתו. ב-1885 נכנס לבית ספר תיכון באורליאן וקיבל מלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו. הוא השתתף בלימודי הדת הקתולית שאורגנו על ידי הקתדרלה של אורליאן.

אחרי שקיבל תעודת בגרות ב-1891, שירת בחיל הרגלים הצרפתי עד 1893. ב-1894 התקבל לאקול נורמל סופרייר בפריז, שם היה תלמידם של רומן רולן ושל אנרי ברגסון. הוא נתפס לסוציאליזם וב-1897 פרסם את מאמרו הראשון בכתב עת סוציאליסטי. ב-1898 ייסד ספרייה בקרבת הסורבון בפריז, שהפכה למקום מפגש של אלה שדרשו את זיכויו בדין של אלפרד דרייפוס.

ב-1900, משלא הצליח לקבל הסמכה כפרופסור לפילוסופיה, וספרייתו עמדה בפני סגירה, נפרד מחבריו הסוציאליסטים ובהם לאון בלום, וייסד כתב עת בשם "מחברות החמישה עשר" כדי לפרסם את יצירותיו ואת אלה של מחברים חדשים. רומן רולן, זוליין בנדה, ז'ורז' סורל, דניאל הלוי ואנדרה סוארה היו בין התורמים לכתב עת זה, שהתקיים עד מותו של שארל פגי ב-1914.

הוא היה מתומכיו של המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס עד 1907, כאשר חזר בתשובה לאמונה הקתולית, והחל להאשים את ז'אן ז'ורס בבגידה בצרפת ובסוציאליזם. ב-1908 כתב לידידו ז'וזף לוט: "מצאתי את האמונה... אני קתולי." ב-16 בינואר 1910 פרסם את המחזה "מסתורי הצדקה של ז'אן ד'ארק", שבו ביטא את חזרתו בתשובה. למרות זאת, לא היה רצוי בחוגי הכנסייה הקתולית בגלל שהעז לתקוף את סמכותה. ב-1912 וב-1913 עלה לרגל לקתדרלת שארטר, אך מעולם לא עבר קונפירמציה.

הוא התנתק מן השמאל הפוליטי, תקף את הסוציאליזם על עמדותיו נגד הדת ובזכות הפציפיזם והצטרף אל המחנה הלאומי שהשתוקק לצאת למלחמה נגד גרמניה כדי להשיב לצרפת את הטריטוריה שאיבדה במלחמת צרפת–פרוסיה.

יצירתו של שארל פגי עוסקת בערכיו היסודיים של האדם כמו אלה של העבודה האדמה והמשפחה. אלה הם ערכים המועדפים על הפטריוטים. מחזהו "שער הכניסה המסתורי של המידה הטובה השנייה" (1912), שנכתב בסגנון פואמה, הודפס יותר מ-60 פעם, והיה אהוב ביותר על הגנרל שארל דה גול. 

במסה "הכסף" (1913) שארל פגי מותח ביקורת על המודרניזם ועל הקִדמה, בהצביעו על אפסיותו של האדם המתיימר לרשת את אלוהים, ועל השפל המוסרי שאין בכוחו של האדם המודרני להימלט ממנו. בכתב העת "מחברות החמישה עשר" כתב: "האדם המודרני נמצא במצב של מבוכה מבחינה מצפונית. לצערנו עלינו לומר כי העולם המודרני נמצא בכל רע."

כאשר שירת כקצין מילואים בספטמבר 1914, ערב הקרב הראשון על המארן, שארל פגי נהרג מכדור שנורה בראשו, בעת שהפציר בחייליו לא לאפשר לגרמנים להשתלט על אף שעל של אדמת צרפת.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:הומניסטים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1873
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1914
מחוזות קמבודיה

מפת מחוזות קמבודיה
קמבודיה מחולקת מבחינה מנהלית ל-25 מחוזות (חט). כמו כן קיימת חלוקה משנית לנפות.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מס' ||שם || בירה || שם בתעתיק לטיני || אוכלוסייה נכון לשנת 2019 ||שטח
|-
|1 || מחוז באנטי מינצ'י || סריי סיסופון|| Banteay Meanchey|| 861,883|| 6,679
|-
|2 || מחוז באטאמבאנג|| באטאמבאנג|| Battambang|| 997,169|| 11,702
|-
|3 ||מחוז קמפונג צ'אם|| קמפונג צ'אם|| Kampong Cham|| 899,791 || 4,549 
|-
|4 ||מחוז קמפונג שהננג|| קמפונג שהננג|| Kampong Chhnang|| 527,027	 || 5,521
|-
|5 ||מחוז קמפונג ספאו|| קמפונג ספאו|| Kampong Speu|| 877,523 || 7,017
|-
| 6 ||מחוז קמפונג טום || קמפונג טום||Kampong Thom|| 681,549|| 13,814
|-
|7|| מחוז קמפוט|| קמפוט|| Kampot|| 593,829 || 4,873
|-
|8|| מחוז קנדל|| תג קמאו|| Kandal|| 1,201,581 || 3,179
|-
|9 || מחוז קאו קונג|| קאו קונג|| Koh Kong|| 125,902 || 10,090
|-
|10|| קפ || - ||Kep|| 42,665|| 336
|-
|11|| מחוז קראטיה|| קראטיה || Kratié|| 374,755|| 11,094
|-
|12 || מחוז מונדולקירי|| סנמונורום|| Mondulkiri|| 92,213 || 14,288
|-
|13 ||מחוז אודר מנצ'ה|| סמראונג|| Oddar Meancheay|| 276,038 || 6,158
|-
|14 ||פאילין|| - || Pailin|| 75,112 || 803
|-
| 15 ||פנום פן|| - ||Phnom Penh|| 2,281,951 || 678.
|-
| 16 ||סיהאנוקוויל|| - ||Preah Sihanouk || 310,072 || 1,938 
|-
|17|| מחוז פראה ויהאר|| פנום טבנג מינצ'י|| Preah Vihear|| 254,827 || 13,788
|-
|18|| מחוז פורסאט|| פורסאט|| Pursat|| 419,752|| 12,692
|-
|19 || מחוז פריי וונג|| פריי וונג|| Prey Veng|| 1,057,720	|| 4,883
|-
|20 || מחוז רטנקירי || בנלונג||Ratanakiri|| 217,453 || 10,782
|-
|21 || מחוז סיאם ריפ|| סיאם ריפ||Siem Reap|| 1,014,234 || 10,299
|-
| 22|| מחוז סטונג טרנג||סטונג טרנג|| Stung Treng|| 165,713|| 11,092
|-
|23 ||מחוז סווי ריאנג|| סווי ריאנג|| Svay Rieng|| 525,497|| 2,966
|-
|24 ||מחוז טאקאו|| טקאו|| Takéo|| 900,914 || 3,563
|-
|25 ||מחוז טובונג כחום|| סואונג|| Tboung Khmum|| 776,841 || 5,250
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://nis.gov.kh/nis/Census2019/Final%20General%20Population%20Census%202019-English.pdf נתוני אוכלוסין, 2019]

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
סולימאן אבן עבד אל-מלכ

סלימאן בן עבד אל-מלכ (בערבית: سليمان بن عبد الملك; 675–717) משושלת בית אומיה, היה הח'ליף ה-11 של האסלאם והשליט השביעי מבני משפחתו. קודם לעלותו לשלטון היה מושל ג'ונד (נפת) פלסטין בח'ליפות האומיית, ויסד בה בירה חדשה, העיר רמלה.

סלימאן נולד בעיר אל-מדינה בשנת 675. כאשר נקרא סבו, מרואן אבן חכם, להציל את שלטון השושלת האומיית, לאחר המשבר שפקד אותה בשנים 683–684, עברה המשפחה לדמשק. זמן לא רב לאחר מכן היה עבד אל-מלכ, אביו של סלימאן לח'ליף. סלימאן עצמו נזכר לראשונה במקורות כמוליך שיירת החג' ב-701. זמן לא רב לאחר מכן הוא נתמנה למושל ג'ונד פלסטין. בשנת 705 עלה לשלטון אחיו הבכור, אל וליד, שבימי שלטונו הוכפל שטח הח'ליפות ונבנו בה בנייני פאר רבים. בימי שלטונו של סלימאן בג'נד פלסטין, פרץ עימות חריף בינו לבין מושל עיראק וחווארזם, אל חג'אג' אבן יוסף אל ת'קפי, מן האישים החזקים והבולטים בתקופה. סכסוך זה לא הפריע לסלימאן ליזום הקמת בירה חדשה לג'נד פלסטין, היא רמלה.
בשנת 715 הלך אל וליד לעולמו והח'ליפות הוצעה לסלימאן, אחיו. הוא שהה ברמלה כאשר קיבל את הח'ליפות. ייתכן שהתכוון לעשותה לבירת הח'ליפות כי העיר נבנתה בגודל ופאר מרשימים. מכל מקום, כאשר נעשה ח'ליף, הוא מיעט לשכון בה, שכן את עיקר מאמציו כשליט הקדיש למסעות מלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לשם כך התיישב סמוך לגבולה, במרג' דאבק שבצפון סוריה, משם שלח משלחות צבאיות לצור על קונסטנטינופול. כן כבשו כוחותיו את טברסתאן וג'ורג'אן שהיו אז חלק מן העולם הפרסי (כיום בטורקמניסטן). 

ממעשיו המתוארים במקורות הקדומים, מצטיירת דמות של שליט מוסלמי אדוק שפעל בהגינות והשליט צדק בממלכתו. אף על פי כן זכה לדימוי שלילי אצל כותבים מאוחרים יותר, שתיארוהו כבליין קל דעת, השקוע בזימה ובזלילה. במאה ה-13 נאמר עליו:
 
משפט זה ושכמותו הושפעו, קרוב לוודאי, מן היחס השלילי של כותבים אלה למרבית בני המשפחה האומיית. אין הוא עולה בקנה אחד עם הידיעות שסולימאן, כמושל ג'נד פלסטין, נהג לבלות זמן רב בהר הבית בירושלים ואת העובדה שאת שנות מלכותו הקצרות הקדיש למלחמות קודש בביזנטים, ופעמיים הוליך את שיירת החג' למכה. סלימאן מת באופן פתאומי בשנת 717, בעת שהנהיג מסע נוסף נגד הביזנטים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית אומיה
קטגוריה:רמלה: אישים
קטגוריה:ילידי 674
קטגוריה:נפטרים ב-717
אצטדיון עירוני קריית שמונה

אצטדיון עירוני קריית שמונה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר קריית שמונה, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת עירוני קריית שמונה, המשחקת בליגה הלאומית.
== היסטוריה ==
האצטדיון הוקם בשנת 1989, והכיל יציע אחד בעל כ-2,300 מקומות ישיבה. האצטדיון עבר שיפוצים רבים ככל שהקבוצה טיפסה במעלה הליגות. על תכנון האצטדיון הופקד האדריכל יעקב (קובה) גבר. ב-2006, עם עליית הקבוצה לליגת העל, החלו עבודות הבנייה של היציע המזרחי, שהוסיף כ-3,000 מקומות ישיבה נוספים, והותקנו ביציע הקיים כיסאות מפלסטיק. כמו כן, הוקמה חנייה מרווחת בחלק הצפוני של האצטדיון. האצטדיון אירח הופעה של שלמה ארצי ב-13 באוגוסט 2009 לכבוד חגיגות 60 שנה לייסוד העיר. ב-2011 אירח האצטדיון את טקס הפתיחה של מכביית הנוער המאורגנת על ידי הקהילות היהודיות בארצות הברית וקנדה לספורטאים היהודים הצעירים שנערכה לראשונה בישראל ולא בצפון אמריקה.

השיפוץ המשמעותי האחרון שעבר האצטדיון ב-2017 כלל התקנת ספסלי ישיבה חדשים, החלפת כל המושבים בטריבונה המערבית הוותיקה, שיפור תשתית ההשקיה והניקוז של הדשא למניעת הצפתו בחורף, התקנת מסך תוצאות ששטחו 40 מ"ר בצידו הדרומי ובניית תא שידור חדש ומוגבה בטריבונה המערבית לשיפור זווית הצפייה והשידור. כמו כן שופצו אז חדרי השירותים ונוספו מזנונים.

ב-2021 נחשפה תוכנית שהוכנה במשרד האדריכלים מנספלד קהת להרחבת האצטדיון לכ-10,000 מקומות שעיקרם בבניית היציע המערבי מחדש, קירוי היציעים, יצירת חזיתות מודרניות לאצטדיון, הסדרת חניון ומבנה קופות מדרום לאצטדיון ועוד. עלות הפרויקט משוערת בכ-100 מיליון שקלים.

== יציעים ומבנה ==
לאצטדיון שני יציעים היציע המערבי הישן יותר המכיל 2,300 מקומות, והיציע המזרחי החדש יותר המכיל 3,000 מקומות, שלכל אחד מהם שתי כניסות לאוהדים. ברוב המשחקים נפתח היציע המזרחי בלבד, אולם במשחקים בעלי ביקוש גבוה נגד קבוצות מרובות קהל נפתח גם היציע המערבי. ביציעים ישנם כיסאות פלסטיק בצבעים כחול ולבן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://iturank8.co.il/אצטדיון אודות האצטדיון העירוני קריית שמונה], באתר עירוני קריית שמונה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עירוני קריית שמונה
קריית שמונה, עירוני
קטגוריה:קריית שמונה: ספורט
קטגוריה:קריית שמונה: מבנים
לותר ברבנק

לותר ברבנק (באנגלית: Luther Burbank; 7 במרץ 1849 - 11 באפריל 1926) היה בוטניקאי וגנן אמריקאי, מחלוצי האגרונומיה.
ב-50 שנות עבודתו הוא הרכיב 618 סוגים חדשים של צמחים.

==ביוגרפיה==
ברבנק נולד בשנת 1849 במשק ליד לנקסטר שבמסצ'וסטס. אביו היה נשוי 3 פעמים, ולותר היה ה-13 מתוך 15 אחים. בילדותו למד בבית ספר בן כיתה אחת, בו לימדה אחותו החורגת.
בגיל 15 נכנס לאקדמיה של לנקסטר ושם הרחיב את השכלתו. התעניינותו בצמחים התפתחה כתוצאה מן החיים במשק ומן הקריאה המרובה בספרייה הציבורית שבעיר. שם קרא, בגיל 19, את ספריו של חוקר הטבע האנגלי צ'ארלס דרווין. לימים, אמר כי זו הייתה נקודת המִפנה בחייו. מדרווין למד כיצד יכול האדם לפתח סוגים משופרים של צמחים.

כעבור שנים אחדות, ניסה ברבנק הלכה למעשה את העיקרון של דרווין על הברירה הטבעית. בכסף שירש מאביו קנה שטח אדמה והתחיל לגדל בו את "יצירותיו", כפי שכינה את הצמחים שלו. הוא ביקש לגדל תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר. לשם כך זרע תפוחי אדמה, ולאחר שהבשילו בחר את הטובים שבהם. אחר-כך חזר וזרע אותם וקיבל יבול של תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר. המין שטיפח עודנו נקרא על שמו.

בינתיים התיישבו בקליפורניה שלושה מאחיו הגדולים, ובשנת 1875 החליט להצטרף אליהם. הוא מכר את ביתו והעתיק את מעונו לסנטה רוזה. שם הקים משתלה קטנה, גידל בה תפוחי אדמה ומכר אותם כדי לממן את מחקריו. אחר-כך החל לעשות בצמחים רבים את מה שעשה בתפוחי האדמה. הוא אסף סוגים רבים, ובחר את אלה שתכונותיהם היו רצויות ביותר בעיניו. הוא אף יצר צמחים חדשים, כשהכליא בין מינים שונים. לשם כך נדרש לו שטח אדמה גדול. לכן קנה שטחים נוספים והקים חוות ניסיונות שהתפרסמה בעולם. את מחקרו ניהל בשיטות מדעיות, אך תכליתו הייתה מעשית ביותר. אורחים רבים ביקרו במשק והתפעלו ממעשיו.

ברבנק עבד ללא לאות עד ליום מותו ב-11 באפריל בשנת 1926.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:בוטנאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1926
מרכז מורשת תימן

בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר ראש העין הוא מכון להעצמה של מורשת תימן. המרכז הוקם ביוזמת עיריית ראש העין, שראשוני תושביה באו מתימן בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.

בית מורשת יהדות תימן שוכן במבנה מנדטורי שהוכרז לשימור על ידי הרשות המקומית. המבנה עבר תהליך שיקום והתאמה, וכיום משמש משכן קבע לבית מורשת יהדות תימן ולבית `יד לבנים`. המבנה בבעלות עיריית ראש העין ומנוהל על ידי העירייה.

במהלך הכנת התערוכות ביקרו במקום תלמידים, מורים ואורחים, אשר סייעו לפיתוח המקום ותרמו לתהליך הקמת המוזיאון.

במרכז מוצגת מורשת יהדות תימן כפי שבאה לידי ביטוי במבצע העלייה לארץ במאמץ שנקרא "מרבד הקסמים". המקום מהווה מרכז מבקרים בו ניתן לצפות ביצירות תכשיטים שיוצרו על ידי תכשיטנים מקרב העולים מתימן.

המרכז מקיים פעילות לדור הצעיר, המעצימות את מורשתם התרבותית של יהודי תימן בנושאי מוזיקה ריקוד שירה ותכשיטנות.

== המבנה ==
בית מורשת יהדות תימן שוכן במבנה מנדטורי שהוא שריד של בסיס תחזוקה של חיל האוויר הבריטי משלהי תקופת המנדט הבריטי. עם קום המדינה הפך מחנה בריטי זה לנטוש, והוסב לשימוש כמחנה מעבר לעולים מתימן בשנים 1949 עד 1950.

לאחר מכן שימש מבנה זה כבית תינוקות עבור המשפחות שהתגוררו באזור.

בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, עם הקמת היישוב ראש העין, שימש המבנה לצרכים שונים: מגורים זמניים לעולים חדשים, בית ספר לבנות, מחסן מועצה ותחנת כיבוי אש.

בשנות התשעים של המאה העשרים החלה הרשות המקומית, בשיתוף עמותת בית מורשת, לשקם ולשפץ את המבנה, על מנת להשמישו כמבנה ציבור.

בשנת 2004 בערך, עבר בית מורשת למשכן זה, לאחר שהיה ממוקם במבנים אחרים שונים ברחבי ראש העין. המבנה נמצא במרכזו של הגרעין ההיסטורי של היישוב, בסמיכות למוסדות ציבור בעיר ולצירי תחבורה ראשיים, ועל תוואי היסטורי-תיירותי משולט.

== גלריה ==
<gallery>
Museum_of_Jewish_Heritage_Yemen_2.jpg|בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר, והארכיון ההיסטורי ראש העין
Museum_of_Jewish_Heritage_Yemen_3.jpg|בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר, והארכיון ההיסטורי ראש העין מפות, תצוגת קבע
Museum_of_Jewish_Heritage_Yemen_4.jpg|בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר, והארכיון ההיסטורי ראש העין תצלומים היסטוריים, תצוגת קבע
Museum_of_Jewish_Heritage_Yemen_1.jpg|בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר, והארכיון ההיסטורי ראש העין
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rosh-haayin.muni.il/html5/?_id=9088&did=2249&g=9035&sm=9088&title=%E1%E9%FA%20%EE%E5%F8%F9%FA%20%E9%E4%E3%E5%FA%20%FA%E9%EE%EF%20%E5%EE%E5%F8%F9%FA%20%E4%F2%E9%F8%2C%20%E5%E4%E0%F8%EB%E9%E5%EF%20%E4%E4%E9%F1%E8%E5%F8%E9%20%F8%E0%F9%20%E4%F2%E9%EF בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר], באתר עיריית ראש העין

== הערות שוליים ==

מורשת
קטגוריה:מכוני מחקר בנושא יהדות
קטגוריה:ראש העין: היסטוריה
קטגוריה:ראש העין: מבנים
קטגוריה:ראש העין: תרבות
אוסטאוקלצין

אוסטאוקלצין הוא חלבון לא קולגני שנמצא במח עצם ובשן. הוא מופרש מאוסטאובלסטים – התאים האחראיים ליצירת עצם, ותפקידו לשמר הומאוסטזיס של משק הסידן ומינרלים אחרים. הוא מתנהג גם כהורמון בגוף הגורם לתאי בטא בלבלב לייצר אינסולין ובאותו זמן לנתב תאי שומן לשחרר את ההורמון אדיפונקטין שמעלה את הרגישות לאינסולין.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* Jonathan Sarfati, [http://creation.com/bone-building-perfect-protein-osteocalcin Bone building: perfect protein], Creation Ministries International
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:מטבוליזם העצמות
קונטרה (משחק וידאו)

קונטרה (באנגלית: Contra) הוא משחק וידאו אשר פותח על ידי חברת קונאמי בשנת 1987. אף על פי שהמשחק פותח במקור עבור מכונות הארקייד, הוא צבר פופולריות רבה רק בהמשך לאחר ששווק לקונסולות משחק נוספות ובמיוחד לאחר ששווק לקונסולת המשחק NES של נינטנדו.

== תיאור כללי ==
השחקן שולט בלוחם קומנדו בודד או בצמד לוחמים אשר נלחמים לאורך המשחק בצבא חייזרים באי מרוחק במטרה לסכל את תוכניתם להשתלט על כדור הארץ. לוחמי הקומנדו מאובזרים במקלעים חצי אוטומטיים בעלי כמות בלתי מוגבלת של תחמושת ומסוגלים לנוע ולירות לשמונה כיוונים שונים. כל נגיעה באחד מהאויבים, פגיעה של כדור או נפילה לתוך תהום הורגת באופן מיידי את השחקן. לאורך כל שמונת שלבי המשחק, מסך המשחק נוטה להכיל מספר רב של אויבים ועשרות כדורים אשר נעים בכיוונים שונים בבת אחת.

ברוב שלבי המשחק ניתן לירות באובייקטים דוממים שונים אשר לעיתים קרובות מעניקים קפסולות שונות אשר מכילות כלי נשק משופרים, חסינות זמנית מפגיעות או פונקציות נוספות. היכולות המשופרות הללו אובדות במידה ודמות השחקן נהרגת.

ניתן לשחק במשחק בשני שחקנים בו זמנית. שני השחקנים משחקים זה לצד זה על גבי מסך המשחק וחייבים לתאם את פעולותיהם על מנת שלא להיפסל וכדי להתקדם.

== משחקים נוספים ==
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה המשחק, לאורך השנים פותחו לו מספר רב של משחקי המשך:
{| class="wikitable" align="center"
|- 
! המשחקים !! מערכת משחק !! שנה
|- 
| Contra || ארקייד, NES, MSX2 || 1987
|- 
| Super Contra || ארקייד, NES, DOS || 1988
|- 
| Operation C || Game Boy || 1991
|- 
| Contra III: The Alien Wars || Super Nintendo, Game Boy, Game Boy Advance || 1992
|- 
| Contra Force || NES || 1992
|- 
| Contra: Hard Corps || Mega Drive || 1994
|- 
| Contra: Legacy of War || פלייסטיישן, Sega Saturn || 1996
|- 
| C: The Contra Adventure || פלייסטיישן || 1998
|- 
| Contra: Shattered Soldier || פלייסטיישן 2 || 2002
|- 
| Neo Contra || פלייסטיישן 2 || 2004
|- 
| Contra 4 || נינטנדו DS || 2007
|- 
| Contra ReBirth || Wii || 2009
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1987
קטגוריה:משחקי ארקייד
קטגוריה:משחקי NES
קטגוריה:משחקי מובייל
קטגוריה:משחקי וידאו קואופרטיבים
קטגוריה:משחקי Shoot 'em up
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
חיסון DNA

הכנת חיסון DNA.
חיסון DNA היא שיטה להגנה על אורגניזם ממחלה באמצעות הזרקה של DNA מהונדס גנטית על מנת לייצור תגובה חיסונית. תרופות המבוססות על חומצות גרעין עודן ניסיוניות, ונעשה בהן שימוש נגד מספר מודלים של מחלות נגיפיות, חיידקיות ופרזיטיות, כמו גם נגד מספר מודלים של גידולים. לחיסוני DNA יש מספר יתרונות על פני חיסון קונבנציונלי, ובפרט היכולת לעורר טווח רחב של תגובות חיסוניות.

חיסונים הם בין ההישגים הגדולים ביותר של הרפואה המודרנית - במדינות מתועשות, הביאו החיסונים לדיכוי של מקרים טבעיים של אבעבועות שחורות, וכמעט דיכאו לחלוטין את מחלת הפוליו, ואילו מחלות אחרות כגון טיפוס, Rotavirus, צהבת A ו-B מבוקרות היטב. עם זאת, חיסונים קונבנציונליים מכסים רק חלק מן המחלות, ומחלות שאין להן חיסון יעיל הורגות מדי שנה מיליוני בני אדם. בין המחלות הנפוצות שאין להן חיסון יעיל - איידס, צהבת C ומלריה.

חיסוני "דור ראשון" הם חיסוני אורגניזם מלא – בצורות של אורגניזם חי, מוחלש או מומת. חיסונים של צורה חיה או מוחלשת של אורגניזם, כדוגמת חיסוני פוליו וחיסוני אבעבועות שחורות, מסוגלים לעורר תגובות של תאי T הורגים (T<sub>C</sub> or CTL), תאי T מסייעים (T<sub>H</sub>) ויצירת נוגדנים. ואולם, יש סכנה שצורות מוחלשות של פתוגן יחזרו למצב מסוכן, ויהיו מסוגלות לגרום למחלה באנשים בעלי כשל חיסוני (כגון חולי איידס). חיסון באמצעות אורגניזם מת מונע סכנה זו, אולם צורה כזו לא מסוגלת לייצר תגובות ספציפיות של תא T הורג, ועשויה לא לעבוד כלל במחלות מסוימות. על מנת למזער סיכונים אלו, פותחו חיסוני "דור שני". אלו חיסונים המכילים מרכיבים מוגדרים כגון חלבונים אנטיגניים (כגון טטנוס או דיפתריה) או מרכיבי חלבון רקומביננטי (כמו אנטיגן פני שטח של צהבת B). חיסונים אלו יכולים גם כן לייצר תגובות נוגדנים ותאי T<sub>H</sub>, אך לא תגובות של תאי T הורגים.

חיסוני DNA הם חיסוני "דור שלישי", אשר עשויים מפיסות DNA מעגלי חיידקי קטן, (הנקרא פלסמיד) אשר הונדס גנטית כך שייצר חלבון ספציפי (אנטיגן) ממיקרואורגניזם. חיסון ה-DNA מוזרק לתאי הגוף, שם ה"מנגנון הפנימי" של התאים המארחים "קורא" את ה-DNA והופך אותו לחלבונים פתוגנים. מאחר שחלבונים אלו מזוהים כזרים, כאשר הם מעובדים בתא ונחשפים על פניהם, מערכת החיסון מודלקת, ובעקבות זאת מתעורר טווח של תגובות חיסוניות. חיסוני DNA התפתחו מניסויי ריפוי גני "כושלים". ההדגמה הראשונה של תגובה חיסונית לפלסמיד מוחדר הייתה כאשר עכבר שחוסן בפלסמיד המבטא הורמון גדילה אנושי הפיק נוגדנים במקום שינוי בגדילה.

חברת הביוטכנולוגיה ModeRNA פיתחה חיסון המכיל mRNA כנגד נגיף הקורונה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיסונים
קטגוריה:DNA
קטגוריה:וירולוגיה
יוסף גינצבורג

הברון יוסף (אוסיפ) יווזל גברילוביץ' גינצבורג (ברוסית: Осип (Иосиф-Евзель) Гаврилович Гинцбург; 1812, ויטבסק – 12 בינואר 1878, פריז) היה בנקאי ונדבן יהודי-רוסי, ראש משפחת גינצבורג.

== קורות חיים ==
יוסף גינצבורג נולד בעיר ויטבסק שבמערב האימפריה הרוסית וגדל בתחום המושב היהודי. צבר עושר רב במלחמת קרים, ובשנת 1859, בהיותו בן 47, פתח בעיר סנקט פטרבורג בנק גדול בשם "יוסף יווזל גינצבורג", שעד מהרה הפך לאחד מן המוסדות הפיננסיים החשובים ברוסיה. במהלך השנים תרם הבנק רבות להקמת מסילות ברזל ולפיתוח כריית זהב בסיביר.

בסנקט פטרבורג פעל לטובת הקהילה היהודית. בשל עושרו ומעמדו היה גינצבורג בעל השפעה אצל השלטונות, ופעל לשיפור מעמד היהודים ולהתרת מגוריהם כתושבי קבע גם מחוץ לתחום המושב. בשנת 1863 הקים גינצבורג בית כנסת ראשון בעיר. כן תרם לתלמוד תורה בווילנה, עיר מוצאו של אביו גבריאל.

הודות למאמציו של גינצבורג, התקנות ביחס לשירות יהודים בצבא הצאר הושוו בשנת 1874 לאלה האמורות ביחס לשירותם של בני עממים אחרים.

גינצבורג היה פילנתרופ שנודע בתמיכתו באמנים ובאנשי רוח יהודים, בהם למשל הפסל מרק אנטוקולסקי, ובביתו היה מצוי תמיד מקבץ שלהם. בשנת 1872 קיבל מידי הדוכס הגדול של הסן את התואר ברון. ב- 1874 קיבל אישור של הצאר להשתמש בתואר זה בתחומי האימפריה הרוסית, הודות לתרומה שהעניקה המשפחה לרוסיה.

יוסף גינצבורג נפטר בפריז בחורף 1878, באמצע שנות ה-60 לחייו.

בנו של יוסף גינצבורג, נפתלי הרץ (הוראצי) גינצבורג (Гораций; 1833–1909), היה אף הוא בנקאי, נדבן ומנהיג ציבור.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

יוסף
קטגוריה:נדבנים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:אצולה יהודית רוסית
קטגוריה:בנקאים יהודים רוסים
קטגוריה:ילידי 1812
קטגוריה:נפטרים ב-1878
לינדה באק

לינדה בראון באק (באנגלית: Linda Brown Buck; נולדה ב-29 בינואר 1947) היא ביולוגית אמריקאית, זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 2004.

==קורות חייה==
באק נולדה בסיאטל שבמדינת וושינגטון, הבת האמצעית מבין שלוש בנות לאב מהנדס חשמל ואם עקרת בית. לאחר שסיימה ב-1975 תואר ראשון במיקרוביולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת וושינגטון, עברה באק לדאלאס שבטקסס, שם עשתה את הדוקטורט במחלקה למיקרוביולוגיה במרכז הרפואי אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן. ב-1980 עברה לניו יורק ללימודי הפוסט דוקטורט באימונולוגיה באוניברסיטת קולומביה. בקולומביה עבדה באק במעבדתו של פרופסור ריצ'רד אקסל, שעמו ועם אריק קנדל שיתפה פעולה שנים קודם לכן במחקר בתחום מדעי המוח. בעבודתה עם אקסל התמחתה באק בטכניקות בביולוגיה מולקולרית, בין השאר בשיבוט תאי עצב של אורגניזם המודל ארנבת ים (Aplysia).

ב-1985 נחשפה למחקר בנושא חוש הריח, והחליטה להתמקד בתחום זה. ב-1988 החלה את עבודת המחקר שלה בחיפוש אחר קולטני ריח, וב-1991 פרסמה יחד עם אקסל את ממצאיהם בתחום במאמר פורץ דרך. באק ואקסל הראו כי קולטני הריח הם ממשפחת הקולטנים המצומדים לחלבון G שנמצאים באפיתל בעומק האף.

ב-1991 עברה באק לבוסטון לאחר שקיבלה משרה במחלקה למדעי המוח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בהרווארד התקדמה לדרגת פרופסור חבר ב-1996 ולפרופסור מן המניין ב-2001. עבודתה בשנים אלו התרכזה במחקר כיצד מאורגנים קולטני הריח וכיצד מעבד המוח את האותות מהם, על מנת לאפשר לזהות ולהפריד בין ריחות שונים.

ב-2002 חזרה באק לסיאטל ומכהנת כפרופסור (Affiliate Professor) באוניברסיטת וושינגטון ועמיתה במכון מחקר הסרטן ע"ש פרד האטצ'ינסון.

ב-2003 נבחרה לחברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וזכתה בפרס גרדנר למחקר רפואי. ב-2004 זכתה יחד עם ריצ'רד אקסל בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, וב-2008 נבחרה לחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-2015 נבחרה לעמיתה זרה של החברה המלכותית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20120717011515/http://myprofile.cos.com/lbuck פרופיל של לינדה באק]
* [http://www.hhmi.org/research/investigators/buck_bio.html פרופיל באתר המכון הרפואי הווארד יוז]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכות פרס נובל אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:זוכות פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:חברות האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:זוכי פרס גרדנר
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:מדעניות מוח אמריקאיות
קטגוריה:ביולוגיות אמריקאיות
קטגוריה:אימונולוגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קמארינה

שרידי מקדש אתנה בקמארינה
קמארינה (ביוונית: Καμάρινα, בלטינית: Camarina) היא עיר עתיקה בחוף הדרומי של סיציליה, כ-27 קילומטרים דרומית-מזרחית לג'לה (טראנובה), ממנה נותרו בימינו שרידים בלבד.
== היסטוריה ==
קמארינה נוסדה ב-599 לפנה"ס על ידי מתיישבים מסירקוסאי, אך נחרבה על ידי העיר המייסדת ב-522 לפנה"ס. הריסות קמארינה נמצאות כיום בתחומי סנטה קרוצ'ה קמרינה (Santa Croce Camerina) שבנפת רגוזה.

אנשי ג'לה הקימו את העיר מחדש ב-461 לפנה"ס. יחסיה עם סירקוסאי היו כפי הנראה עוינים, אך למרות שעמדה לצדה של אתונה ב-427 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, היא הושיטה עזרה מסוימת לסירקוסאי אויבתה בשנים 415-413 לפנה"ס. קמארינה נחרבה על ידי הקרתגים ב-405 לפנה"ס, שוקמה על ידי טימולאון ב-399 לפנה"ס לאחר שננטשה בפקודת דיוניסיוס הראשון (טיראן סירקוסאי), אולם נפלה לידי הרומאים ב-258 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה.

העיר נהרסה כליל ב-853 לספירה. מאחר ששכנה בין גבעות חול נודדות, בסביבה שאין בה מחצבי אבן, נשדדו כל אבני הבניין של בתיה גם על ידי יושבי טראנובה עצמם. לפיכך לא נותר ממנה דבר זולת קטע קטן של חומת מקדש אתנה ויסודותיהם של בניינים אחדים. חלקים של חומת העיר והנקרופוליס נחשפו בחפירות ארכאולוגיות ונחקרו.

זמן קצר לפני החרבת העיר בידי הקרתגים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס פרצה בה מגפה מסתורית. התעורר חשד כי הביצה, שהגנה על העיר מצפון מפני שכניה העוינים, היא המקור למחלה הלא מוכרת והועלתה הצעה לייבשה. כשנועצו אנשי העיר באורקל, הייתה תשובתו כי אל להם לעשות זאת, משום שהמגפה תחלוף מעצמה עם הזמן. התמרמרות התושבים הלכה וגברה, ולמנהיגי העיר לא נותרה כל ברירה אלא לייבש את הביצה בניגוד לעצת האורקל. ואומנם, משעה שהביצה יובשה לא נותר דבר שיוכל לעצור את התקדמות חיילי הצבא הקרתגי. הקרתגים כבשו את העיר, החריבוה עד היסוד והרגו את כל תושביה לפי חרב. את הסיפור אודות ביצת קמארינה מביא הגאוגרף הרומי סטראבון.

מן העיר נותרו שרידים מועטים בלבד, ובהם קברים מן המאה ה-7 לפנה"ס והריסות מקדש אתנה. לא הרחק מהם התגלה נקרופוליס ובו קברים מן המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. חלק מן הממצאים שנחשפו במקום מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של סירקוזה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סיציליה: היסטוריה
קטגוריה:סיציליה: ערים
מחוזות איי שלמה

מבחינה מנהלית איי שלמה מחולקים ל-9 מחוזות ואזור עיר הבירה (Capital Territory). חלוקה זו בתוקף משנת 1995.

מפת מחוזות איי שלמה

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מס' ||שם || בירה || שם בשפת המקור || אוכלוסייה נכון לשנת 2019 ||שטח
|-
|1 || מחוז המרכז|| טולאגי|| Central Province|| 30,326	|| 615
|-
|2 || מחוז חויסאול|| טארו|| Choiseul Province || 30,619|| 3,837
|-
|3 ||מחוז גוודלקנל|| הוניארה|| Guadalcanal Province || 154,150	|| 5,336
|-
|4 ||מחוז איזבל|| בואלה|| Isabel Province||30,399 || 4,136
|-
| 5 ||מחוז מקירה-אולבה|| קירקירה||Makira-Ulawa Province|| 52,006|| 3,188
|-
|6|| מחוז מליטה|| אאוקי|| Malaita Province|| 173,347	|| 4,225
|-
|7|| מחוז רנל ובלונה|| טיגואה|| Rennell and Bellona Province|| 4,091 || 671
|-
|8 || מחוז טמוטו|| לטה|| Temotu Province|| 22,132 || 895
|-
|9 || מחוז המערב || גיזו||Western Province|| 94,209|| 5,475
|-
|- || אזור הבירה|| הונאירה||Capital Territory|| 130,176|| 22
|}

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
מחוזות ונואטו

מחוזות ונואטו אלו ששת המחוזות של מדינת ונואטו, אשר מחולקים גם הם לנפות. בדרך כלל הנפה מהווה אי ספציפי. שמות המחוזות באנגלית מורכבות מאותיות הראשונות של האיים המרכיבים את המחוז.

מפת מחוזות ונואטו

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מס' ||שם || בירה || שם בשפת המקור || אוכלוסייה נכון לשנת 2016 ||שטח
|-
|1 || מחוז מלמפה|| לקטורו|| Malampa Province|| 40,928|| 2,779 
|-
|2 || מחוז פנמה|| לונגנה|| Penama Province || 32,543|| 1,198
|-
|3 ||מחוז סנמה|| לוגנוויל|| Sanma Province || 54,184 || 4,248
|-
|4 ||מחוז שפה|| פורט וילה|| Shefa Province||97,602|| 1,455
|-
| 5 ||מחוז טפאע|| איסנגל||Tafea Province|| 37,050|| 1,628 
|-
|6|| מחוז טורבה|| סולה|| Torba Province|| 10,161|| 882 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
II (אלבום)

II הוא שם אלבומו השני של הזמר-יוצר הישראלי אריק ברמן, שיצא ב-2 בפברואר 2009. שם האלבום ותאריך יציאתו מהווים המשך לאלבומו הראשון של ברמן, "I", שיצא ב-1 בינואר 2007.
== הפקה ==
בחודש מאי 2008, בסמוך ליום העצמאות ה-60 לישראל, יצא לתחנות הרדיו שיר ראשון מהאלבום, "כרוניקה של שקיעה סגולה מאוד" ("שש אפס למדינה"), בו התארחה הקריינית גאולה אבן. בנובמבר 2008 יצא הסינגל הרשמי הראשון מהאלבום, "הגשמה עצמית". השיר התייחס באופן אירוני להצלחת אלבומו הראשון של ברמן, עם שורות כ"אני אכתוב שיר על כדורגל עם פזמון כזה קליט", כאזכור לשירו "שער שש". השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו, והגיע לראש מצעדי הפזמונים השונים.

בינואר 2009, זמן קצר לפני יציאת האלבום, יצא הסינגל "שמות". גם שיר זה עסק באלבומו הראשון של ברמן, אם כי באופן רציני יותר. בשיר תיאר ברמן משבר שעבר עקב חוסר השראה, ואת השפעתו עליו ("נהייתי בן אדם קטן, צר וקר וציניקן, פסימיסט, מטריאליסט, שיינקין-אבן-גבירוליסט, תפוח אדמה ספתי מול הקולנוע הביתי"). השיר לא זכה להצלחה בתחנות הרדיו, וזמן קצר אחריו יצא סינגל נוסף, "את טעם נרכש", שזכה ליותר הצלחה. הסינגלים הבאים היו "הסיגריה האחרונה" ו"ילד מדהים".

את כל שירי האלבום כתב והלחין ברמן. על ההפקה המוזיקלית היה אחראי משה לוי, שהפיק גם את אלבומו הקודם של ברמן. את השירים עיבדו ברמן ואודי קראוס (המתופף) יחד עם שאר נגני האלבום- משה לוי, מאיה בלזיצמן, אייל הלר, דקל טוביה, אבנר קלמר, ועופר שקלארסקי. באלבום השתתפה גם הזמרת אפרת גוש בשיר "אוריה חוזר הביתה".

מספר שירים באלבום בוססו על סיפורים קיימים. כך למשל שם השיר "זאב הערבה" לקוח מספרו של הרמן הסה "זאב הערבה". השיר "הסיגריה האחרונה" מבוסס על סיפור ישו והסעודה האחרונה, והשיר "אוריה חוזר הביתה" מהווה הקבלה לסיפור המקראי של אוריה החתי.

== שירי האלבום ==
# שמות
# הגשמה עצמית
# כרוניקה של שקיעה סגולה מאוד (שש אפס למדינה)
# זאב הערבה
# שיר ליעל #34
# אוריה חוזר הביתה (הבחורה עם החתולים)
# הסיגריה האחרונה (על מגדלנה מרחוב הנצי"ב 14)
# ילד מדהים
# את טעם נרכש
# עץ
# מגיע לך שיר
#כמובן שאם את נופלת
# אימפוטנציה של מילים
# פוטנציה של מילאימ

== סינגלים ==

קטגוריה:אלבומי 2009
קטגוריה:אלבומי אריק ברמן
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי משה לוי
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
פרוטומה

פְּרוֹטוֹמָה (ביוונית Προτομή – "החלק הקדמי או העליון של דבר-מה") הוא פסל המתאר את חלקו העליון של אדם או את חלקו הקדמי של בעל חיים, ובעיקר את צווארו וראשו (לעיתים עם חלק נכבד של כתפיו וחזהו).

הפרוטומה מוצבת על אדן או כן, ועשויה מאבן או סוגים של מתכת. הפרוטומה שימשה פעמים רבות להנצחת אישים מסוימים בעלי חשיבות, ולאו דווקא כיצירת אמנות לשמה (למשל, רבים מאישי יוון ורומא החשובים הנציחו את דמותם באמצעות פרוטומה).

<gallery>
Estreya Ovadia bust in Bitola.jpg|פרוטומה של אסתר עובדיה
Kleopatra-VII.-Altes-Museum-Berlin1.jpg|פרוטומה של קלאופטרה השביעית. אוסף המוזיאון הישן (ברלין)
Caesar-Altes-Museum-Berlin.jpg|פרוטומה של יוליוס קיסר
Portrait Bust of Friedrich Nietzsche (SM sgp1).png|פרוטומה של פרידריך ניטשה מאת מקס קלינגר
PikiWiki Israel 7976 president shazar.jpg|פרוטומה של זלמן שזר בבית יד לבנים בפתח תקווה (פיסול של מיכאל מילברגר)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:פיסול
מתיאז' סמודיש

מתיאז' סמודיש (בסלובנית: Matjaž Smodiš; נולד ב-13 בדצמבר 1979) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר. גובהו 2.05 מטרים.

== חייו ==
סמודיש, יליד טרבוולז', סלובניה, יוגוסלביה, שיחק במשך 6 שנים בק.ק קרקא הסלובנית ונבחר פעמיים למשחק האולסטאר של הליגה הסלובנית. בשנת 2000 חתם בוירטוס בולוניה, עימה זכה באליפות היורוליג (2001), באליפות הליגה (2001), ופעמיים בגביע האיטלקי (2001, 2002). לאחר מכן עבר לפורטיטודו בולוניה מאותה הליגה וזכה שוב באליפות איטליה בעונת .

בקיץ 2005 עבר סמודיש לצסק"א מוסקבה, בה הפך עם השנים לשחקן חמישייה מרכזי והיה שותף לזכייה בשני גביעי יורוליג ב-2006 וב-2008.

סמודיש שיחק גם בנבחרת סלובניה, עימה שיחק ביורובאסקט 1999, ביורובאסקט 2001 וביורובאסקט 2007.

==הישגים ותארים==
;קבוצתיים
* אליפות סלובניה: 2000
* הגביע האיטלקי: 2001, 2002
* אליפות איטליה: 2001, 2005
* אליפות היורוליג: 2001, 2006, 2008
** סגנות: 2004, 2007, 2009
* הגביע הרוסי: 2006, 2007
* אליפות רוסיה: 2006, 2007, 2008, 2009, 2010

;אישיים
* 2 הופעות במשחק האולסטאר של הליגה הסלובנית: 1999, 2000
* הופעה אחת במשחק האולסטאר של הליגה האיטלקית: 2004
* חמישיית העונה השנייה ביורוליג: 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.euroleague.net/competition/players/showplayer?gamenumber=1&gamecode=9&pcode=ALC&phasetypecode=RS פרופיל] באתר היורוליג

קטגוריה:כדורסלנים סלובנים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סלובניה
קטגוריה:כדורסלני וירטוס בולוניה
קטגוריה:כדורסלני פורטיטודו בולוניה
קטגוריה:כדורסלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:כדורסלני צדביטה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני קרקה נובו מסטו
קטגוריה:סלובנים שנולדו ב-1979
גידולי היפופיזה

גידולי ההיפופיזה הם גידולים שפירים ברובם מסוג אדנומה. זהו גידול שפיר, מוגבל היטב, בו התאים דומים לתאים המקוריים. הגידול יכול להיות בצורות שונות מבחינה היסטולוגית: צורה פפילרית, צורת סרטים (ribbon), או צורות אחרות. 

== גידולים שפירים ==
האדנומה מוגבלת מיתר רקמת ההיפופיזה, אולם לא על ידי קופסית אלא על ידי יצירת לחץ. הגידול בנוי ממשטח גדול של תאים וביניהם אספקת דם (fibro-muscular core). התאים הומוגניים, ובעלי גרעין קטן ומרכזי, וניתן להבחין בכלי דם באופן בולט. הגידול יכול להפריש הורמונים או שלא. כדי לדעת האם הגידול מפריש הורמונים ניתן להיעזר באימונוהיסטוכימיה (באמצעות נוגדנים להורמונים שונים) או על ידי התבוננות במיקרוסקופ אלקטרוני לזיהוי גרנולות הפרשה. בצביעה לרטיקולין אשר צובע את רשת כלי הדם ניתן להבחין בצביעה המאפיינת את תאי הדם של הגידול. תאי הדם לא גדלים במבנה של קורים כפי שקיים ברקמה התקינה. קיים סוג חודרני של אדנומה (micro invasive adenoma) גידול אשר נחשב לגידול שפיר אולם גבולותיו אינם ברורים, ויש חדירה לתוך הדורה- בעיקר בחלק הקדמי של ההיפופיזה.
גידול שפיר שכיח יחסית הוא קרניופרינגיומה (Craniopharyngioma) מקור הגידול הוא ב-Rhatke pouch המהווה את המקור האמבריונלי ממנו נוצרה ההיפופיזה הקדמית (בלוע העליון). הגידול יכול להגיע לגודל של כ-5 ס"מ (לשם השוואה, גודל ההיפופיזה כ-1 ס"מ) כך שנוצר לחץ על ההיפופיזה. הגידול גדל לאט, מתפשט לאיברים מסביב וחודר לעצם (בגלל ההתפשטות שלו קשה להוציאו בניתוח). חלק מהגידול מצופה ברקמת דורה וחלקו פורץ את הדורה אל ההיפותלמוס. הסימן הראשון לגידול הוא כאבי ראש והפרעות בראייה. מבחינה היסטולוגית, הגידול מאופיין באפיתל עמודי קשקשי, אשר תוחם חללים ציסטיים המכילים נוזל שומני. בנוסף לכך קיימים אזורים בגידול של אפיתל רב שכבתי שטוח. 
גידול זה מלווה פעמים רבות בסוכרת תפלה מרכזית- או כתוצאה מניתוח להסרת הגידול אשר גורם לפגיעה בהפרשת ההורמון ואזופרסין, או כתוצאה מכך שהגידול עצמו מייצר חומר אשר עובד כאנטגוניסט על הקולטן (רצפטור) לווזופרסין. 

== גידולים ממאירים == 
גידולים ממאירים של ההיפופיזה הם יחסית נדירים. 

גרורות בהיפופיזה יכולות להגיע מאיברים מאוד מרוחקים כגון כליה, שחלה ואיברים אחרים. הגרורה יכולה להגיע דרך נוזל הלימפה ולחדור אל כלי הדם שבהיפופיזה.

קטגוריה:גידולים ממאירים בבלוטות אנדוקריניות
קטגוריה:גידולים שפירים
תסמונת ההפרשה הלא תואמת של הורמון ADH

תסמונת ההפרשה הלא תואמת של הורמון ADH או SIADH היא תסמונת הכרוכה בהפרשת יתר של ההורמון ואזופרסין. 

הסיבות לתסמונת זו יכולות להיות רבות. למעשה, כל מחלה חדה וכרונית של מערכת העצבים יכולה לגרום לתסמונת. בנוסף, שבץ, זיהום על ידי מניניגוקוקוס, טראומה גופנית, עירור אדרנרגי או הפרשה אקטופית של ההורמון ואזופרסין על ידי גידולים שונים (כגון גידולי ריאה מסוג קרצינומה קשקשית, small cell carcinoma). גם תרופות עלולות לגרום להגברת ההפרשה של ההורמון ואזופרסין:
טגרטול, ציקלופופסמיד (תרופה הניתנת בכימותרפיה), נוגדי דיכאון (כגון פרוזאק), תרופות לטיפול פסיכיאטרי כגון הלידול, ברומו-קריפטין וכו'. ניתוחי חזה גדולים עלולים להביא גם הם לאירוע של SIADH. גם מחלות ריאה כגון אטלקטזיס, דלקת ריאות או אסתמה עלולות להביא ל-SIADH. 

ניתן לחשוד בתסמונת זו אצל חולים בעלי היפונתרמיה. תת-נתרן בדם יכול לנבוע כתוצאה מעודף של ההורמון ואזופרסין. האוסמולליות בפלסמה גדלה ורמות הנתרן באופן יחסי קטנות. באופן דומה, חולים בעלי אוסמולליות פלסמה נמוכה, הם חולים אשר ניתן לחשוד כי הם סובלים מ-SIADH. 

אצל חולים עם אוסמולליות שתן נמוכה פחות מהמקסימום ניתן לחשוד גם כן כי הם סובלים מ-SIADH. באופן כללי, כאשר הפלסמה מהולה, נצפה כי השתן יהיה מהול מאוד, אולם מאחר שאצל חולים אלו יש עודף בהורמון ואזופרסין, השתן יהיה מרוכז מעט יותר. 

יש לשלול מספר מצבים אחרים על מנת לאבחן חולה ב-SIADH. כך למשל, חולה הסובל ממחלת כליות, יסבול מפגיעה ביכולת ריכוז ומיהול השתן ולכן לאו דווקא יסבול מ-SIADH. באותו האופן, חולה אשר סובל מאי ספיקה של האדרנל הוא חולה המאופיין במחסור בקורטיזול, אשר מדכא הפרשה של ואזופרסין. לכן היעדר קורטיזול יביא להפרשה מוגברת של ואזופרסין. חולים בעלי תת פעילות של בלוטת התריס סובלים גם הם כתוצאה מעודף של ואזופרסין, וכן נשים בהריון.

==טיפול==
הטיפול ב-SIADH הוא על ידי הגבלת נוזלים. למעשה, יש להביא להקטנת ההיפונתרמיה שנוצרה כתוצאה מעודף הפרשה של ההורמון ואזופרסין. (כלומר, יש להביא לעלייה של רמת הנתרן בדם על חשבון איבוד המים). לעיתים יש לתת מלח (במקרים של היפונתרמיה קשה), ובמקרים אקוטיים אף לתת מלח היפר טוני יחד עם משתני לולאה. 

==ראו גם==
*תפלת שתן מרכזית

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הפרעות בבלוטות אנדוקריניות
הפרשה לא תואמת של הורמון ADH
קטגוריה:מצבי חירום אונקולוגיים
אסכולות בפילוסופיה

אסכולה פילוסופית היא קבוצה של פילוסופים, בית מדרש שהתמחה בהגות או פילוסופיה מוגדרת, או שיטות פילוסופיות שבהן רעיונות דומים או ששואבים את הרעיונות שלהם או את מערכת ההצדקות מאותם המקורות. בדרך כלל חברי האסכולה פועלים גם בזמן ובמקום דומה, ומתקיימים ביניהם קשרים מסוגים שונים - תלמידים של אותו המורה, חליפת מכתבים, פרשנים של אותו הפילוסוף ועוד. המונח "אסכולה" אינו מוגדר היטב ולעיתים קשה להחליט איזו קבוצה של פילוסופים ושיטות פילוסופיות תקרא אסכולה. מונחים דומים הם "זרם פילוסופי" ו"תנועה פילוסופית".

במהלך ההיסטוריה של הפילוסופיה קמו מספר זרמים, תנועות, תפיסות, שיטות ואסכולות פילוסופיות:

==העת העתיקה ==

==ימי הביניים==

==העת החדשה==

== ראו גם ==
*פילוסופיה יהודית
*פילוסופיה מזרחית 
*פילוסופיה הודית
*פילוסופיה סינית
*פילוסופיה מוסלמית
*פילוסופיית ימי הביניים 

==לקריאה נוספת==
*האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית, מהדורה שנייה, תל אביב: הוצאת רסלינג.
* אלאן בולוק ואוליבר סטאליבר, אלי שאלתיאל (עורך המהדורה העברית), מילון פונטנה למחשבה מודרנית, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1987 (מהדורה ראשונה), 2004 (מהדורה שנייה).
* שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה מניקולאוס קונזאנוז עד תקופת ההשכלה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1984. 
* שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה : מתקופת ההשכלה עד עמנואל קאנט, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ח 1978.
* שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה : יעקובי, פיכטה, שלינג, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ד 1984.
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tmurot.org.il/article.aspx?id=106 אסכולות בפילוסופיה הסינית] , באתר tmurot

קטגוריה:פילוסופיה
מחוזות פיג'י

מבחינה מנהלית פיג'י מחולקת ל-4 מחוזות אשר מחולקים לנפות. האי רוטומה לא שייך לאף מחוז ומהווה יחידה אוטונומית.
280px
{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מס' ||שם || בירה || שם בשפת המקור || אוכלוסייה נכון לשנת 2017 ||שטח
|-
|1||מחוז הצפון|| לאמבאסה|| Uttar vibhaag|| 131,918|| 6,199
|-
|2||מחוז המערב|| לוטוקה|| Pachchhim vibhaag||319,611|| 6,360
|-
|3
|מחוז המרכז||סובה||Kendriye vibhaag||337,072||4,293
|-
|4||מחוז המזרח|| לבוקה|| Purab vibhaag || 36,136|| 1,376
|-
|5 ||מחוז רוטומה|| מוטוסה|| Rotuma||1,594|| 46
|-
|}

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
ג'ון מיליוס

ג'ון פרדריק מיליוס (John Frederick Milius; נולד ב-11 באפריל 1944) הוא תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. מיליוס ידוע בעיקר בשל עבודתו עם הבמאים ג'ורג' לוקאס ופרנסיס פורד קופולה בתחילת שנות ה-70, שהביאה ליצירת סרטים כ"אפוקליפסה עכשיו", כמו גם בשל יצירותיו העצמאיות שכללו סרטים כ"יום רביעי הגדול", "קונאן הברברי" ו"היה שלום, המלך". מיליוס ידוע בשל דעותיו הימניות, המשתקפות אף בסרטיו, ובשל חיבתו לנשק חם, ופעילותו בלובי פוליטי למניעת צמצום הזכות לשאת נשק בארצות הברית.

ב-2013 יצא סרט דוקומנטרי בשם "מיליוס" על פועלו.

== פילמוגרפיה חלקית ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! שנה
! תוכנית
! תפקיד
|-
|1971
|הארי המזוהם
|תסריטאי (ללא קרדיט)
|-
|1973
|הארי המזוהם: כוח המגנום
|תסריטאי
|-
|1975
|מלתעות
|תסריטאי (ללא קרדיט)
|-
|1975
|חטיפה במדבר
|במאי ותסריטאי
|-
|1979
|אפוקליפסה עכשיו
|תסריטאי
|-
|1982
|קונאן הברברי
|תסריטאי, במאי
|-
|1984
|שחר אדום
|תסריטאי
|-
|1991
|טיסת הפולש
|במאי
|-
|1994
|סכנה ברורה ומיידית
|תסריטאי
|}

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
שמואל קוזוקין

שמואל (שמוליק) קוזוקין (נולד ב-23 ביולי 1987 בברית המועצות) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כבלם ומגן ימני.

== קריירה ==
קוזוקין נולד בברית המועצות ובגיל 4 עלה עם משפחתו לישראל. קוזוקין גדל בבית שמש ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. במסגרת קבוצת הנוער, זכה קוזוקין עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעים. בשנת 2006 עלה קוזוקין לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך שיחק לסירוגין הן בקבוצה הבוגרת והן בקבוצת הנוער. קוזוקין היה שותף לזכייתה של הקבוצה הבוגרת בשתי אליפויות ובשני גביעים, אולם ברוב הזמן כשחקן ספסל.

בעונת , הפך קוזוקין לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, בעקבות פציעתו של מגן הקבוצה, כריסטיאן אלברס, ולאחר שגילה יכולת טובה זומן לנבחרת ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת פינלנד. בסך הכל הופיע בשנה זו בשלושה משחקים במדי הנבחרת, כולל שני משחקים במוקדמות מונדיאל 2010. בעונה שלאחר מכן נפצע קוזוקין בצורה קשה, שמנעה ממנו לשחק תקופה ארוכה. כשחזר נפצע שוב, ולמעשה כמעט ולא שיחק בשנים שלאחר מכן.

בפברואר 2013 הושאל קוזוקין לקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה א'. בנובמבר 2013 שוחרר קוזוקין מבית"ר ירושלים וחתם בקבוצת עירוני בית שמש מליגה ב', בשנת 2015 פרש ממשחק פעיל.

==לאחר הפרישה==
לאחר הפרישה קוזוקין שימש כמורה לספורט בבית ספר ברנקו בבית שמש. בעונת מונה למאמנה של עירוני בית שמש.

כיום מאמן בקבוצת נערים ב׳ של הפועל מרמורק.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:בית שמש: כדורגלנים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
סאבריו גוארה

סאבריו גוארה (נולד ב-25 באוגוסט 1964) הוא שחקן אמריקאי. 

גוארה הופיע ב-1996 בסדרה "EZ Streets" בתפקיד סמי פדרס, והשתתף במספר פרקים בסדרה באפי קוטלת הערפדים בתפקיד ווילי. הופיע בסדרה "Temporarily Yours" ב-1997 בתפקיד סיזר סנטוס. 

גוארה גילם את בוב בסדרת הטלוויזיה "בקר" במהלך השנים 2003-1998. בשנת 1993 שיחק בסרטו של אנתוני מינגלה "איש נפלא שלי" לצד מרי-לואיז פרקר וויליאם הרט. בשנת 1999 שיחק בקומדיית האקשן "הנוכל המבריק" של הבמאי לס מייפילד ובכיכובו של מרטין לורנס.

== תפקידי אורח ==

* NYPD Blue - לני רוסו -(2005) "Lenny Scissorhands" 
* מונק - המפקח ברוקס -(2004) "Mr. Monk Gets Fired"
* "Blue Streak" - בני

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
קרב חירבת אבו לאחם

קרב חירבת אבו לאחם היה קרב שהתרחש במלחמת העצמאות ב-18 ביולי 1948, בין כוחות חיילי גדוד מוריה (גדוד 61) של חטיבת עציוני וחיילי פלמ"ח מחטיבת הראל, לבין חיילי הלגיון הערבי. הקרב הסתיים בניצחון הכוחות הערביים. שבעה מלוחמי גדוד מוריה ושני לוחמי פלמ"ח נהרגו בקרב זה וגופותיהם הושארו במקום.

== רקע ==
חירבת אבו לאחם היא פסגה תלולה וחשופה הנמצאת כ-2 קילומטר צפונית - מזרחית ליישוב נטף של ימינו. במסגרת מבצע דני לאחר שהניסיונות לכבוש את משטרת לטרון נכשלו הוחלט לנסות לכתר אותה. פלוגה מחטיבת יפתח כבשה את חירבת כוריכור אך נאלצה לסגת באבידות כבדות. ממזרח כבשו כוחות מחטיבת הראל את הכפר בית ת'ול ואת פסגת הר עוזרר ועמדו בהצלחה בהתקפות קשות של הלגיון הערבי. במסגרת זו הוחלט לשלוח מחלקה מפלוגה א' מגדוד מוריה שהיה אז תחת פיקוד חטיבת הראל, לכבוש את פסגת חירבת אבו לאחם כדי לאבטח ולחזק את כוחות הפלמ"ח המחזיקים בפסגת הר עוזרר (משלטי בית נובה) לקראת כניסת ההפוגה השנייה לתקפה.

== מהלך הקרב ==
המחלקה בפיקודו של יוסף קבקר יצאה ב-17 ביולי 1948 בשעה 23:00 ממעלה החמישה למסע מפרך שאותו הגדיר יגאל אלון כ"מן הקשים שעשה הפלמ"ח". רכסי ההרים שיבשו את התקשורת האלחוטית. ליד עין כפירה הם נתקלו בערבי רכוב על חמור ושחררו אותו. לוחמי "מוריה" הגיעו לגבעה בשעה 06:30 בבוקר 18 ביולי 1948 ותפסו את הפסגה. 

הגבעה הייתה חשופה ותלולה וקשה היה להתחפר ולהתבצר עליה. לקראת הצהרים החלה התקפה של הגדוד החמישי של הלגיון בשיתוף כוחות ערבים מכפרי הסביבה. אחרי ריכוך מתותחי המשוריינים של הלגיון החלו הערבים להתקדם לעבר פסגת הגבעה בחסות הטרסות וגדרות האבן תוך כדי השלכת רימונים. גל ההתקפה הראשון נשבר באש המגינים אבל ההתקפות התחדשו ומצב המגינים נהיה נואש. המפקד יוסף קבקר נהרג. ברגע האחרון נוצר קשר עם המפקדה במעלה החמישה, והיא אלתרה פלוגה מהגדוד הרביעי של הפלמ"ח, בפיקודו של דוד אלעזר (דדו). חיילי הפלמ"ח פגשו בדרכם לגבעה את הנסוגים. בניסיון להגיע לגבעה נהרגו שני לוחמי פלמ"ח. לבסוף הצליח דדו לחלץ את יתרת הכוח.

גופות שבעה הרוגים מגדוד "מוריה" ושני אנשי הפלמ"ח נשארו בשטח. ניסיון לחלץ אותם בלילה למחרת נכשל.

ההרוגים נקברו במקום בקבר אחים. ב-28 בפברואר 1950 הובאו שרידי הגופות ונקברו בקבר אחים בהר הרצל. חירבת אבו לאחם נשארה בשליטת ירדן עד למלחמת ששת הימים.

בשנת 2007 הוסר הלוט ביישוב נטף, מעל טבלת הנצחה לחללי גדוד מוריה בקרב חירבת אבו לאחם.

==לקריאה נוספת==
*מאיר אביזוהר, מוריה בירושלים בתש"ח, הוצאת מחברות לספרות, 2002.
==קישורים חיצוניים==
* 

חירבת אבו לאחם
חירבת אבו לאחם
קטגוריה:חטיבת עציוני: קרבות ומבצעים