OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי בוקרשט אנרי קואנדה

נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה (ברומנית: Aeroportul Internaţional Henri Coandă), הוא נמל התעופה הבין־לאומי העמוס ביותר ברומניה. 

נמל התעופה ממוקם כ־16.5 ק"מ צפונית־מערבית לעיר בוקרשט וליד הפרבר אוטופן. בשנת 2014 עברו בו 8,317,168 נוסעים במסגרת 91,788 תנועות מטוסים.

עד מאי 2004 היה שמו "נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אוטופן". שמו הנוכחי ניתן לו כדי להנציח את אנרי קואנדה - ממציא, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה ממוצא רומני.

== היסטוריה ==
בזמן מלחמת העולם השנייה שדה התעופה אוטופן שימש כבסיס חיל האוויר הנאצי ואחר כך עד שנת 1965 שימש כבסיס לחיל האוויר הרומני כשבו סלול מסלול באורך 1,200 מטרים.
בסוף שנות השישים ביקר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ברומניה ולכבודו הוקם טרקלין VIP.
בשנת 1965 הוארך המסלול הקיים דאז, לאורך של כ-3,500 מטרים.
באפריל 1970 שודרג טרמינל הנוסעים ולאחר השיפוץ יכל להכיל עד 1,200,000 נוסעים, במסגרת השיפוצים נבנה מסלול חדש ומקביל לקיים, באורך של כ-3,500 מטרים, שודרגו מסלולי ההסעה ושופרה מערכת התאורה.

בשדה הותקן ILS CAT IIIb.

נמל התעופה אנרי קואנדה כיום, נמצא בשלב השדרוג השלישי, בהשקעה של כ-150 מיליון אירו. בסוף השיפוץ הטרמינל יוכל להכיל יותר מ-4,500 נוסעים לשעה.

==טיסות לישראל וממנה==
נכון לדצמבר 2018 שבע חברות תעופה מפעילות קווים בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל תעופה בוקרשט אנרי קואנדה, אל על מפעילה 11 טיסות שבועיות במטוסי בואינג 737. טארום מפעילה 8 טיסות שבועיות בקו זה עם מטוסי בואינג 737 ואיירבוס A318. ישראייר מפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה. ויז אייר מפעילה 9 טיסות שבועיות בקו זה, בלו אייר שמפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה. בלו בירד איירוויז שמפעילה טיסה שבועית בקו זה. ארקיע מפעילה טיסה שבועית בקו זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

בוקרשט
קואנדה
קטגוריה:בוקרשט
משה מינץ

בית הכנסת של אובודה]]
הרב משה מינץ (בגרמנית: Moses Münz; תק"י, 1750 – ו' באלול תקצ"א, 15 באוגוסט 1831) היה רבה של אובודה, מחשובי רבני הונגריה בדורו.

== תולדות חייו ==
מינץ נולד בפודוליה ב-1750. תחילה כיהן כרב בווישניביץ (Vyshnivets), ומשנת תק"ן (1790) היה לאב בית הדין ורב הקהילה של אובודה, שלימים הפכה לאחד מרובעי בבודפשט, הקהילה הגדולה והצומחת ביותר באותה עת בהונגריה. חמש שנים לאחר מכן היה לרב הגליל (המחוז) שכלל את כל קהילות האזור.

נישא לבתו של רבי יוסף הלוי מבראד, אב"ד גלוגא. בתקופה זו עסק בלימוד עם גיסו (חתן חותנו) הרב משה יהושע השיל אורנשטיין בעל "ים התלמוד". ומחותנו היה החתם סופר.

ב-1803 כתב מינץ הקדמה לספר "עמק השוה" של הרב אהרן חורין מאראד, ממבשרי היהדות הרפורמית. מינץ לא חזר בו מתמיכתו בחורין גם לאחר מכן וקבע כי ספרו לא הכיל דברי מינות, אך נמנע מלהשתתף במשפט בו נגזר על חורין לגנוז את החיבור. הוא היה מאחרוני רבני הונגריה שתמכו בו: רק במהלך ריב ההיכל ב-1818 פנה סופית נגדו והתנער ממנו, כשהלה התעלם מדרישת מינץ לחזור בו מתמיכתו בהיכל בהמבורג, והתנער ממנו. מאז נעשה חורין מבודד לגמרי.

כרב הקהילה הקים מינץ באובודה ישיבה, בית דין צדק ובית כנסת – בית הכנסת המפואר ביותר באירופה של אותה תקופה, לדעת רבים. בטקס חנוכת בית הכנסת קרא הרב מינץ דרשה שיצאה לאור לאחר מותו בספר בשם "דביר הבית", ובו דימה את מעשה הקמת בית הכנסת להקמת מקדש שלמה על ידי שלמה המלך.

נפטר מכולרה, בזמן מגפת הכולרה השנייה.

תלמידו וממשיך דרכו בהובלת הקהילה, רבי משה קוניץ, למד לימודי חול והתכתב עם מלומדים חילונים ואף כתב תשובה בחיבור שזוהה כרפורמי "נגה הצדק" (הוא כתב גם את הספר "בן יוחאי", המיוחס לעיתים בטעות למשה מינץ, שבא להדוף את טענתו של רבי יעקב עמדין בחיבורו מטפחת ספרים כי ספר הזוהר לא חובר על ידי רבי שמעון בר יוחאי). תלמידו האחר היה הרב ברוך גויטיין, אב"ד העדיעס.

בנו הרב יעקב נרצח בפוגרומים במהלך המהפכה ההונגרית.

== מכתביו ==
* ספר אפי זוטרי והוא חלק הראשון מחלקי שאלות ותשובות של כבוד מורי רבי הרב הגאון המפורסם מאור הגולה מוהר"ר משה מינץ נ"י אב"ד אובן ישן... וסדרתי את הדברים רק לדוגמה בעלמא אני בנו ותלמידו יוסף יצחק מינץ, פראג, ד' באב תקפ"ז
* דרוש ליום בשורת הצלחת הקיסר פרנץ הראשון יר"ה להשקטת הארץ, תקע"ד
* ספר פרי יעקב חידושים על סוגיות שונות בש"ס חיבר יעקב בר"מ חונה (הרצוג) עם איזה הערות מאמ"ו הגאון מו"ה משה מינץ נ"י אב"ד ק"ק אובן ישן, אפען (בודפשט), 1830
* דביר הבית שהוא גדל הערך קטן הכמות ורב האיכות דרוש להקמת בית הכנסת של אובודה

== לקריאה נוספת ==
* יהודה שוורץ, הרב ר' משה מינץ בתוך מורשת רבני הונגריה, בהוצאת יד לקהלות טרנסילבניה, חדרה 1987. עמ' 17

== קישורים חיצוניים ==
* 
* זלמן רודרמן, [http://www.col.org.il/show_news.rtx?artID=56926 'היהודי הנצחי' חזר לבית הכנסת בבודפשט], אתר חב"ד און ליין
* [http://www.hebrewbooks.org/31108 "דביר הבית"], דרשתו של ר' משה מינץ לחנוכת בית הכנסת (ספר בעברית) 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:נפטרים ב-1831
המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה

המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה (באנגלית: Charlie's Angels: Full Throttle) הוא סרט פעולה קומי, המשך לסרט המלאכיות של צ'רלי משנת 2000. הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2003, והיה במקום הראשון בשוברי הקופות של אותו שבוע. הסרט הכניס $259,175,788 ברחבי העולם.

צוות השחקנים כולל כמו בסרט הקודם את קמרון דיאז, דרו ברימור ולוסי לו. בנוסף מככבים בו גם דמי מור, וברני מק במקום ביל מארי.

== עלילה ==

המלאכיות נשלחות לאתר טבעות טיטניום שנגנבו ממשרד המשפטים שבהם יש את הקודים של הזהויות מתוכנית להגנת עדים ולעצור מלאכית לשעבר המחליטה להרוס את המלאכיות ואת צ'ארלי לאחר חקירה לפני כמה שנים שמאז היא מחפשת נקמה ועברה לצד השני שתוכניתה היא למכור את הטבעות למשפחות הפשע שיעידו נגדם.

בזמן שעברה של דילן נחשף ומגלים שגם היא נמצאת בתוכנית להגנת עדים עקב מקרה שקרה לפני 8 שנים - היא התאהבה בשיימוס אוגריידי (פושע מהמאפייה האירית) שירה במישהו ואיים עליה שאם היא תספר למישהו אז הוא יהרוג אותה. הוא משתחרר בעזרת עזרה ממשלתית, קיבל את הטבעות, והבין שאם הוא יחזיק ב-2 הטבעות אז היא תנסה להחזיר אותן, והוא יקבל את הנקמה שלו הוא חיכה 8 שנים.

בוזלי (ביל מאייר) מוחלף בשחקן ברני מק ואמו מאמצת ילד שהוריו נרצחו בידי אוגריידי והעיד נגדם.

נטלי עוברת לגור עם פיט, ודילן פוחדת שהיא תפסיק לעבוד איתן, ותהיה להן במקומה מלאכית חדשה.

== הפקת הסרט ==

קורטני לאב, חברה קרובה של דרו ברימור, הייתה אמורה לשחק במקור את מדיסון לי, אך לאחר שסבלה מהפלה טבעית בשל צילומי פעלולים עבור "לכודים", היא החליטה לוותר על התפקיד.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים מבוססי סדרות טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: סרטים
גרנדה (כדורגל)

מועדון הכדורגל גְרָנָדָה (בספרדית: Granada Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר גרנדה שבאנדלוסיה, המשחק בליגת העל הספרדית. קבוצת המועדון משחקת באצטדיון לוס קרמנס, אשר נחנך ב־1995 ומכיל 19,336 מושבים. תלבושת הבית של גרנדה כוללת חולצת פסים אופקיים אדומים־לבנים, מכנסיים כחולים כהים וגרביים לבנים, ולכן המועדון מכונה לפעמים לוס רוחיבלאנקוס הוריזונטלס (האדומים־לבנים האופקיים). תלבושת החוץ היא כחולה כהה לגמרי והתלבושת השלישית שחורה לגמרי.

==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה בשנת 1931 בשם רקראטיבו דה גרנדה ושיחקה באצטדיון מקומי. בשנת 1934 נחנך האצטדיון "לוס קרמנס" והקבוצה עברה לשחק בו עד לשנת 1995, בה נחנך "אצטדיון לוס קרמנס החדש" (Estadio Nuevo Los Cármenes). הקבוצה העפילה לליגה העליונה לראשונה בשנת 1941, אך מעולם לא זכתה להישגים משמעותיים מלבד סגנות גביע הגנרל ב־1959 (גרנדה הפסידה במשחק הגמר לברצלונה בתוצאה 1–4) ופרס הפיצ'יצ'י לשחקן הקבוצה אנריקה פורטה ב־1972. אצטדיון המועדון אירח שלושה משחקים רשמיים של נבחרת ספרד בכדורגל, ועוד ארבעה משחקי ידידות. בשנת 2009 נחתם הסכם שותפות בין גרנדה למועדון הכדורגל האיטלקי אודינזה, ולסגל גרנדה הצטרפו בהשאלה שחקנים רבים מאודינזה.

בין השנים 1968 ל־1976 שהתה הקבוצה שמונה עונות רצופות בליגה העליונה, אך לאחר מכן בילתה 35 עונות רצופות בליגות הנמוכות עד לעונת 2011/2012, בה חזרה לליגה העליונה. את עונת 2009/2010 סיימה במקום הראשון של הליגה השלישית ועלתה אוטומטית לליגת המשנה, ואת עונת 2010/2011 סיימה במקום החמישי בליגת המשנה, אשר הוביל אותה למבחני עליה לליגה הראשונה בשיטת פלייאוף בית וחוץ. את השלב הראשון סיימה גרנדה בתוצאה מצטברת של 1-1 מול סלטה ויגו, וניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין. בשלב השני שיחקה גרנדה מול אלצ'ה (אשר ניצחה את ויאדוליד בשלב הראשון) וסיימה שוב בתוצאה מצטברת של 1:1, אך עלתה לליגה הראשונה בעקבות חוק שערי חוץ, ובכך השלימה שתי עליות רצופות בשתי עונות.

בסיום עונת 2018/2019 עלתה הקבוצה ללה ליגה, בסיום העונה שלאחר מכן, עונת 2019/2020, סיימה הקבוצה במקום השביעי בליגה, המיקום הגבוה בתולדותיה והשיגה לראשונה בהיסטוריה של המועדון כרטיס לליגה האירופית.

במשחקה הראשון אי פעם במסגרת הליגה האירופית ניצחה גרנדה את טאוטה דורס האלבנית 0–4 והעפילה לשלב הבא, ובהמשך העפילה גם לשלב הבתים, כשהיא מדיחה גם את לוקומוטיב טביליסי ומאלמה. במשחק הבכורה בשלב הבתים גברה 1–2 במשחק חוץ על פ.ס.וו. איינדהובן. בסיום שלב הבתים העפילה גם לשלב 32 הגדולות, שם הדיחה את נאפולי והעפילה גם לשלב שמינית הגמר. לאחר מכן העפילה גם לשלב רבע הגמר כשהדיחה את מולדה. ברבע הגמר היא הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד.

שנתיים לאחר הישג זה ולאחר שלוש שנים בלה ליגה, נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-18 בעונת 2021/2022. עונה לאחר מכן שבה ללה ליגה.

בעונת 2022/2023, כאשר שון וייסמן משחק בשורותיה (הועבר מריאל ויאדוליד), עלתה הקבוצה ללה ליגה, אך בעונה שאחריה, עונת 2023/2024 היא שבה לליגה השנייה.

== סגל הקבוצה ==
נכון ל-22 בספטמבר 2023

 (בהשאלה מריאל מדריד)

 (בהשאלה ממנצ'סטר יונייטד)

== תארים ==
* הליגה הספרדית השנייה:
** אלופה (4): 1940/41, 1956/57, 1967/68, 2022/2023
* הליגה הספרדית השלישית:
** אלופה (3): 1982/83, 1999/00, 2009/10
* הליגה הספרדית הרביעית:
** אלופה (3): 1933/34, 2003/04, 2005/06
* גביע המלך הספרדי:
** סגנית (1): 1958/59

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:גרנדה (ספרד): ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ספרדיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1931
מפרץ גוזליורט

מפרץ גוזליורט (בטורקית: Güzelyurt Körfezi) או מפרץ מורפו (יוונית Κολπος Μορφου) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מערבו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. המפרץ קרוי על שמה של העיר הסמוכה גוזליורט/מורפו, שהיא בירתו האזורית של המפרץ.

מפרץ גוזליורט הוא אחד השטחים החקלאיים העשירים ביותר של צפון קפריסין, הידוע במיוחד בפרדסי ההדרים (תפוזים, לימון ואשכוליות) ובגידול תותים, בזכות האדמה הפורייה. חלק גדול מפרי ההדר מיועד ליצוא, והיתר למיץ פירות ומיץ משומר לצריכה מקומית.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

מראה המפרץ

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
גוזליורט
פדיאוס

פדיאוס (יוונית Πεδιαίος) או קנלידרה (טורקית Kanlıdere) הוא הנהר הארוך באי קפריסין. מוצאו של הנהר בהרי הטרואודוס בגובה של 778 מטרים מעל פני הים, והוא זורם לכיוון צפון-מזרח. הוא חוצה את שתי ערי הבירה באי, ניקוסיה ולפקושה, ופונה מזרחה בלב פרבריה הצפוניים של האחרונה. הנהר זורם דרך מישור מסאוריה ונשפך אל הים התיכון במפרץ מאוסה, כחמישה ק"מ מצפון למרכז העיר גזימאוסה/אמוכוסטוס/פמגוסטה וכשני ק"מ מדרום לשרידי העיר העתיקה סלמיס. הפדיאוס הוא נחל אכזב הזורם בחורף בלבד, והספק הזרימה השנתי הממוצע שלו נע בין שניים לחמישה מיליון מטר מעוקב. רוחבו של הנהר נע בין 5 ל-20 מטרים בלבד.

הנהר סכור על ידי סכר טמאסוס השוכן כ-20 ק"מ מדרום למרכזה של ניקוסיה, וזה מפחית עוד יותר את הזרימה בו. הסכר הוקם בשנת 2002, גובהו 34 מטרים והמאגר שהוא יוצר הוא בעל קיבולת של 2.8 מיליון מטר מעוקב. על יובליו השונים של הנהר הוקמו ארבעה סכרים נוספים. לאורך קטע של כ-18 ק"מ, ממרכז העיר ניקוסיה ועד סכר טמאסוס שמדרום לה, הוכשרו שבילים להולכי רגל ולרוכבי אופניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קפריסין: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: נהרות ונחלים
מפרץ מאוסה

מפרץ מאוסה (בטורקית: Mağusa Körfezi) או מפרץ אמוכוסטוס (ביוונית: Κόλπος της Αμμόχωστου; ידוע גם בשם מפרץ פמגוסטה) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן במזרחו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. המפרץ גובל בחצי האי קרפאז מצפון ותחום על ידי כף אלאה (Ελαία) מדרום, והוא המפרץ הגדול באי. הנהר הארוך בקפריסין, פדיאוס, נשפך אל הים במרכזו של המפרץ. 

המפרץ קרוי על שמה של העיר גזימאוסה/אמוכוסטוס/פמגוסטה השוכנת במרכזו, והוא ידוע בחופיו החוליים ובאתרי הנופש שלאורכו. כשישה ק"מ מצפון לגזימאוסה שוכנים לחופו של המפרץ שרידיה של העיר העתיקה סלמיס.

==קישורים חיצוניים== 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מאוסה
תה לבן

עלי תה לבן מיובשים
שיער לבן הנוצר כחלק מתהליך הפקת התה

תה לבן (סינית: 白茶; פין-יין: báichá) הוא תה מחומצן קלות
הגדל ונקצר, כמעט באופן בלעדי, בסין, בעיקר במחוז פוג'יין.
עלי תה בגילאים שונים מחוות תה ב[[דרג'ילינג, הודו. מימין ניתן לראות את ניצן העלה מיד לאחר הקטיף.]]
תה לבן מגיע אך ורק מהניצנים העדינים של צמח הקמליה הסינית, בניגוד לשאר סוגי התה המכילים בעיקר עלי הצמח. בתהליך הפיכתם לעלים מוכנים, מאפשרים לניצני ועלי הצמח לקמול לאור שמש טבעי, לפני שהם מעובדים קלות כדי למנוע חמצון או תסיסה נוספים. מהלך המשמר את טעמו האופייני של התה הלבן.

השם "תה לבן" נובע מהשערות הכסופות-לבנות שעל ניצני צמח התה שלא נפתחו. המעניקות לצמח את מראהו הלבנבן.

==היסטוריה==
מקורו של התה הלבן בסין. אולם ההיסטוריה של התה הלבן סבוכה מעט. מכיוון שמידע הועבר בעל פה, לא פשוט למצוא ציטוטים המתייחסים לתה, וחוקרים ומייצרים של התה הלבן חלוקי דעות באשר לראשית שימושו בסין. ייתכן שהתה הלבן של היום הופיע בשתי המאות האחרונות. הוא הופיע לראשונה בפרסום באנגלית בשנת 1876, ותואר כתה שחור מכיוון שבתחילה הוא לא בושל בדיוק כמו תה ירוק. כדי לבטל אנזימים וחיידקים פנימיים וחיצוניים. ובשלב הזה זיהו רק שני סוגים של תה, שחור וירוק.

סיפורים המתייחסים לתה "לבן" כמועדף על משפחת המלוכה הסינית, שם הוא הופק לראשונה במהלך שושלת טאנג (618-907 לספירה). במשך זמן מה, רק הקיסר ומלוויו היו שותים תה לבן מפני שהיה יקר ונדיר. אולם התה הופק באופן שונה מכפי שהוא מופק היום. בשלב זה היו דוחסים את העלים לעוגות. בסביבות 1200 לספירה, בזמן שושלת סונג, נקטפו ניצני העלים הכסופים בטרם עת, אודו, יובשו, ונטחנו לאבקה.

==עיבוד==
למרות שתה שחור, ירוק ולבן מגיעים מאותו הצמח, כולם עוברים עיבוד שונה. ככל שהתה עובר תהליך עיבוד נוסף הוא נהייה כהה יותר. תה ירוק ולבן הם שני סוגי התה הפחות מעובדים. הם מאודים, בניגוד לייבוש באוויר בתהליך ששומר את העלים בדומה למצב הטבעי שלהם ועשוי לשמור על כמות נוגדי החמצון המצויה בתה טרם עיבודו.

תהליך העיבוד של התה הלבן, פשוט וקצר ביחס לתהליכים שעובר סוג תה אחר.

==בריאות==
כמו התה השחור והירוק, גם התה הלבן הוא נגזרת של הקמליה הסינית ולכן מכיל את כל התכונות הכימיות שלה. מחקר שנערך באוניברסיטת קינגסטון בשנת 2009 הראה כי התה הלבן גבוה בערכים אנטי דלקתיים, נוגדי חמצון, ועשוי להפחית את הסיכון לפתח דלקת מפרקים שגרונית, כמה סוגי סרטן, מחלות לב ולהאט את קצב תהליך ההזדקנות על ידי האטת תהליך התפרקות האלסטין והקולגן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

לבן
צוות הווי פיקוד דרום

צוות הווי פיקוד דרום הוקם בשנות ה-50 לאחר שפורקה להקת פיקוד הדרום של יעקב בודו. לאחר פירוק הלהקה הגדולה, החלו להופיע צוותים קטנים בפיקוד הדרום, שלעיתים רבות הופיעו יחד, ולא הייתה בפיקוד להקה גדולה כמו שהיו לשאר הפיקודים.
==היסטוריה==
הצוות המשיך להופיע במתכונת של צוותים קטנים בפיקוד דרום עד 1967, ובין חברי הצוות בשנות ה-60, בשלהי הפירוק, נמנו ציפי שביט, דני גרנות, דני גולן, ציון צדוק ועוד. לאחר שחרורם, גולן וצדוק המשיכו לפעול יחד, ופעלו כצוות אזרחי שנקרא "צמד דרום" על שם הצוות הצבאי שהיו בו.

התנהלות הצוותים הללו נמשכה כאמור עד 1967. לאחר מלחמת ששת הימים איים אלוף פיקוד הדרום ישעיהו גביש שאם לא ירחיבו את הצוותים המאוחדים ללהקה גדולה באופן קבוע, יפורקו כל הצוותים בפיקוד. גביש עשה זאת על מנת לזרז הקמת להקה גדולה, ורצה לראות להקה מצליחה ומקצועית בדיוק כמו שהיו לשאר הפיקודים והחילות.

על כן פורקו כל גופי הבידור ובשנת 1968 הוקמה מחדש הלהקה הגדולה של הפיקוד. הלהקה הגדולה המשיכה לפעול עד 1975, כשב-7 השנים הללו היא הוציאה תקליטים רבים, שירים שהפכו ללהיטים, וכן הכשירה זמרים ושחקנים רבים (בנות ובנים) שהתחלפו בלהקה בין המחזורים.

המחזור האחרון של 1975 מנה את הופעות התוכנית האחרונה. בסיומה, הלהקה פורקה, וארבעה מחבריה חברו יחד והקימו מחדש את צוות הווי פיקוד דרום. הרביעייה מנתה את נתן דטנר, אוהד בוכמן, נתן נתנזון ודורון מזרחי (מזר), ואותם כינו "רביעיית הפרר ז'אק". בשנת 1976 הם הפיקו את התוכנית "פגישה מחודשת עם הפרר ז'אק" שכללה בעיקר קאברים של שירי חבורת הזמר הצרפתית, הפרר ז'אק (Les Frères Jacques), שביצעו קודם לכן רביעיית מועדון התיאטרון. בסוף אותה שנה, הצוות הוריד מן הפרק את התוכנית, אבל המשיך להופיע ברחבי הארץ, במוצבים שהיו בסיני, בגולן ובבקעה.

לפני תום פעילותו ב-1978, זכורה הופעה של הצוות במופע הטלוויזיה "שלושים שנות זמר בצה"ל" של הערוץ הראשון בהנחייתו של חיים טופול. הרביעייה הופיעה על הבמה עם השיר "תותחים במקום גרביים" יחד עם גבי עמרני, חנן גולדבלט, וטוביה צפיר, בוגרי להקת הנח"ל.

הצוות פורק באותה שנה.

קטגוריה:להקות צבאיות בישראל
גילי סער

גילי סער (נולדה ב-16 בדצמבר 1981 בחדרה) היא שחקנית, דוגמנית מוזיקאית ותקליטנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
נולדה וגדלה בחדרה. למדה בתיכון עמל חדרה. ב-1998 זכתה בתחרות "תגלית השנה" שערך השבועון "לאישה". במהלך לימודיה בבית הספר התיכון דגמנה לקמפיינים של אורנג', מי עדן, מילקי ועוד. למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובתיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה.

לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בניו יורק, בפריז ובלונדון, ודגמנה בין השאר עבור המותגים איסי מיאקי ונייקי ולעיתון "Elle".

ב-2003 גילמה את רחל והדס בסרטם של דוד אופק ויוסי מדמוני "המנגליסטים", לצד יגאל עדיקא ודאנה איבגי. ב-2007 גילמה את ביילה בסרטו של אורי פסטר "מלך של קבצנים". בין השנים 2008-2007 גילמה את מוניק בלילי בטלנובלה שביים שי קפון "בובות" לצד גל גדות, דודו טופז, מירי בוהדנה ומיקי קם. ב-2008 גילמה את הלני בסדרת הטלוויזיה "פאפאדיזי" אשר שודרה ב-yes. ב-2009 גילמה את ניקי בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד". בין השנים 2009–2010 גילמה את שרון בדרמת הפשע "הבורר" ששודרה בהוט.

שיחקה בהצגות "אמא קוראז'" (בה אף כתבה את המוזיקה וניגנה) ו"המערב הפרוע" בתיאטרון הערבי-עברי.

ב-2009 החלה להשתתף במחזה "בתיאבון", הפקה משותפת של תיאטרון הסמטה וסמינר הקיבוצים; במחזה מגלמת סער נערה הסובלת מהפרעת אכילה.

בין השנים 2005–2011 הייתה סער חברה בלהקת הסינת'-פופ "טרי פויזן", שם ביצעה קולות רקע וניגנה על קלידים.

בשנת 2012 שיחקה לצידו של אלירן כספי בהצגה "כל יום חמישי" בתיאטרון הסימטה, עד ליציאתה לחופשת לידה.

ב-2014 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית האירוח הנשית "מאמאלנד" בערוץ 24 לצד עדן הראל, איה קרמרמן, מיכל טראוריג וליהיא גרינר. באותה שנה הנחתה את תוכנית הפנאי "עיצובים" בערוץ 10.

בשנת 2016 שיחקה את דמותה של קארן בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" בבימויו של גורי אלפי. באותה שנה שיחקה בסרט "מצברוח טוב" שביימו מירי בן חייל ותמר שפוני.

במהלך חייה תקלטה במועדונים ובמסיבות בארץ ובעולם, בין השאר לצד שותפתה חן יאני.

=== חיים אישיים ===
ב-2010 נישאה בשנית למוזיקאי אריאל לוינסון. ב-2013 נולד בנם הבכור. במאי 2017 נולדה בתם.

ב-2017 סער ומשפחתה ירדו מהארץ ועברו לפנמה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאיות ישראליות
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:תקליטניות ישראליות
קטגוריה:בוגרי תיכון עמל חדרה
קטגוריה:זוכות תגלית השנה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
נוסח השליחים

כתב יד מסוף המאה ה-15, יחד עם אווה מריה ותפילת האדון]]
נוסח השליחים (בלטינית: Symbolum Apostolorum או Symbolum Apostolicum) הוא הצהרת אמונה נוצרית עתיקה, אחת הקאנוניות ביותר בנצרות כולה. משמש זרמים רבים בנצרות למטרות ליטורגיות וקטכיות. השימוש הרב ביותר בנוסח זה נעשה בקרב הזרמים המערביים, ובכלל זה בכנסייה הלטינית, הכנסייה העיקרית בכנסייה הקתולית, וכן באנגליקניזם ובלותרניזם. כנראה, שמה של גרסה זו של הקרדו נובע מהמסורת מן המאה ה-5 שלפיה כל אחד משנים-עשר השליחים הכתיב חלק מתפילה זו תחת השפעת רוח הקודש לאחר הפנטקוסט. נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים.

ימין

{| class="wikitable"
|+
!בעברית
!בלטינית
|-
|אני מאמין באלוהים האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ,
|Credo in Deum Patrem omnipotentem, Creatorem caeli et terrae
|-
|ובישוע המשיח, בנו יחידו, אדוננו,
|et in Iesum Christum, Filium Eius unicum, Dominum nostrum
|-
|שהורה מרוח הקודש. נולד למרים הבתולה;
|qui conceptus est de Spiritu Sancto, natus ex Maria Virgine
|-
|התענה תחת פונטיוס פילאטוס; נצלב, מת ונקבר.
|passus sub Pontio Pilato, crucifixus, mortuus, et sepultus
|-
|ירד שאולה, קם מבין המתים ביום השלישי
|descendit ad ínferos, tertia die resurrexit a mortuis
|-
|ועלה השמיימה. יושב לימין האב, אל שדי.
|ascendit ad caelos, sedet ad dexteram Patris omnipotentis
|-
|משם יבוא לשפוט את החיים ואת המתים.
|inde venturus est iudicare vivos et mortuos
|-
|אני מאמין ברוח הקודש,
|Credo in Spiritum Sanctum
|-
|בכנסייה הקתולית הקדושה, באחדות הקדושים,
|sanctam Ecclesiam catholicam, sanctorum communionem
|-
|במחילת החטאים,
|remissionem peccatorum
|-
|בתחיית הגוף
|carnis resurrectionem
|-
|ובחיי הנצח.
|vitam aeternam
|-
|אמן
|Amen
|}

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.avemariapress.com/itemdetail.cfm?nItemid=917 The Faith We Profess: A Catholic Guide to the Apostles' Creed] by Msgr. Peter J. Vaghi (2008)
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:תפילות נוצריות
קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
ריצוף פנרוז

[[רוג'ר פנרוז עומד על רצפה עם ריצוף פנרוז במכון לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת טקסס A&M.]]
ריצוף פנרוז או פסיפס פנרוז הוא ריצוף של המישור שאינו מחזורי. הריצוף קרוי על שמו של המתמטיקאי הבריטי רוג'ר פנרוז. 

המצולעים המרכיבים את ריצוף פנרוז קרויים אריחי פנרוז. ישנן וריאציות אחדות של ריצוף פנרוז:
* ריצוף פנרוז הראשון שנמצא הורכב מארבעה מצולעים: מחומש, כוכב מחומש, מעוין ו"סירה" (משובע לא משוכלל דמוי סירה).
* ריצוף פנרוז השני מורכב מדלתון קמור ("עפיפון") ודלתון קעור ("חץ"), שהצמדתם זה לזה תיתן מעוין, אך כללי הריצוף אוסרים הצמדה כזו. הזוויות הפנימיות בדלתון הקמור הן של 72, 72, 72 ו-144 מעלות, ובדלתון הקעור הן 36, 72, 36 ו-216 מעלות. 
* ריצוף פנרוז השלישי מורכב משני מעוינים: האחד עם זוויות 72° ו-108° ("האריחים העבים"), השני - עם זוויות 36° ו-144° ("אריחים צרים"). המעוינים הללו מתקבלים על ידי חיבור של שני משולשי זהב (משולש שווה-שוקיים שהיחס בין הבסיס לשוק או בין השוק לבסיס הוא יחס הזהב). על מנת להקל על עמידה בכללי הריצוף נהוגות שתי שיטות: הוספת זיזים ושקעים לצלעות (בדומה לפאזל) או החלפת הצלעות בעקומות פרבוליות.

{| align=center
|<gallery widths="210px" heights="170px" perrow="3">
Penrose Tiling (Rhombi).svg|ריצוף פנרוז הראשון
DardoAquilone.gif|ריצוף פנרוז השני
PenroseFlowers.png|ריצוף פנרוז השלישי
</gallery>
|}
כל ריצוף של המישור עם אריחים אלו אינו מחזורי, וכל שני ריצופים שונים זהים בצורה המקומית אחד לשני (כל פרט סופי של הריצוף נמצא בריצוף האחר).

==תכונות==
האריחים הסמוכים של הריצוף ניתנים לחבירה על ידי פרט צורה החוזר על הצורה עצמה.
המרחק בין הקווים המקבילים הסמוכים מקבל שני ערכים שונים בדיוק (ולכל משפחת הקווים המקבילים סדרת הערכים הללו בעלת דמיון עצמי).
ריצופי פנרוז שיש בהם חורים מכסים את כל השטח פרט לצורה בעלת שטח סופי. לא ניתן להגדיל את שטח החור על ידי הסרת מספר סופי של אריחים ומילוי החור הנותר באריחים.

==היסטוריה==
הצורה הגאומטרית נקראת על שמו של רוג'ר פנרוז שעסק במילוי מישורים בצורות מסוג אחיד ללא חפיפה ופערים ביניהן. הוא זה שלראשונה חיפש ומצא צורה שלא תחזור על עצמה - בעיה שנחשבה אז כבלתי ניתנת לפתרון. פנרוז הצליח לאסוף הרבה אריחים בעלי צורות שונות אך רק 2 מתוכם היו בעלי יחס זהב הנמצא בבסיס כל היחסים ההרמוניים.

הצורות שנוצרו בעלות צורות גבישיות כמו-מחזורית וסימטריה צירית בעלת הסדר החמישי. מבנה הריצוף קשור בסדרת פיבונאצ'י.

מאוחר יותר המדענים הישראלים דן שכטמן, אילן בלך יחד עם האמריקאי ג'ון קהאן והצרפתי דניס גרטיאס גילו את הצורה בסגסוגת מקוררת של מנגן ואלומיניום ובכך גם הראו שסדרי סימטריה בטבע אינם מוגבלים ל-1, 2, 3, 4 ו-6 וגבישים בעלי סימטריה מסדר ה-5 נמצאים במצב בין צורות אמורפיות לגבישים.

במרחב תלת-ממדי למילוי נפח בעזרת אריחים אנלוגיים לאריחי פנרוז משתמשים באיקוסהדרונים.

==ראו גם==
* ריצוף של המישור
* מחומש
* פנטגרם
* כוכב (גאומטריה)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
<div class="mw-content-ltr">
* 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאומטריה
קטגוריה:ריצופים לא מחזוריים
ED50

ED50 (ר"ת: European Datum 1950) הוא דאטום שנוצר בשנת 1950, כלקח מלחמת העולם השנייה, במטרה שמערכות שונות ומדינות השונות יפעלו על בסיס אותה מערכת קואורדינטות.

==רקע==
בקרבות שנערכו בגבולות בין בלגיה, הולנד וגרמניה במלחמת העולם השנייה, השתתפו צבאות ממדינות שונות שפעלו עם מערכות קואורדינטות שונות, דבר שהקשה את הפניית הכוחות וניהול הקרבות מצד בעלות הברית. בעיה זו הובילה ליצירה של Ed50, דאטום אחיד לכלל אירופה. מערכת זו שימשה את כל מדינות העולם עד לשנות השמונים אז נוצרו דאטומים נוספים כמו WGS84 ו-GRS80. כיום דאטום זה משמש באירופה, מלבד בריטניה, שוודיה ושווייץ, שלהן מערכות מקומיות. רשת קואורדינטות זו הייתה גם הרשת ששימשה את ברית נאט"ו עד לשנות ה-80.

בהמשך הוחלפה עם מערכת ETRS89 שיותר מדויקת באזור אירופה.

==תיאור טכני==
מערכת ED50 מבוססת על אליפסואיד הייפורד משנת 1909, אשר קירובו המרבי לגאואיד (צורתו האמיתית של כדור הארץ) נמצא באירופה.
*מידות האליפסואיד: 
** מחצית האלכסון הראשי הוא 6,378,388.00 מטר (מסומן a) 
**שיטוח של 1/297 (מסומן f).

== הפרשים בין ED50 לבין WGS84 ==
קווי האורך והרוחב של שתי המערכות זהות בצפון מזרח רוסיה. בתנועה דרומה ומזרחה, הקווים של ED50 נעים מהר יותר מקווי WGS 84, כך שבאזור ספרד יש הפרש של 100 מטר ובישראל הפרש של כ-150 מטר כאשר קווי הרשת של ED50 דרומיים יותר מאשר WGS84.

ההפרש בדאטום של רשת UTM בישראל זהה להפרש במערכת הקואורדינטות והוא כ-120 מטר. באירופה אין כמעט סטיה אך באזור קו המשווה יש הפרש של 200 מטר, וזהו ההפרש המקסימלי בין שני הדאטומים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניווט
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:רשתות קואורדינציה גאוגרפיות
עודד פלדמן

עודד פלדמן (20 במרץ 1944 - 4 בינואר 2017) היה איש תרבות ותקשורת ישראלי. בין השאר היה מנכ"ל העיתונים "הארץ" ו"מעריב" ומנכ"ל התיאטרון הקאמרי.

==ביוגרפיה==
עודד פלדמן נולד למינה ומשה פלדמן וגדל בגבעתיים. למד בבית הספר "בורוכוב", והיה חניך הנוער העובד בעיר. בוגר אוניברסיטת בר-אילן במדעי החברה.

בשנים 1973–1984, במסגרת שירות הקבע כסגן-אלוף, כיהן כראש ענף תרבות וחינוך בחיל האוויר, ראש ענף תרבות בצה"ל, מפקד בית הספר לחינוך של צה"ל בכרמיאל ועורך העיתון "במחנה" ומפקדו. בעקבות פרסומו בשנת 1983 של דו"ח על אסון צור השני הושעה פלדמן מתפקידו כעורך במחנה.

בשנים 1984–1986, לאחר שחרורו מצה"ל, ניהל את העיתון "הארץ". בשנים 1986–1992 היה מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, ובשנים אלה הוצג, בין היתר, המחזמר "עלובי החיים", שהיה למחזמר המצליח ביותר בתולדות התיאטרון בישראל. בשנים 1992–1993 היה מנכ"ל העיתון "מעריב". משם עבר לעיתון הכלכלי "טלגרף", נמנה עם מקימיו וניהל אותו עד שנת 1996. באותה שנה נתמנה על ידי ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, למנהל אגף התרבות בעירייה, תפקיד שמילא גם בזמן כהונתו של אורי לופוליאנסקי. בשנת 2004 פרש מעיריית ירושלים ופתח משרד כמפיק עצמאי, ועם ההפקות שיצאו תחת ידיו, בשיתוף "הבימה", נמנות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"רכוש נטוש".

בשנת 2006 נתמנה על ידי בית המשפט לנהל את תיאטרון חיפה, שהיה בסכנת קריסה, אך נשאר בתפקיד זה חודשים ספורים. פלדמן שימש מרכז מקצועי ומרצה לניהול עסקי של מוסדות תרבות בתוכנית "להב" באוניברסיטת תל אביב. כמו כן היה יו"ר ההנהלה הציבורית של סטודיו למשחק ניסן נתיב, יושב ראש איגוד מנהלי התרבות והאמנות בשלטון המקומי, יושב ראש תיאטרון הקיבוץ ויושב ראש הוועד המנהל בתיאטרון גשר.

היה בעלים של "סטטוס – הירחון לחשיבה ניהולית" (לצד עדנה פשר), שעוסק בהיבטים תאורטיים ומעשיים של ניהול, תוך נגיעה בתחומי משנה של ניהול ובתחומים שונים המשיקים להם, וסוקר מחקרים אקדמיים חדשים בתחומים אלה.

היה חבר בהנהלות תיאטרון מיקרו הירושלמי, הסינמטק בירושלים, במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר בירושלים, בוועדת "ניצני" לבדיקת שכר מנהלי מוסדות תרבות, בתיאטרון ירושלים, בפסטיבל ישראל, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בבית צבי, במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, במוזיאון ישראל, בתיאטרון החאן ובהוצאת כתר.

כתב מילים לשירים כגון "מוכרחים להמשיך לנגן" ללהקת חיל האוויר ו"שירי לי כנרת" למילי מירן.
ב-2013, הפיק את המחזמר "צלילי המוסיקה" ו"המלך ואני".

נפטר ב-4 בינואר 2017. הותיר אחריו אישה, אתי, ושלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בית ספר בורוכוב (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:אנשי תקשורת ישראלים
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קטגוריה:עורכי במחנה
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:עובדי עיריית ירושלים
קטגוריה:מנכ"לי התיאטרון הקאמרי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
ריצ'רד שוורץ

ריצ'רד ה. שוורץ (באנגלית: Richard H. Schwartz; נולד ב-10 באפריל 1934) הוא פרופסור למתמטיקה במכללת סטטן איילנד, נשיא ארגון הצמחונים היהודים בצפון אמריקה, מקים-שותף ומנהל אגודת הצמחונים האתיים והדתיים. הוא ידוע בעיקר בתור פעיל צמחוני ותומך בזכויות בעלי חיים בארצות הברית ובישראל.

==קורות חיים==
שוורץ נולד בקווינס, ניו יורק. הוא לא היה צמחוני בנערותו, ומתאר את עצמו באותה תקופה כ"טיפוס של בשר ותפוחי-אדמה", שהמנה האהובה עליו היא צלי קדירה. בשנת 1975 הוא החל ללמד קורס בשם "מתמטיקה והסביבה" במכללת סטטן איילנד. הקורס השתמש במושגים מתמטיים בסיסיים כדי לחקור סוגיות אקטואליות בוערות, כמו זיהום סביבתי, הידלדלות משאבים, רעב המוני, אנרגיה, ומרוץ החימוש. הוא כותב על תקופה זו:

בתור יהודי אורתודוקסי, שוורץ החל לחקור מה ליהדות יש לומר על תזונה, אקולוגיה ויחס ראוי לבעלי חיים. התוצאה הייתה ספרו הידוע ביותר, "יהדות וצמחונות", הספר הראשון שהתפרסם באנגלית בנושא זה. הספר חוקר את הצמחונות מנקודת המבט של מקורות תנ"כיים ורבניים, ומגיע למסקנה שצמחונות היא הצורה הגבוהה ביותר של כשרות והתזונה הטובה ביותר עבור יהודים בעולם המודרני. המהדורה השנייה, מתוקנת ומורחבת, הייתה בחירת מועדון הקריאה של ארגון בני ברית באותה שנה.

מאז, שוורץ היה פעיל במגוון ארגוני צמחונות וזכויות בעלי חיים. תרומתו הייחודית הייתה העלאת המודעות הציבורית לגבי ערכי היהדות בנוגע לצמחונות וליחס מוסרי כלפי בעלי חיים. ב-3 ביולי 2005, שוורץ נכנס להיכל התהילה הצמחוני על ידי האגודה הצמחונית הצפון-אמריקאית. הטקס נערך בפסטיבל הקיץ השנתי ה-31 של האגודה, בקמפוס של אוניברסיטת פיטסבורג. ד"ר שוורץ דיבר בפסטיבל גם על "יהדות וצמחונות" ועל "עשר גישות להשגת מודעות צמחונית עד 2010". בשנת 2007 יצא הסרט התיעודי A Sacred Duty: Applying Jewish Values to Heal the World, שנוצר בהשראת כתביו של שוורץ.

שוורץ מנהל קשרים גם עם צמחונים מדתות אחרות, וכתביו עזרו לעודד את הקמתו של האיגוד הצמחוני הנוצרי ואת הקמפיין והספרות המקוריים שלהם, תחת הכותרת "מה ישוע היה אוכל... היום?". קמפיין זה התפתח לאחרונה לקמפיין הרחב יותר, "מכבדים את יצירתו של אלוהים", והשפיע מאוד על התנועה הצמחונית הנוצרית.

בנובמבר 2020 השיק שוורץ ספר דיגיטלי חדש בשם 'מהפכה טבעונית', הכולל את הטיעון הבשל והעדכני ביותר של המחבר לטבעונות מנקודת מבט יהודית, בשילוב בין המקורות היהודיים והנתונים המדעיים העדכניים ביותר. הספר כולל סקירה של התנועות הטבעוניות העכשוויות וההתקדמות בפיתוח בשר נקי (מתורבת). שוורץ משלב את החוויה האישית שלו, דיון תאורטי ואקטואלי והדרכה מעשית לחיים טבעוניים – מתזונה ועד פתרונות לשימוש בתפילין <ref></ref>.

==ראו גם==
* צמחונות וטבעונות ביהדות
* חזון הצמחונות והשלום
* זנגביל - מרכז קהילתי לצמחונות

==קישורים חיצוניים==

* [http://jewishveg.com/schwartz/ מאגר מאמרים של ד"ר שוורץ] 
* [http://jewishveg.com/asacredduty/ הסרט A Sacred Duty] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:פעילי זכויות בעלי חיים אמריקאים
קטגוריה:טבעונים אמריקאים
קטגוריה:טבעונים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
נמל התעופה הבין-לאומי ארג'ן

נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן (בטורקית: Ercan Uluslararası Havalimanı) הוא נמל תעופה המשמש כשער האווירי העיקרי של לפקושה, בירת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, ושל הישות כולה. הנמל שוכן במישור מסאוריה, במרחק אווירי של כ-13 ק"מ מזרחית למרכז העיר לפקושה, ובמרחק של כ-40 ק"מ מערבית לעיר גזימאוסה. 

היות שהרפובליקה לא זכתה להכרה בינלאומית למעט מצד טורקיה, גם נמל התעופה אינו מוכר על ידי אף מדינה מלבדה, וקוד יאט"א שלו ואף קוד ICAO שהוקצו לו אינם מופיעים ברישומים הרשמיים של שני הארגונים. בנוסף, נכון לשנת 2018 אף טיסה בינלאומית אינה יכולה להגיע אליו, אלא אם כן עצרה לחניית ביניים בנמל תעופה בתחומי טורקיה. איסור זה נמצא בדיונים מאז שנת 2006. 

נמל התעופה הוקם על ידי הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה כנמל צבאי, וכונה "נמל התעופה טימבו" (Τύμβου), על שם הכפר הסמוך. לאחר פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974 והשבתת פעילותו של נמל התעופה הבינלאומי בניקוסיה, הנמל הורחב והפך לשער המרכזי של הרפובליקה בשנת 2004. במקביל הכשירה הרפובליקה של קפריסין את נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה כשער האווירי הראשי שלה כבר ב-1975. נכון לשנת 2021 מתבצעות בנמל עבודות לסלילת מסלול טיסה חדש, ובית נתיבות חדש מדרום לו.

מהנמל יוצאות טיסות אך ורק לנמלי תעופה בטורקיה, ובהם נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן, נמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה, נמל התעופה הבינלאומי איזמיר אדנאן מנדרס, ונמל התעופה הבינלאומי של אנטליה. טיסות המשך מגיעות למספר יעדים באירופה. כל הטיסות הפוקדות את הנמל מבוצעות על ידי חברות תעופה טורקיות.
טרמינל הנוסעים
אזור ה-Check in בטרמינל

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.gcmap.com/airport/LCEN נתוני הנמל]
* [http://aviation-safety.net/database/airport/airport.php?id=ECN מידע אודות תאונות בנמל]
* [http://www.fallingrain.com/icao/LCEN.html מידע אודות הנמל באתר Fallingrain]
* [http://www.cypnet.co.uk/ncyprus/city/nicosia/ercan/ Ercan airport]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קפריסין הצפונית
ארג'ן
ארג'ן
קטגוריה:לפקושה
טבע הדברים

טבע הדברים הוא ירחון היוצא לאור מאז שנת 1993 בהוצאת "החברה לחקר האדם והסובב", במטרה לקדם את המודעות לנושאי טבע וסביבה. כתבות "טבע הדברים" עוסקות בנושאי גאוגרפיה, אנתרופולוגיה, אסטרונומיה, מסעות בישראל ובעולם, היסטוריה, בוטניקה וזואולוגיה. 

העורך הראשי של כתב העת הוא אודי רן, ועם חברי המערכת שלו נמנים בין השאר משה אגמי, נחום מגד, אבישי שמידע, פועה בר ורחלי עינב.

החל משנת 1995 יוצא לאור הירחון "ילדי טבע הדברים" העוסק גם הוא בנושאים דומים ומותאם בכתיבתו לילדים.

== ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים" ==
ב-4 ביולי 2004 החל ערוץ הטלוויזיה "טבע הדברים" לשדר לאחר שקיבל זיכיון שידורים מיוחד. בכבלים היה מספר הערוץ 48 ובלוויין באפיק 35. הערוץ זכה להצלחה רבה יחסית לערוץ נישה ובו שודרו סדרות מוערכות כגון: הלוחמים, אנשים משנים חיים, נוגע בישראל, נוגע בעולם, עושים גלים, תוכניות על בעלי חיים ועוד תכנים שפנו לקהל צופים רחב. לאחר מספר שנות שידור נקלע הערוץ לבעיות כלכליות קשות. ניסיונות לערב משקיעים כשלו והערוץ נאלץ להיסגר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדע פופולרי
קטגוריה:מגזיני תיירות
קטגוריה:מדעי כדור הארץ
קטגוריה:ישראל: עיתוני ילדים ונוער
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ישראליים שנסגרו
אקדמיה ז'וליאן

אקדמיה ז'וליאן (בצרפתית: Académie Julian) היה בית ספר גבוה ללימודי אמנות בפריז, אשר פעל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בית הספר הוקם בשנת 1868 על ידי (1839–1907), אמן יחסית לא מוכר אשר הציג מספר פעמים בסלון פריז וכן ב, והיה בעברו מתאבק. המוסד נפתח ב"" בפריז כבית ספר פרטי, תחילה התמחה בהכנת התלמידים למבחני הכניסה לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (ENSB-A) היוקרתי בפריז אולם עם השנים הפכו בתי הספר למתחרים זה בזה.
ה"פסאז' דה פנורמה" בפריז, שבו נפתחה ב-1868 האקדמיה ז'וליאן

האקדמיה הייתה פופולרית במיוחד בקרב תלמידים אשר באו מחוץ לצרפת ללמוד בו, מכוון שכדי להתקבל לבית הספר לאמנויות היפות נדרשו מבחנים קשים בשפה הצרפתית. ז'וליאן הצליח להביא מורים מבית הספר לאמנויות היפות ללמד במוסד שלו כמורי-חוץ וכך נהיה אטרקטיבי בקרב תלמידי החוץ. רבים מהמורים שימשו גם כשופטים בסלון וכך הוקל על התלמידים להכניס את יצירותיהם לתערוכות נחשבות. בית הספר הפך במהירות לאחד מבתי הספר לאמנות הטובים מסוגו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 מספר תלמידיו היה כ-600. עם עליית המוניטין של בית הספר, נפתחו עוד ארבעה סניפים ברחבי פריז: בשדרות סנט ז'אק סס' 28 (הרובע השישי), רחוב ברי סס' 5 (הרובע השמיני), רחוב הדרקון מס' 31 (הרובע השישי) וברחוב ויויאן מס' 51 (הרובע השני).
מורים באקדמיה ג'וליאן, 1892
מכוון שבית הספר לאמנויות היפות קיבל לשורותיו רק גברים, החל משנת 1880 שימשה האקדמיה כמוסד חלופי ללימודי אמנות עבור נשים.

תור הזהב של בית הספר, היה בשנים 1875–1915, כאשר הוא משך אליו את התלמידים והמורים המוכשרים ביותר. בוגרים רבים מהתקופה הזו והפכו לכמה מגדולי האמנים המודרניים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
רודולף ג'וליאן (1839–1907), מייסד האקדמיה ג'וליאן
ימי הזוהר של בית הספר עלו בקנה אחד עם תנועת הפוסט-אימפרסיוניזם, ולכן רבים מהבוגרים המפורסמים ביותר היו ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים, בעיקר חברי תנועת הנאבי, שהתפרסמו באמנות הדקורטיבית שלהם. בית הספר היה פופולרי במיוחד בקרב אמריקאים, וכמה אוהדים של האימפרסיוניזם האמריקאי למדו בג'וליאן, יחד עם אמנים שונים הידועים בעיקר באמנות היפה שלהם. גם כמה אמנים אירים חשובים נרשמו, וכך גם מספר ציירים אקספרסיוניסטים מגרמניה וגם מצרפת. האקדמיה הייתה פופולרית גם בסצנת האמנות האוונגרדית בפריז, ומשכה אליה חברים רבים באסכולת פריז, כולל אמן הפוסטרים הצ'כי אלפונס מוכה (1860–1939) והצייר הצרפתי שהפך לצלם אנרי קרטייה ברסון (1908–2004).

ב-1968, האקדמיה ג'וליאן מוזגה עם בית הספר הגבוה פנינגהן לאמנויות גרפיות (École supérieure d'arts graphiques Penninghen) - סטודיו לאמנות שנוסד על ידי הצייר והקדר גיום מט דה פנינגהן (1912–1990), שהכין את התלמידים לכניסה לבתי הספר הגבוהים לאמנות, בית הספר הלאומי לאמנויות דקורטיביות (Ecole Nationale Superieure des Arts Decoratifs), ובית הספר הלאומי לאמנויות שימושיות ומלאכות יד (Ecole Nationale Superieure des Arts Appliques et des Metiers d'Art), כדי ליצור את בית הספר הגבוה פנינגהן לאמנויות גרפיות (Ecole Superieure d'Arts Graphiques, בקיצור: ESAG פנינגהן). ב-2020, בית הספר שינה את שמו ל-Penninghen.

== ראו גם ==
* אסכולת פריז

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר חינוך
קטגוריה:בתי ספר לאמנות
קטגוריה:פריז: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:הרובע השני של פריז
אלברט ארנשטיין

אלברט ארנשטיין (בגרמנית: Albert Ehrenstein; 23 בדצמבר 1886 – 8 באפריל 1950) היה סופר ומשורר יהודי-אוסטרי.

== ביוגרפיה ==
אלברט נולד ברובע אוטקרינג של וינה, לאלכסנדר ושרלוטה ארנשטיין. הוא הבן הבכור מבין ארבעה אחים, ואחיו הצעיר הוא קרל ארנשטיין.

למד פילוסופיה באוניברסיטת וינה ובשנת 1910 קיבל דוקטורט. כבר בתקופת לימודיו בתיכון כתב ארנשטיין טקסטים ספרותיים ושירים.

בשנת 1909 הכיר את קרל קראוס, העורך הראשי של כתב העת האקספרסיוניסטי "הלפיד" (Die Fackel). ובכתב עת זה התפרסמו כתביו של ארנשטיין לראשונה. בהמשך התפרסמו כתביו בכתבי עת נוספים, ביניהם "הסערה" (Der Sturm), שנערך על ידי הארווט ולדן, בעלה של המשוררת אלזה לסקר-שילר.

ספרו הראשון, Tubutsch, נכתב בשנת 1911, ואויר על ידי חברו הצייר הנודע אוסקר קוקושקה.

ארנשטיין התכתב עם סופרים חשובים בני זמנו שכתבו בגרמנית, ביניהם תומאס מאן, שטפן צווייג, הרמן הסה, אלזה לסקר שילר, הפילוסוף מרטין בובר ועוד רבים אחרים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נדד ברחבי אירופה. בשנת 1932 היגר לשווייץ והצליח לברוח מרדיפות הנאצים, ששרפו את ספריו כבר בשנת 1933. בעקבות מדיניות הפליטים של שווייץ בימי מלחמת העולם השנייה היגר ארנשטיין לארצות הברית בשנת 1941. הוא מת בעוני בניו יורק בשנת 1950 לאחר תקופה ארוכה שבה הפסיק לכתוב.

לאחר מותו של אלברט, הגיע עיזבונו לספרייה הלאומית בשנות החמישים דרך אחיו קרל.

הוא זכור כמשורר אקספרסיונטיסטי, אשר הרבה להשתמש באירוניה, סאטירה. הביע את התפכחותו מהתרבות האירופאית של שנות העשרים. כמו כן זכור אהרנשטיין כחלוץ המגלים של פרנץ קפקא והיה מהראשונים שהתייחסו לכתיבתו של הסופר הצעיר.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100709110532/http://oasis.lib.harvard.edu/oasis/deliver/~hou00441 ארכיון של אלברט ארנשטיין] השמור באוניברסיטת הרווארד
* [http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/collections/personalsites/Pages/ehrenstein.aspx דף מידע על ארנשטיין ועל עזבונו ] השמור בספרייה הלאומית
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים יהודים אוסטרים
קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרים
קטגוריה:משוררים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950
שלמה בן יעיש

דון שלמה בן יעיש (Abenaes; בפורטוגזית: אלווארו מנדש, Alvaro Mendes; 1520–1603) היה דיפלומט, איש עסקים ואיש ציבור מבני האנוסים ששב ליהדות, והיה בעל השפעה רבה בחצרם של מלכי אירופה בני זמנו, כמו גם בחצר הסולטאן העות'מאני. היה ממשיכם של דון יוסף נשיא ודונה גרציה בחידוש היישוב היהודי בטבריה במהלך המאה ה-16.

== קורות חיים ==
בן יעיש נולד בטאווירה שבדרום פורטוגל בשם אלווארו מנדש למשפחת אנוסים. לאחר שקיבל הכשרה כצורף נסע בשנת 1545 להודו שם רכש ממון אישי רב בסחר ביהלומים במכרות סמוך למדרס. ב-1555 שב לפורטוגל, ועוטר בתואר אבירות, אביר מסדר סנטיאגו, על ידי ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל.

הוא החל בקריירה דיפלומטית, ושהה בשליחותו של ז'ואאו במדריד, פירנצה, פריז ולונדון. בפריז שהה 16 שנים וזכה לחסדה של המלכה קטרינה דה מדיצ'י. כאשר אוחדו פורטוגל וספרד, בשנת 1580, תחת שלטונו של פליפה השני, מלך ספרד, נמנה עם נאמניו של הטוען לכתר, אנטוניו דה קראטו. 

בשנת 1585 הגיע בן יעיש לסלוניקי ושם חזר אל היהדות בפומבי, עם משפחתו. הוא נטש את השם "אלווארו מנדז" ונקרא "שלמה בן יעיש" (ובשפות אירופיות: "Solomon Abenaes"). בשל עושרו והשפעתו בחצרות מלכי אירופה התקבל אצל סולטאן האימפריה העות'מאנית מוראט השלישי. הסולטאן העניק לו את התואר "דוכס מיטילני" (האי לסבוס), ולבקשתו מונה כשליט טבריה, וזאת לאחר מותם של דון יוסף נשיא ודונה גרציה, שחכרו מן הסולטאן את "טבריה ושבע ערי הפריזי אשר בסביבתה". הוא שלח לטבריה את בנו יעקב (שנולד כ"פרנסיסקו מנדש") אך על אף שיעקב בנה מספר מבנים בטבריה, ושמר על היישוב היהודי שם, נראה כי לא נחן במרץ ובמעשיות של אביו, והעדיף את לימוד התורה על העיסוק בדיפלומטיה וממשל, ולאחר מותו של בן יעיש לא הצליח לשמור על מפעלו בטבריה.

הודות לקשריו הענפים בחצרות מלכי אירופה, שמר על מעמדו בחצר הסולטאן עד מותו. הוא נחשב לכוח המניע מאחורי הברית האנגלו-טורקית כנגד פליפה השני, ונהנה מאמונה וידידותה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ושל מזכירה פרנסיס וולסינגהם באמצעות קשריו עם רופאה האישי, המומר רודריגו לופז.

מערכת היחסים בין בן יעיש, רופאה של המלכה רודריגו לופז והטוען לכתר אנטוניו דה קראטו, הגיעה לסיום טראגי ב-1593, כאשר דה קראטו, שהסתכסך עם לופז ובן יעיש, העליל על לופז כי זה רצה להרעיל את המלכה, והביא לתלייתו הפומבית. על אף שבן יעיש עשה כמיטב יכולתו כדי להציל את לופז, וכשל, לא פחתה השפעתו בחצר המלוכה האנגלית ובחצר הסולטאן. ב-1603 נפטר.

==לקריאה נוספת==
* יוסף ברסלבי, לפרשת טבריה: מימי דון יוסף הנשיא ועד אבן יעיש, ירושלים, ת"ש, 1939.
* חיים שנהב, פרשת לופז, הוצאת כתר, 2003.
* חיים שנהב, ’פרשת לופז’ עת־מול 170, תמוז התשס"ג.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים פורטוגזים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים יוונים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:טבריה: אישים
קטגוריה:אנוסים
קטגוריה:צאצאי אנוסים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בימי הביניים
קטגוריה:ילידי 1520
קטגוריה:נפטרים ב-1603
נמל התעופה הבין-לאומי בניקוסיה

נמל התעופה הבינלאומי בניקוסיה (ביוונית: Διεθνές Αεροδρόμιο Λευκωσίας; בטורקית: Lefkoşa Uluslararası Havaalanı) היה נמל תעופה ששכן ממערב לעיר ניקוסיה, ואשר שימש עד פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974, כשער האווירי העיקרי של קפריסין וכבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה סייפרוס איירווייז. כיום הנמל אינו פעיל ומשמש כמפקדת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות באי (UNFICYP).

==היסטוריה==
[[האנגר ומטוס נטוש של חברת סייפרוס איירווייז]]
טקסט=
הנמל הוקם על ידי חיל האוויר הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, ומסלול הטיסה נבנה בשנת 1939. במלחמת העולם השנייה הורחבו מתקני השדה ומסלול הטיסה הוארך, והוא שימש את חילות האוויר של בעלות הברית. לאחר המלחמה התחדש השימוש המסחרי בנמל, בין היתר על ידי חברות התעופה מיסראייר, סייפרוס איירווייז, מידל איסט איירליינס ו-BOAC. במאי 1949 נחנך בית נתיבות אשר החליף את המבנים הזמניים ששכנו בנמל. מבנה זה הורחב בשנת 1959 והוחלף במבנה חדש ב-27 במרץ 1968. ב-1966 נסגר בסיס חיל האוויר הבריטי בנמל בשל צמיחת התנועה האזרחית והמקום המוגבל.

ב-15 ביולי 1974 תפס ארגון אאוקה השני את השלטון בקפריסין, והדיח מתפקידו את הנשיא, הארכיבישוף מקאריוס השלישי. השדה נסגר ולאחר יומיים החל לשמש לקליטת "כוח ההתערבות היווני בקפריסין" (ΕΛΔΥΚ) שהוטס מיוון לקפריסין כדי לתמוך בהפיכה. ב-18 ביולי התחדשה תנועת המטוסים האזרחית בנמל באופן חלקי, אך יומיים לאחר מכן, ב-20 ביולי החלה פלישת טורקיה לקפריסין, והנמל הופצץ. הוא הפך לזירת קרבות ונסגר. אחד ממטוסיה של חברת סייפרוס איירוויז שחנה בנמל הושמד, מטוס אחר נפגע באורח קשה והיתר עוכבו בשדה התעופה. החברה חדלה מלפעול וחידשה את פעילותה רק בשנה שלאחר מכן באמצעות שני מטוסים חכורים. הנמל הפך לשטח מוגן ומפורז של האומות המאוחדות, ושימש לפינוי אזרחים זרים ב-22 ביולי. ב-16 באוגוסט 1974, עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש, הונצחה שליטת האומות המאוחדת בנמל, והוא נותר שטח המפורז בין שני חלקי האי המחולק. הנמל לא שב לפעול והוא משמש כמפקדת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות באי (UNFICYP).

הרפובליקה של קפריסין הכשירה בחיפזון את נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה כשער האווירי הראשי שלה כבר ב-1975, והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין החלה להשתמש בנמל התעופה הבינלאומי ארג'ן ב-2004.

==ראו גם==
* הקו הירוק (קפריסין)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניקוסיה
קטגוריה:קפריסין: שדות תעופה
קטגוריה:הסכסוך הקפריסאי
ניקוסיה
Brother, Can You Spare a Dime?

(בעברית: אחי, אתה יכול לוותר על פרוטה?) הוא שיר מ-1932 שכתב הפזמונאי יפ הרבורג והלחין המלחין ג'יי גורני. השיר, שבוצע על ידי אמנים רבים, עוסק בשפל הגדול בארצות הברית. הדובר בשיר מתגאה על עברו כפועל בניין וכחייל, מדבר על ההווה שלו בתורים ללחם, מנסה לגרום לאנשים להזכר בו, ומבקש מהם פרוטה. הרבורג, כותב השיר, איבד את העסק שלו בשנת 1929.

תרגום חופשי של קטע מגרסת אל ג'ולסון לשיר ("אל" הוא שם הדובר):

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירי 1931
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על ארצות הברית
קטגוריה:שירים על כסף
קטגוריה:שירי השפל הגדול
קטגוריה:מחלוקות במוזיקה
רוסיה האחרת

דגל המפלגה
[[גארי קספרוב וחברי "רוסיה אחרת", במצעד המתנגדים לשלטון פוטין]]
רוסיה האחרת (ברוסית: Другая Россия), הייתה תנועה פוליטית המהווה קואליציה של תנועות חברתיות, תנועות פוליטיות ומפלגות אופוזיציה ברוסיה, המתנגדת לממשל הנשיא ולדימיר פוטין. הקבוצה כוללת גם ארגוני זכויות אדם, אזרחים פרטיים ותנועות מימין ומשמאל, בהן החזית האזרחית המאוחדת הליברלית בראשות גרי קספרוב, אלוף העולם בשחמט לשעבר, והמפלגה הנציונל-בולשביקית הלאומנית. התנועה הפסיקה להתקיים ביולי 2010.

==הקמתה ופעילותה עד סוף 2007==

התנועה הוקמה ביולי 2006 במהלך ועידת ארגון המדינות המתועשות במוסקבה. בוועידת היסוד נכחו דיפלומטים מערביים ובהם השגריר הבריטי ברוסיה, אנתוני ברנטון, וכן דיפלומטים אמריקאיים. התנועה פעלה בשיתוף פעולה עם המפלגה הרפובליקנית של רוסיה ומספר ארגונים נוספים. 

לקראת הבחירות שנערכו ברוסיה בסוף 2007, ניסתה התנועה לארגן מספר הפגנות כנגד פוטין אך אלה דוכאו בכוח רב וכמעט שלא זכו לאזכורים בתקשורת בתוך המדינה. בנובמבר 2007 נעצר קספרוב במהלך הפגנה גדולה של התנועה במוסקבה, ונשפט בהליך מהיר ל-5 ימי מאסר. ב-25 בנובמבר נערכו שתי הפגנות נגד פוטין בסנט פטרבורג בהשתתפות מאות אזרחים, חלקם ממפלגת "יאבלוקו". מאות שוטרים מיחידת "אומון" של המשטרה הרוסית, המתמחה בפיזור הפגנות, שצוידו באלות, מגנים וקסדות, הסתערו על המפגינים וגררו עשרות מהם באלימות לתוך כלי רכב משטרתיים. 200 בני אדם נעצרו ובהם גם מנהיגי מפלגת האופוזיציה בוריס נמטסוב וניקיטה ביליך ואף מספר עיתונאים, ובהם כתב מעריב, יאשה לוין. סיסמת המפגינים הייתה: "רוסיה בלי פוטין". לדברי נמטסוב, המפגינים מחו על השחיתות הרבה במדינה ועל כך שפוטין איננו פועל בהתאם לחוקה ולחוק, מסתיר את האמת מהעם הרוסי, ולכן נאלץ להסתתר "מאחורי חומות של שוטרים". אמצעי התקשורת ברוסיה אינם נוהגים לדווח על פעילות האופוזיציה, ולכן ההפגנות הללו היו הפעם הראשונה שבה נתקלו רבים מתושבי סנט פטרבורג בתנועת "רוסיה האחרת". פעילות התנועה לא הצליחה למנוע את הצלחתו של פוטין בבחירות 2007.
== מצע התנועה ==
התנועה מדגישה את העקרונות הבאים:
* דמוקרטיזציה של המדינה ומוסדותיה
* דה-ביורוקרטיזציה (ביטול הביורוקרטיה) באמצעות פיטור הפקידים, הקלת הליכי קליטת מסמכים והפיכת הדרכונים הרוסיים לבעלי מעמד בינלאומי
* החלת בחירות על כל מוסדות המדינה, לרבות בחירת מפקדי המשטרה בערים והמחוזות ובחירות גם במערכת המשפט
* ביטול חוק "המפלגות הפוליטיות", המגביל את המפלגות, הגדלת שוויון בין מפלגות המדינה
* חיזוק הפדרליזם במובן האזורי, החלת חוקי השריעה באזורים שבהם יש לכך תמיכה של רוב העם
* פירוק היחידה למלחמה בקיצוניות, החלשת המשטרה ושירות הביטחון הפדרלי
* החלת פיקוח פרלמנטרי על פעילות ארגוני אכיפת החוק
* ביסוס מערך חנינה וריכוך מערך הענישה והכליאה
* שיקום עצמאותה של הרשות השופטת
* הלאמת שוק האנרגיה כולו והלאמת כל חברות הבנייה לצורך אספקת דיור מוזל
* חיזוק החקלאות באמצעות הקמת משקים נפרדים לבשר, תבואה וכו'
* הענקת פטור מתשלום מיסים למעוטי יכולת
* העברת עיר הבירה לעיר חדשה שתיבנה מאפס בדרום סיביר
* הענקת השכלה גבוהה חינם
* ביטול שירות חובה בצבא והפיכתו לשירות התנדבותי
* הקמת גדוד לזרים כדוגמת לגיון הזרים הצרפתי

==ראו גם==
* פוליטיקה של רוסיה
* רוסיה האחרת (מפלגה)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: מפלגות
קטגוריה:ארגונים לשעבר
חסידות חלם

חסידות חלם היא חסידות פולנית. מייסדה היה רבי יוסף קעזיס.

==תולדות החסידות==
רבי יוסף קעזיס, בן הרב מרדכי היה תלמידו של החוזה מלובלין. היה מיוחס בן אחר בן עד הב"ח וכן היה מיוחס ל
"פנים מאירות". שימש כרב בלברטוב, יאנוב ובחלם. חתנו היה רבי חיים דב מיאנובה.

רבי אריה לייב, בנו של רבי יוסף, מילא את מקום אביו. רבי אריה לייב נולד בשנת תקס"ה, היה חתנו של רבי מאיר מאפטא בעל ה'אור לשמים'. בשנת תרי"א עבר מחלם לטומשוב שם שימש גם כרב. נסע לרבי ישראל מרוז'ין ולרבי שלום רוקח מבעלזא אף אחרי ששימש כאדמו"ר. היה עשיר גדול. נפטר בשנת תר"כ. בניו רבי יוסף ורבי ישראל שמואל מילאו את מקומו. חתניו היו אחיינו רבי יעקב יוסף רובין מגלגוב ורבי יעקב יצחק מבלנדוב, בנו של רבי חיים מאיר יחיאל השרף ממוגלניצא.

רבי ישראל שמואל, בנו של רבי אריה לייב, מילא את מקום אביו ברבנות ואדמו"רות טומשוב. דברי תורתו נדפסו בקונטרס 'בנין מנחם'. נפטר בצעירותו בי"ג באב תרכ"ט. בנו רבי מאיר יחיאל מילא את מקומו. חתנו היה רבי יהושע השיל מבאלחוב.
*רבי מאיר יחיאל נולד בשנת תרי"א. בשנת תר"ל התמנה כאב"ד בסעלישץ. אחר פטירת אביו כיהן כאדמו"ר ורב בטומשוב אך לאחר תקופה קצרה עזב והחל לכהן ברבנות ואדמו"רות בחלם. בנו רבי ישראל שמואל מילא את מקומו. היה חתנו של רבי מרדכי טברסקי מלויאב. לפני מינויו לרב נרצח על ידי הנאצים.
*רבי נחמן, בן נוסף של רבי ישראל שמואל כיהן אף הוא. היה רב בגרושקוב ולאחר מכן כיהן כמו"צ בטומשוב שם פתח בית מדרש עצמאי. נפטר בי"ב באלול תרפ"ח. בנו רבי אריה לייבוש מילא את מקומו בטומשוב. עם הכנסם של הנאצים לפולין נמלט לרוסיה שם נפטר.
רבי יהודה זונדל, בן רבי פנחס בן רבי אריה לייב שימש כאדמו"ר בלבוב. אמו התחתנה בשנית עם רבי אורי מסאמבור שחינכו ומינהו לאדמו"ר. נרצח בשואה בלבוב.

== לקריאה נוספת ==
* החסידות (1977) מאת יצחק אלפסי, עמ' 144.

קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:חסידות במרחב הפולני
חסידות לנטשנה

חסידות לנטשנה (ביידיש: לענטשנע) היא חסידות פולנית, שתחילתה בשנות העשרים של המאה ה-19. מקים החסידות היה רבי יצחק אייזיק מלנצ'נה, תלמידו ובן ביתו של החוזה מלובלין.

==תולדות החסידות==

רבי יצחק אייזיק, בן הרב שמואל זאנוויל, היה תלמידו של החוזה מלובלין ואף גדל בביתו. אחר פטירת החוזה, נסע לרבי יהודה לייב מזקילקוב והיה תלמידו. בשנת ה'תקפ"א (1821) החל לשמש כאדמו"ר. רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ התבטא עליו: "אמת, אמת, הוא רבי".

ממשיכו בשושלת החסידית היה רבי יחיאל גרטנר, אחיינו של רבי יצחק אייזיק, אשר לפני מינויו לאדמו"ר כיהן כרב בפוטצ'ץ (צ'כית: Potštát).

בדור השלישי, בנו רבי יהודה גרטנר, מילא את מקום אביו. במלחמת העולם הראשונה עבר לאלכסנדרובקה שבאוקראינה. נפטר ביליבסטגרד שבמחוז חרסון.

בדור הרביעי, בנו, רבי יחיאל, שימש כאדמו"ר בבריסל, ולאחר מכן בטורונטו שבקנדה. נפטר בשנת ה'תש"ל (1970). חתנו היה רבי מנשה קליין (היה נשוי בזיווג ראשון לבתו חוה יהודית).

==לקריאה נוספת==
* יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 153.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:חסידות במרחב הפולני