OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ששון גואטה

ששון ששי גואטה (נולד בז' בסיוון ה'תש"מ, 22 במאי 1980) הוא חבר הכנסת העשרים וחמש מטעם מפלגת הליכוד. חקלאי במקצועו.

==ביוגרפיה==
גואטה הוא פעיל בנושא החקלאות בישראל ובעבר היה חבר הנהלת ארגון מגדלי העופות.<ref></ref>

לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש זכה בבחירות המקדימות בליכוד במקום ה-41 ברשימת הליכוד, כנציג המושבים והמועצות האזוריות. הרשימה זכתה ל-32 מנדטים אולם לאחר הרחבת החוק הנורווגי והתפטרותו של שר החינוך יואב קיש, החל לכהן כחבר הכנסת ב-26 במרץ 2023.

===פעילות בכנסת===
במעמד ההשבעה בכנסת אמר גואטה: "בימים בהם החקלאות נדחקת לאחור ומעמד העובדים נשחק, אני אפעל בע"ה להיות הפה של כל מי שאין לו ייצוג".

בחודש יוני 2023 יזם גואטה את החלת [https://main.knesset.gov.il/activity/legislation/laws/pages/lawbill.aspx?t=lawsuggestionssearch&lawitemid=2207234 חוק הגנה מהטרדה מינית על עובדי קבלן.]

בחודש יולי 2023 היה גואטה מהחותמים על "חוק טבריה" שנועד לאפשר ליו"ר ועדה קרואה בעיר להתמודד בבחירות המוניציפליות. הוא טען שמופעל עליו לחץ פוליטי בנוגע להצעת החוק, אך יתמוך בו כדי לקדם את מימוש הפוטנציאל הטמון בעיר.

אביו הוא שמעון גואטה, ראש המועצה האזורית מעלה יוסף. לגואטה תואר ראשון בחינוך מהקריה האקדמית אונו.

==קישורים חיצוניים==

* ששון גואטה ברשת החברתית [https://twitter.com/80Sassong X (טוויטר)]
*ששון גואטה ברשת החברתית [https://www.facebook.com/mksassonguetta/ פייסבוק]
*ששון גואטה ברשת החברתית [https://www.instagram.com/mksassonguetta/ אינסטגרם]

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו
קטגוריה:חברי הכנסת העשרים וחמש: חברי כנסת מכהנים במסגרת החוק הנורווגי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:מועצה אזורית מעלה יוסף: אישים
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
קטגוריה:חברי הכנסת: חקלאים
Due vite

"Due vite" (בעברית: "שני חיים") הוא סינגל של הזמר האיטלקי מרקו מנגוני, שיצא לאור ב-8 בפברואר 2023. השיר זכה בפסטיבל סן רמו 2023, המהדורה ה-73 של הפסטיבל המוזיקלי האיטלקי, ששימש כבחירת השיר לתחרות האירוויזיון 2023 שהתקיימה בליברפול שבממלכה המאוחדת.

== רקע ==
השיר גם מסמן את השתתפותו השלישית של מנגוני בפסטיבל המוזיקה בסן רמו אחרי "Credimi ancora" ב-2010 ו-"L'essenziale", אז זכה בפסטיבל המוזיקה וייצג את איטליה באירוויזיון 2013.

את הקליפ לשיר ביים רוברטו אורטו. הצילומים התקיימו על הדיונות של פיסקינאס בסרדיניה.<ref></ref>

== באירוויזיון ==
על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שאיטליה היא אחת מהמממנות הגדולות של התחרות, היא העפילה לגמר אוטומטית.<ref name=":03"></ref> ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות. איטליה הופיעה כמדינה ה-11.

במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השלישי, עם 176 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השישי, עם 174 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום הרביעי, כשבסך הכל זכה ב-360 נקודות.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! איטליה (FIMI)
| פלטינה
| 100,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירים באיטלקית
קטגוריה:שירי איטליה באירוויזיון
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2023
קטגוריה:שירי פסטיבל סן רמו 2023
קונסטנטין גורבאטוב

קונסטנטין גורבאטוב (ברוסית: Константин Горбатов; 17 17 במאי 1876 - 24 במאי 1945) היה צייר פוסט-אימפרסיוניסטי רוסי.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
גורבאטוב נולד בסטברופול שבמחוז סמארה. הוא חי בריגה בשנים 1896 עד 1903, ולמד הנדסה אזרחית לפני שלמד ציור. גורבאטוב עבר לסנט פטרבורג בשנת 1904 ולמד בבית הספר המרכזי לשרטוט טכני של הברון שטיגליץ. בתחילה הוא נכנס למחלקה לאדריכלות של האקדמיה הקיסרית לאמנויות לפני שעבר לציור אצל ניקולאי דובובסקוי. גורבאטוב קיבל מלגה ולמד אמנות ברומא ובקאפרי. הוא חזר לסנט פטרסבורג והשתתף בתערוכות הנודדים.<ref></ref>

גורבאטוב עזב את רוסיה לצמיתות בשנת 1922 בעקבות המהפכה הרוסית של 1917 והתיישב באי האיטלקי קאפרי. הוא עבר לברלין ב-1926, שם שהה עד מותו. גורבאטוב הפך לחבר בחוג אמנותי של יוצאי רוסיה שכלל את ליאוניד פסטרנק, ואדים פלילייב, איוואן מיאסוידוב. הוא הפך לאמן מבוסס וידוע. גורבטוב נסע ברחבי אירופה בסוף שנות השלושים של המאה העשרים, ביקר בארץ ישראל ובסוריה בשנת 1934 ו -1935, ולעיתים קרובות חזר לאיטליה. האמנות של גורבאטוב הפכה לאסורה בגרמניה הנאצית והמשפחה התרוששה במהרה. בתור מהגר רוסי, נאסר עליו לעזוב את גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.

גורבאטוב מת זמן קצר לאחר ניצחון בעלות הברית על גרמניה ב-12 במאי 1945. אשתו התאבדה ב-17 ביוני 1945.

גורבאטוב הוריש לאקדמיה לאמנויות בלנינגרד. העבודות נמסרו למוזיאון האזורי להיסטוריה ואמנויות של מוסקבה ליד מנזר ירושלים החדשה, שם הן מוצגו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:2021 CKS 20061 0032 001(konstantin gorbatov mosque in jaffa and view of jerusalem from silwan040453).jpg|מסגד ביפו, 1935
File:Konstantin Gorbatov - Jerusalem (2).jpg|ירושלים, 1935
File:Konstantin Gorbatov - Jerusalem.jpg|ירושלים
File:Konstantin Gorbatov - View of Piazza San Marco.jpg|כיכר סן מרקו ונציה
File:Konstantin Gorbatov - A View of Salzburg.jpg|נוף זלצבורג

</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1876
קטגוריה:נפטרים ב-1945
אנסטסיוס דוביקאס

אנסטסיוס "טאסוס" דוביקאס (ביוונית: Αναστάσιος "Τάσος" Δουβίκας; נולד ב-2 באוגוסט 1999 באתונה שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלטה ויגו מליגת העל הספרדית ובנבחרת יוון.

== קריירת מועדונים ==
דוביקאס גדל במחלקות הנוער של אריסטאס ארגוס ואסטרס טריפוליס. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של אסטרס טריפוליס במסגרת ליגת העל היוונית, וערך 40 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.

ב-10 באוגוסט 2020 חתם בוולוס מליגת העל היוונית. הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.

ב-23 באפריל 2021 חתם על חוזה לארבע שנים באוטרכט מליגת העל ההולנדית. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על ספרטה רוטרדם במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 36 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע תשעה שערים. בעונת 2022/2023 ערך 34 הופעות ליגה, בהן הבקיע 20 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית, בצוותא עם צ'אבי סימונס.

ב-28 באוגוסט 2023 נמכר לסלטה ויגו מהלה ליגה תמורת 12 מילון אירו.

== קריירה בינלאומית ==
ב-28 במרץ 2021 ערך דוביקאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, בניצחון 2-1 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות. ב-5 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוסובו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

== תארים ==
;אישיים
* השחקן הצעיר המצטיין בליגת העל היוונית: 2017/18
* נבחרת העונה בליגת העל היוונית: 2020/21
* שחקן החודש בליגה ההולנדית: ינואר 2023, מאי 2023
* מלך השערים בליגה ההולנדית: 2022/23
* מלך השערים בגביע המלך הספרדי: 2023/24

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים יוונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל יוונים
קטגוריה:אתונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אסטרס טריפוליס
קטגוריה:כדורגלני וולוס
קטגוריה:כדורגלני אוטרכט
קטגוריה:כדורגלני סלטה ויגו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת יוון
קטגוריה:ספורטאים יוונים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים יוונים בספרד
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1999
יום הניצחון (קוריאה הצפונית)

יום הניצחון במלחמת שחרור המולדת הגדולה (בהנגול: 조국해방전쟁 승리 기념일) הוא חג לאומי בקוריאה הצפונית.

היום נחגג מדי שנה ב-27 ביולי לציון מועד החתימה על הסכם שביתת הנשק במלחמת קוריאה, שהתרחשה בין השנים 1953–1950.

== היסטוריה ==
יום הניצחון צוין לראשונה באופן רשמי בקוריאה הצפונית במהלך שנת 1973. החל משנת 1996, במהלך יום השנה ה-43 לתום המלחמה, הועלתה חשיבות המועד למעמד של חג לאומי, הכולל בין היתר הנפת דגל צפון קוריאה ויום שבתון ברחבי המדינה, וכן כינוסים חגיגיים של אספת העם העליונה.

האופן שבו יום הניצחון מצוין בפועל בקוריאה הצפונית נוטה להשתנות משנה לשנה, בהתאם להתפתחויות בינלאומיות במעמדה הבינלאומי של קוריאה הצפונית. כך לדוגמה, בין השנים 2000–2002, בעקבות התחממות היחסים בין קוריאה הצפונית והדרומית כחלק מהפסגה הבין-קוריאנית, טקסי יום הניצחון התקיימו באופן מצומצם, בעיקר כאירוע תרבותי בעל מאפיינים ספורטיביים.

לעומת זאת, החגיגות בשנת 2003 התקיימו בהיקף רחב, על רקע המתיחות הבינלאומית והגינויים כלפי קוריאה הצפונית שהודיעה מוקדם יותר באותה שנה על ביטול השתתפותה באמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחמת קוריאה
קטגוריה:אירועים בחודש יולי
הרמן פון קייזרלינג

הֶרְמַן אֲלֶכְּסַנְדֶר פוֹן קַיזֶרְלִינְג (בגרמנית: Hermann Alexander Graf von Keyserling; 20 ביולי 1880 – 26 באפריל 1946) היה פילוסוף גרמני-בלטי ממשפחת קייסרלינגק. סבו, , היה גאולוג בולט של האימפריה הרוסית.

==ביוגרפיה==
קייזרלינג נולד למשפחת אצולה עשירה באחוזת , ב, האימפריה הרוסית, כיום באסטוניה. לאחר השכלתו באוניברסיטאות טרטו, היידלברג ווינה. בווינה התיידד עם הסופר האנטישמי יוסטון סטיוארט צ'מברלין, שבהשפעתו פנה לפילוסופיה. בשנים 1911–1912 יצא לטיול מסביב לעולם, שאחר-כך פרסם את רשמיו ממנו בספר "יומן מסע של פילוסוף" (Reisetagebuch eines Philosophen). הוא נישא למריה גודלה פון ביסמרק-שונהאוזן, נכדתו של אוטו פון ביסמרק. בנו הלך בעקבות אביו והפך לפילוסוף בעל שם.

הרמן קייזרלינג התעניין במדעי הטבע ובפילוסופיה, ולפני מלחמת העולם הראשונה הוא נודע הן כסטודנט לגאולוגיה והן כמסאי פופולרי. המהפכה הרוסית שללה ממנו את אחוזתו בליבוניה, ועם שרידי הונו הקים את ה-"Schule der Weisheit" ("בית הספר לחוכמה") וה-Gesellschaft für Freie Philosophie (אגודה לפילוסופיה חופשית) בדרמשטאדט. המטרה של בית ספר זה הייתה להביא לכיוון מחדש אינטלקטואלי של גרמניה.

הוא היה הראשון שהשתמש במונח עקרון הפיהרר. אחת הטענות המרכזיות של קייזרלינג הייתה ש"יחידים מחוננים" מסוימים "נולדו לשלוט" על בסיס הדרוויניזם החברתי.

אף שלא היה פציפיסט תאורטי, קייזרלינג האמין שהמדיניות הגרמנית הישנה של המיליטריזם מתה לנצח ושהתקווה היחידה של גרמניה טמונה באימוץ עקרונות בינלאומיים ודמוקרטיים.

משנת 1931 עסק קייזרלינג בפומבי בעליית הנאציזם. הוא תיאר זאת כאי-רציונליזם שחייב להוביל לאסון והסיק: "נאציונל-סוציאליזם [...] אסור לעולם שישיג מנהיגות כמפלגה". עם זאת, הוא ניסה למצוא היבטים חיוביים בנציונל-סוציאליזם. הוא הותקף באלימות בעיתונות הנציונל-סוציאליסטית. לאחר עליית הנאצים לשלטון, נאסר עליו לדבר. הוא גם לא היה מסוגל לפרסם זמן מה בגרמניה ולא הורשה עוד לנסוע מחוץ למדינה. עם זאת, בגלל המוניטין שלו מחוץ למדינה, הוסרו הגבלות אלו זמנית.

הוא מת באינסברוק באוסטריה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

<div style="direction: ltr;">
* 
*[http://www.schoolofwisdom.com/count.html Count Hermann Keyserling] at www.schoolofwisdom.com
*[http://schuledesrades.org/palme/schule/?Q=4 Schule der Weisheit] at schuledesrades.org (German online Books)
*[http://www.keyserlingk.info/default.asp?changecity=German THE WEBSITE OF Stammbaum der Grafen und Barone Keyserlingk] at www.keyserlingk.info
</div>

קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:גרמנים-בלטים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1946
לאורו נסע ונלך

לְאוֹרוֹ נִסַּע וְנֵלֵךְ (בהגייה אשכנזית לאורו נהגה לאוׂירוׂי) הוא שיר חסידי שמשמש במגזר החרדי כהמנון ליווי לכניסת רב לאירוע,

==היסטוריה==
השיר הולחן במקור לרגל חתונת נכדת הרב משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, (בת בנו הרב מנחם מנדל) – שרה רבקה, עם נכד הרב אליעזר הגר האדמו"ר מסערט ויז'ניץ, (בן בנו הרב יעקב) - ברוך הגר.

השיר הולחן על ידי מנחם מנדל פולק ויצא לאור באלבום בשם "מזל וברכה" בט' בכסלו תשס"א, בביצוע של אברהם ויס.

בסוף הקינה ארזי הלבנון נאמר "לצדק ימלוך מלך... לאורו נסע ונלך", יש שכתבו שההמנון מתבסס על מילים אלו.

== כהמנון == 
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 חידשו את השיר בישיבת פוניבז', לאחר מספר השנים השיר שימש כתחליף להמנון "ימים על ימי מלך" ובכניסת רב לאירוע כל שהו שרו הקהל גם את המנון זה.

ההמנון נתפס בציבור בעיקר לכבוד הרב חיים קניבסקי, ההמנון גם הפך לסיסמה של יהדות התורה בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.

לשיר הוסיפו גם מילים ביידיש: ", , עד כי הוא לבדו ימלוך מלך / משיח, במהרה בימינו, ומלכינו בראשינו".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://miktzav.com/topic/2349/לאורו-נסע-ונלך לאורו נסע ונלך] דיון בפורום מקצב
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים חסידיים
יחסי אתיופיה–קובה

יחסי אתיופיה–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה של קובה. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.

== היסטוריה ==
אתיופיה וקובה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 ביולי 1975, זמן קצר אחרי שהחונטה הצבאית האתיופית (שכונתה הדרג) הפרו-סובייטית תפסה את השלטון והדיחה את הקיסר הפרו-מערבי, היילה סלאסי. זמן קצר אחרי ההפיכה הצליחו שתי המדינות ליצור יחסים דיפלומטיים קרובים, ובאוגוסט 1976 פתחו שגרירויות אחת אצל השנייה.

ב-1977 החלו איומים מצד סומליה לפלוש לאוגדן שבאתיופיה במטרה לאחד את האוכלוסייה דוברת הסומלית תחת שלטון סומליה. במרץ 1977, כשרוחות המלחמה התלהטו, ביקר פידל קסטרו בסומליה ובאתיופיה והצליח לכנס פגישה משולשת של מנהיגי שתי המדינות וכן של דרום תימן, בה הציע ששלושת המדינות יתאחדו להקמת מדינה סוציאליסטית פדרלית, אולם הרעיון לא התקבל. ארבעה חודשים לאחר מכן פרצה מלחמת אוגדן כשסומליה פלשה לאתיופיה.

תוך שהוא חש שסומליה נטשה את החזון הסוציאליסטי, החליט פידל קסטרו לתמוך באתיופיה. זמן קצר לאחר הפלישה שלחה קובה 15 אלף חיילים לאוגדן. נוכחותם, יחד עם חיילים מברית המועצות, תרמה לניצחון אתיופיה ב-1978. ב-1989 נחתם הסכם בין אתיופיה וסומליה ובו נקבע ששתי המדינות יכבדו את הגבול המוסכם ביניהן, ואחרוני החיילים הקובנים עזבו את האזור אחרי 12 שנים של נוכחות. ב-1984 הוקמה אנדרטת תיגלצ'ין באדיס אבבה לזכר החללים האתיופים והקובנים.

בינואר 2018 ביקר נשיא אתיופיה, מולטו טשומה בקובה. במאי 2019, ביקר סלוודור ולדס מסה, סגן נשיא קובה באתיופיה. ב-2020 שתי המדינות ציינו 45 שנות יחסים דיפלומטיים.

== השכלה ==
ממשלת קובה מעניקה מדי שנה מלגות לסטודנטים מאתיופיה, ומעל 5,000 סטודנטים למדו בה עד כה. בנוסף, היא שולחת רופאים שיסייעו במרכזים הרפואיים באדיס אבבה ובג'ימה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף (2023)

פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף היה פיגוע ירי שביצע מחבל פלסטיני ברחוב דיזנגוף בתל אביב-יפו ב-9 במרץ 2023. בפיגוע נרצח אדם אחד, ושניים נוספים נפצעו. המחבל נורה על ידי שני שוטרים ושני אזרחים ונהרג במקום. הפיגוע אירע כחלק מגל טרור שבו נרצחו 14 אנשים תוך חודש.

==המחבל==
המחבל, מועתז אל-חואג'א, בן 23, תושב נעלין, פעיל חמאס ולשעבר אסיר ביטחוני, חדר לישראל באופן בלתי חוקי. בעבר הוא הורשע בהחזקת אמצעי לחימה ונידון לשנה ושלושה חודשי מאסר, ושוחרר מהכלא 4 שנים לפני הפיגוע. אבי המחבל, סלאח אל-חואג'א, הוא בכיר חמאס בנפת רמאללה.

שעות לפני הפיגוע, העלה המחבל לטיקטוק סרטון מבית קפה, המלווה בשיר "לא רוצים שאללה יכניס אתכם לגן עדן?".

== הפיגוע ==
סמוך לשעה 20:40 פתח המחבל מועתז אל-חואג'א בירי לעבר עוברי אורח ברחוב דיזנגוף בתל אביב, סמוך למסעדת גוצ'ה שבצומת הרחובות דיזנגוף ובן-גוריון. שלושה צעירים בשנות ה-20 לחייהם נפצעו מהירי. אחד הפצועים נפצע באורח אנוש, הפצוע השני קשה והשלישי במצב קל. חובש מד"א שהיה במקום טיפל בפצועים עד להגעת כוחות החירום, שפינו אותם לבית החולים איכילוב. שני שוטרים, אחד מהם לוחם "הגדעונים" שהיה בחופשה, ושני אזרחים ירו לעבר המחבל והרגו אותו. לפי הודעת המפכ"ל קובי שבתאי, התגובה המהירה שלהם מנעה ירי נוסף ופגיעה באזרחים נוספים.

ב-20 במרץ, כ-11 ימים לאחר הפיגוע, נפטר אור אשכר, שנפצע בפיגוע.

== בעקבות הפיגוע ==
לאחר הפיגוע, הנחה שר הביטחון יואב גלנט לפעול מיידית להריסת ביתו של המחבל בנעלין.

== ראו גם ==
* גל הטרור בישראל (2023)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טרור ערבי בישראל
קטגוריה:פיגועים ברחוב דיזנגוף
דיזנגוף
דיזנגוף
דיזנגוף
אלאודין ריאט שאה השני, סולטאן ג'והור

אָלְאוּדִין רִיאָט שָאַה השני אִבּן אֵל-מָרְהוּם מָחְמוּד שָאַה (נפטר ב-1564) היה הסולטאן הראשון של סולטנות ג'והור, ושלט בה בין 1528 ל-1564. הוא ייסד את הסולטנות אחרי נפילתה של סולטנות מלאקה לידי פורטוגל ב-1511. הוא היה בנו השני של סולטאן מלאקה, מחמוד שאה. לכן, סולטאני ג'והור המשיכו בשיטת המספור של מלאקה. במהלך שלטונו נאלץ להתמודד עם איומים חוזרים ונשנים מצד פורטוגל וכן עם עליית כוחה של סולטנות אצ'ה.

== הקמת הסולטנות ==
ב-1529, בעקבות מותו של אביו, הקים אלאודין ריאט שאה את עיר הבירה שלו במקום הידוע כיום בשם פקאן טואה, במרחק 11 ק"מ מקוטה טינגי. מבצר על הנהר בשם קוטה קרה הוקם גם כן. ב-1535, 400 לוחמים פורטוגלים בפיקודו של אסטאבו דה גמה פלשו לג'והור. המבצר הופצץ אך הצליח לעמוד בהתקפה. לאחר מספר ימים נחתו חיילים פורטוגזים בקרבתו אך נאלצו לסגת. כעת כשהמורל שלהם היה גבוה יותר, עזבו המלאים את המבצר ופתחו בהתקפת נגד, אולם האש העזה של הפורטוגזים פיזרה את החיילים והצליחה להביא לכיבוש המבצר ולשריפתו.

בעקבות האירוע אלאודין ריאט שאה נסוג צפונה במעלה נהר ג'והור וחזר לפקאן טואה, אותה בנה מחדש. העיר הותקפה שוב על ידי כוחות בפיקוד אסטבו דה גמה בגלל שאחיו של דה גמה, פאולו, ו-30 חיילים נוספים נהרגו על ידי המלאים. אחרי התקפה זו נחתם הסכם שלום בין ג'והור לפורטוגל.

בשנת 1540 העביר ריאט שאה את הבירה לג'והור לאמה, שקרובה יותר לשפך נהר ג'והור.

== איומים מצד סולטנות אצ'ה ==
סולטנות ג'והור בשליטתו של אלאודין ריאט שאה נדרשה להתמודד עם איומים מצד סולטנות אצ'ה ששכנה בקצהו הצפוני של האי סומטרה. בשנת 1539 הותקפה ארו (Aru), מדינה וסאלית של ג'והור, על ידי צי של 160 ספינות ועליהן 12 אלף לוחמים מאצ'ה ממוצא טורקי, מלאי ואצ'ני. סולטאן ג'והור הצליח בסיוע של בעלי בריתו בפרק וסייאק לארגן צי ולצאת להתקפה בארו ב-1540. הוא כבש מחדש את המדינה והשמיד את כל הספינות של אצ'ה למעט 14, תוך שאלפי חיילים של הסולטנות נהרגו. הקרב, שנקרא קרב סונגאי פאנה, היה הניצחון המלזי הגדול ביותר מאז הובסו במלאקה. ב-1564 הביס סולטאן אצ'ה את ארו וגירש את אנשי ג'והור. לאחר מכן יצא להתקפה נגד ג'והור לאמה, המבצר והעיירה שוטחו בהתקפה, ואילו אלאודין ריאט שאה נלקח בשבי לאצ'ה, שם נהרג. ירש אותו בנו, מוצאפר שאה השני.

== חיים אישיים ==
התחתן עם הנסיכה קסומה דואי מפהאנג, בתו של מנסור שאה, סולטאן פהאנג.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:סולטנות מלאקה
קטגוריה:מלזיה: היסטוריה
קטגוריה:סולטנות ג'והור
קטגוריה:ילידי 1513
קטגוריה:נפטרים ב-1564
סרגיי אטלקין

סרגיי אטלקין (באוקראינית: Сергій Ателькін; 8 בינואר 1974 – 1 באוקטובר 2020) היה כדורגלן אוקראיני ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
כישרונו של אטלקין התגלה במהלך טורניר כדורגל לילדים ולנוער. שם התגלה על ידי קבוצת כדורגל מקומית-חובבנית ובגיל 15 הבחין בו מאמן שחטאר דונצק דאז ולרי ירמצ'נקו שצירף אותו לקבוצה. אטלקין שיחק 8 שנים בקבוצה למעט שנת בה הושאל לקרמין קרמנצ'וג ואף שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.

בקיץ חתם לשלוש שנים בלצ'ה מהסרייה א'. ב-7 בדצמבר 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לוויצ'נצה. במהלך העונה נפצע ברגלו ואיבד את מקומו בהרכב הקבוצה. בקיץ שלאחר מכן הושאל לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית עד לסיום העונה. ב-15 באפריל 1999 כבש צמד בניצחון 1-3 נדג אקדמיקה דה קוימברה.

בשנת חזר לאוקראינה וחתם בשחטאר דונצק, במדיה שיחק שנתיים. בשנת חתם במטאלורג דונצק, אך כעבור זמן קצר חזר לשחטאר.

לזכותו של אטלקין 2 הופעות בנבחרת אוקראינה.

==הישגים==
הוא גם בלט בהצטרפות לעולה מטווייב כאחד משותפות הפורוורד הטובות יותר בשנות ה-90 בליגת העל האוקראינית. יחד עם אנדריי שבצ'נקו הוא מחזיק בשיא של הכי הרבה שערים שהובקעו (4) בגמר הגביע האוקראיני. היו לו גם שלוש עונות שבהן הבקיע מעל 10 שערים (1993, 1997, 2001). ב-2002, הוא סוף סוף הפך לאלוף אוקראינה עם שחטאר דונייצק. אטלקין היה גם מחזיק ארבע פעמים בגביע האוקראיני.

==חיים אישיים ומותו==
בראיון שהעניק ל-"Sport-Ekspress" בשנת אטלקין סיפר כי הוא לומד להיות כורה פחם. בדצמבר דווח באתר הרשמי של שחטאר כי הוא סבל התקף לב.

ב-1 באוקטובר 2020 קיבל התקף לב שני אותו לא שרד והוא הלך לעולמו בגיל 48.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים אוקראינים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אוקראינים
קטגוריה:כדורגלני שחטאר דונצק
קטגוריה:כדורגלני לצ'ה
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני מטאלורג דונצק
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוקראינה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1974
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1974
קטגוריה:אוקראינים שנפטרו ב-2020
שגרירות ישראל בקנברה

שגרירות ישראל בקנברה היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ישראל באוסטרליה, והשגריר משמש כשגריר לא תושב לפיג'י, מיקרונזיה ופפואה גינאה החדשה. לשגרירות כפופה הקונסוליה הישראלית בסידני.

==היסטוריה==
החל מהמחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20 הפעילה אוסטרליה לשכת מסחר עם ארץ ישראל, ומספר משלחות מסחריות ערכו ביקורים.

ב-29 בינואר 1949 הכירה אוסטרליה דה פקטו במדינת ישראל, ובאוקטובר 1949 הסכימו ישראל ואוסטרליה להחליף נציגים בדרג צירים.

ציר ישראל הראשון באוסטרליה, ג'וזף אייבור לינטון, הגיש את כתב האמנתו ב-25 ביוני 1950.

הצירות הישראלית באוסטרליה ישבה בתחילה בסידני.

ב-2002 נסגרה (מסיבות תקציביות) שגרירות ישראל בניו זילנד, והשגרירות קיבלה אחריות לניו זילנד, אך עקב פרשת הדרכונים לא הגיש שגריר ישראל באוסטרליה את כתב האמנתו למושל ניו זילנד עד ה-30 באוגוסט 2005, כששגריר ישראל באוסטרליה נתי תמיר הגיש את כתב האמנתו בפני המושלת הכללית בניו זילנד. במאי 2010, נפתחה מחדש שגרירות ישראל בניו זילנד, והשגרירות באוסטרליה חדלה מלייצג את ישראל בניו זילנד.

במאי 2010 גירשה אוסטרליה דיפלומט ישראלי בשל השימוש שעשתה ישראל בדרכונים אוסטרליים במהלך ההתנקשות במחמוד אל-מבחוח. שר החוץ האוסטרלי סטפן סמית' אמר כי השימוש לרעה בדרכונים "אינו מעשה חברי" והוסיף כי בעוד "אוסטרליה נותרה ידידה נחרצת של ישראל... מערכת היחסים שלנו חייבת להתנהל על בסיס אמון וכבוד הדדיים".

==שגרירים==
{| class="wikitable"
!שם
!תחילת כהונה
!סיום
!הערות
|-
|ג'וזף אייבור לינטון
|1950
|1952
|ציר
|-
|משה יובל
|1958
|1963
| rowspan="5" |
|-
|דוד תשר
|1963
|1967
|-
|שמחה פרת
|1967
|1970
|-
|משה אראל
|1970
|1974
|-
|מיכאל אליצור
|1974
|1979
|-
|אברהם קדרון
|1979
|1982
|נפטר במהלך כהנותו
|-
|יששכר בן יעקב
|1983
|1987
| rowspan="4" |
|-
|יהודה אבנר
|1992
|1995
|-
|שמואל מויאל
|1995
|2000
|-
|גבי לוי
|1999
|2004
|-
|נפתלי תמיר
|2005
|2007
| rowspan="2" |שימש כשגריר לא תושב לניו זילנד
|-
|יובל רותם
|2007
|2013
|-
|שמואל בן-שמואל
|2013
|2017
|
|-
|מרק סופר
|נובמבר 2017
|אוגוסט 2020
|
|-
|אמיר מימון
|2022
|מכהן
|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קנברה
קטגוריה:יחסי אוסטרליה–ישראל
קטגוריה:יחסי ישראל–פיג'י
קטגוריה:יחסי ישראל – ניו זילנד
קטגוריה:קנברה: מבנים
מאריוס סטקנביצ'יוס

מאריוס סטקנביצ'יוס (בליטאית: Marius Stankevičius; נולד ב-15 ביולי 1981) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת המגן הימני.

==קריירת מועדונים==
סטקנביצ'יוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אקנראס. בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. עד מהרה, הפך סטקנביצ'יוס לשחק הרכב בקבוצה וזכה עמה פעמיים בגביע ופעם אחת בתואר האליפות.

בשנת חתם בברשה מהסרייה א'. כעבור שנה הושאל לקוזנצה מהסרייה ב' ובתום התקופה שלו בקבוצה חזר לברשה והפך לשחק הרכב במועדון. בשנת שחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית, אך המעבר לא יצא לפועל.

בשנת חתם בסמפדוריה. בינואר הושאל לסביליה מהלה ליגה והפך לכדורגלן הליטאי השני שמשחק בליגה אחרי אדגראס ינקאוסקאס. הוא זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי בסיום העונה. בקיץ הושאל לוולנסיה עד לסיום העונה. בשנת הצטרף ללאציו במדיה שיחק שנתיים.

בקיץ חתם בגזיאנטפספור מליגת העל הטורקית. כעבור שנה חתם בהנובר 96. בהמשך הקריירה שיחק גם בקורדובה, רובור סיינה וקרמה.

==קריירה בינלאומית==
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא בניצחון 2-5 נגד . ב-30 במרץ 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .

בשנת הפך לקפטן, תואר בו החזיק עד ספטמבר .

==תארים==
; אקרנאס
*ליגת העל הליטאית: , 
*הסופר קאפ הליטאי: 

; סביליה
*גביע המלך הספרדי: 

; לאציו
*קופה איטליה: 

; אישיים
*הכדורגלן הליטאי של השנה: , 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ליטאים
קטגוריה:מגני כדורגל ליטאים
קטגוריה:קובנה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אקרנאס
קטגוריה:כדורגלני ברשה
קטגוריה:כדורגלני סמפדוריה
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני גזיאנטפספור
קטגוריה:כדורגלני הנובר 96
קטגוריה:כדורגלני קורדובה
קטגוריה:כדורגלני סיינה 
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ליטא
קטגוריה:ספורטאים ליטאים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים ליטאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:מאמני כדורגל ליטאים
קטגוריה:ילידי 1981
לואי פול קייטה

לוּאִי פּוֹל קַיֶטֶה (בצרפתית: Louis Paul Cailletet; 21 בספטמבר 1832 – 5 בינואר 1913) היה פיזיקאי וממציא צרפתי.

==ביוגרפיה==
קייטה נולד ב, במחוז קוט-ד'אור. קייטה, שהתחנך בפריז, חזר לשאטיון כדי לנהל את מפעל כלי הברזל של אביו. במאמץ לקבוע את הגורם לתאונות שהתרחשו בעת חיסום ברזל מחושל באופן חלקי, מצא קייטה כי חימום הברזל הכניס אותו למצב מאוד לא יציב, עם גזים מומסים בו. לאחר מכן הוא ניתח את הגזים מתנור רם, מה שעזר לו להבין את תפקיד החום בשינויי המצבים (שלבים) של מתכות. זה הביא אותו לעבודת הנזלת הגזים השונים.

קייטה הצליח לייצר טיפות של בשנת 1877 בשיטה שונה מזו של הכימאי והפיזיקאי השווייצרי : הוא השתמש באפקט ג'ול-תומסון; חמצן עבר קירור בעודו דחוס מאוד, ואז הורשה להתפשט במהירות, מה שקרר אותו עוד יותר, וכתוצאה מכך לייצור טיפות קטנות של חמצן נוזלי.

בין שאר הישגיו, קייטה התקין מנומטר בגובה 300 מטרים במגדל אייפל; ערך חקירה של התנגדות אוויר על גופים נופלים; ערך מחקר על מכשיר נשימה עם חמצן נוזלי לעליה לגובה; ופיתח מכשירים רבים, כולל מצלמות אוטומטיות, מד גובה וקולטי דגימות אוויר למחקרי כדורים פורחים של האטמוספירה העליונה.

קייטה היה חבר האקדמיה הצרפתית למדעים וזכה במדליית דייווי ב-1878.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי מדליית דייווי
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:פיזיקאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1832
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1913
סויוז TM-17

סויוז TM-17 (ברוסית: Союз TM-17) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-1 ביולי 1993 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר.

==צוות==
* וסילי ציבלייב - מפקד
* אלכסנדר סרברוב - מהנדס טיסה
* ז'אן פייר אניירה (במהראה בלבד) 
===צוות גיבוי ===
* ויקטור אפנסייב - מפקד
* יורי אוסצ'וב - מהנדס טיסה
* קלודי אניירה 
==תיאור המשימה==
"סויוז TM-17" שוגרה ב-1 ביולי 1993 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. 

עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-3 ביולי למודול הבסיסי של תחנת החלל ועברה ללא בעיות. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 13 בפיקוד גנאדי מנאקוב.

במשך שלוש שבועות התבצעו תוכניות ניסוי במסגרת פרויקט Altair תוך שיתוף פעולה עם ז'אן פייר אניירה הצרפתי. התוכנית הוכנה בשיתוף פעולה בין המדינות. תוצאות המחקרים הועברו ישירות למרכז הבקרה הצרפתי תוך שימוש בלוויין תקשורת "לוץ'". המחקרים בוצעו בתחום הרפואה, ביולוגיה, אסטרופיזיקה ותורת החומרים. הציוד הנדרש הגיע לתחנת החלל מראש בחללית פרוגרס M-18. לאחר 20 ימים ז'אן פייר אניירה חזר לכדור הארץ בחללית סויוז TM-16 ביחד עם צוות המקורי של החללית.

ז'אן פייר אניירה ביחד עם חברי משלחת מס' 13 עזבו את תחנת החלל ב-21 ביולי בחללית סויוז TM-16.

וסילי ציבלייב ואלכסנדר סרברוב המשיכו בשהייה בתחנת החלל במסגרת משלחת מס' 13. חללית "סויוז TM-17" שימשה חללית חירום.

ב-10 בינואר 1994 לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TM-18 החלה חפיפה עם חברי הצוות של משלחת מס' 15.

ב-14 בינואר 1994 בשעה 7:37 חללית "סויוז TM-17" התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה וסילי ציבלייב ואלכסנדר סרברוב. במהלך תמרון בקרבת תחנת החלל מיר לצורך בחינת מודול "קריסטל" ציבלייב דיווח על בעיות בשליטה על החללית. צוות שנותר בתחנת החלל נכנס לחללית סויוז TM-18. בשעה 7:47 סרברוב הודיע למרכז הבקרה שהתרחשה התנגשות עם תחנת החלל וקשר עם החללית נותק. הקשר חודש ב-8:02. ניתוח האירוע שבוצע בהמשך הראה שהייתה התנגשות באזור חיבור של מודול "קריסטל" למודול בסיסי של תחנת החלל. במהלך הנחיתה עצמה לא היו בעיות והיא התרחשה בשטח קזחסטן כמתוכנן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tm17.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuztm-17.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]
* [https://www.youtube.com/watch?v=arsF59ufj4A סרטון חזרת החללית לכדור הארץ]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1993 ברוסיה
קטגוריה:1994 ברוסיה
מועצה אזורית שוקת

מועצה אזורית שוקת הייתה מועצה אזורית במחוז הדרום בישראל, שכללה את היישובים הבדואיים חורה ולקייה.

==היסטוריה==
היישובים חורה ולקייה הוקמו ב-1989 וב-1990 (בהתאמה) כחלק מהתכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב. מאז הקמתם השתייכו שני היישובים למועצה אזורית בני שמעון. בשנת 1991 הוחלט להקים עבורם מועצה אזורית בדואית נפרדת - מועצה אזורית שוקת (על שם תל שוקת וצומת שוקת שמשני עבריהם שוכנים היישובים). המעבר למועצת שוקת גרר מחאות בלקייה, בשל מה שהוגדר על ידי המוחים כ"הרעת תנאים".

חברי המועצה מונו על ידי משרד הפנים, ובראשה הועמד כממלא סלימאן אלבדור (העבודה) ולאחר מכן יעקב כץ (הליכוד). 

הקמת המועצה גררה קשיים פנימיים, בשל ההבדלים בין השבטים ביישובים השונים, ועקב כך כאשר הוכרז על בחירות למועצה - אף תושב לא הגיש את מועמדותו. 
משרד הפנים הקים ועדה בראשות פרופ' גדעון קרסל, וזו המליצה לפרק את המועצות האזוריות הבדואיות, שוקת ומשוש, ולהחליפן במועצות מקומיות. בשנת 1996 חתם שר הפנים חיים רמון על צו המורה על פירוק המועצה לשתי מועצות מקומיות: חורה ולקייה.

==ראו גם==
* מועצה אזורית משוש
* בדואים בישראל

==קישורים חיצוניים==
* [https://knesset.gov.il/tql/knesset_new/knesset13/HTML_27_03_2012_06-21-01-PM/19940124@19940124032@032.html שאילתא] שהגיש חבר הכנסת טאלב אלסאנע בישיבה ה-178 של הכנסת השלוש עשרה בנוגע למועצה האזורית שוקת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
שוקת
קטגוריה:הנגב
קטגוריה:חורה
קטגוריה:לקייה
אני רוצה לחיות (קו חם)

סמל הפרויקט הרשמי
אני רוצה לחיות (באוקראינית: Хочу жити; ברוסית: Хочу жить) הוא מוקד חירום טלפוני המופעל על ידי שלטונות אוקראינה במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה, ומטרתו לסייע לחברי הכוחות המזוינים של רוסיה, שאינם מעוניינים לקחת חלק בפלישה הרוסית לאוקראינה, להיכנע בבטחה לכוחות המזוינים של אוקראינה.<ref></ref><ref></ref>

השירות מופעל על ידי מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני, ומכריז כי כל חייל רוסי שייכנע במסגרתו ייהנה מהגנה מלאה במסגרת אמנת ז'נבה המתייחסת לטיפול בשבויים בעתות לחימה.<ref name="Business Insider"></ref>

== היסטוריה ==
ב-18 בספטמבר 2022, כחצי שנה לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע מטה התיאום האוקראיני לטיפול בשבויי מלחמה על השקתו של פרויקט ממלכתי מיוחד הכולל קו חם הפעיל 24 שעות ביממה. שמטרתו לאפשר לחיילים רוסיים ולבני משפחותיהם להיכנע לכוחות צבא אוקראינה. הפרויקט נקרא: "אני רוצה לחיות" (ברוסית: Хочу жить).<ref></ref><ref></ref>

לפי דיווח שפורסם ב-5 באוקטובר 2022, כשלושה שבועות לאחר השקת המוקד, נטען כי אחד מהחיילים הרוסים שנכנעו לשלטונות אוקראינה באמצעות הקו החם היה החייל הרוסי הראשון שגויס ברוסיה, מייד לאחר החלת הגיוס החלקי שהוכרז במדינה.<ref></ref>

לפי הדיווחים, במהלך החודש הראשון להפעלת הקו החם התקבלו במוקד הטלפוני למעלה משלושת אלפים שיחות טלפון מאנשי צבא רוסים.<ref></ref>

== תהליך הכניעה ==
על פי האתר הרשמי של הפרויקט, ישנן מספר שיטות שבהן חייל רוסי יכול למסור את כניעתו לממשלת אוקראינה גם מבלי להירשם באתר האינטרנט, זאת בין היתר באמצעות שיחה למוקד טלפוני הפעיל 24/7, או באמצעות מילוי הנחיות מדויקות אשר נמסרות מצ'אטבוט ייעודי הפועל על תוכנת המסרים החופשיים טלגרם. 

אפשרויות אלו קיימות מאחר שזמן קצר לאחר השקת הקו החם, חסמו השלטונות הרוסיים את הגישה לאתר האינטרנט שלו מכלל השטחים שבשליטת הפדרציה הרוסית.<ref></ref><ref></ref><ref name="Business Insider" />

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* Daniel Boffey, [https://www.theguardian.com/world/2023/jan/26/ukraine-hotline-encouraging-russians-to-surrender ‘I want to live’: the Ukraine hotline encouraging Russians to surrender], באתר הגרדיאן, 26 בינואר 2023 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה
יחסי פרו–קובה

יחסי פרו–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של פרו לבין הרפובליקה של קובה. לפרו שגרירות בהוואנה ולקובה שגרירות בלימה.

== היסטוריה ==
פרו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם קובה הקומוניסטית ב-30 בדצמבר 1960, זמן קצר אחרי ההפיכה במדינה. שתי המדינות חידשו את היחסים ביניהן ב-8 ביולי 1972, תחת שלטונו של הדיקטטור חואן ולסקו אלווארדו, כחלק מגל של חידוש היחסים בין קובה למדינות אמריקה הלטינית. עם זאת, היחסים הוסיפו להיות מעורערים. פרו תמכה בארצות הברית במלחמה הקרה, בעוד קובה הייתה בעלת בריתה של ברית המועצות. בנוסף, היה חשד שקובה תמכה בתנועה המהפכנית טופאק אמארו בפרו, שביצעה פעולות טרור והתבססה באזורים הכפריים במדינה. 

גם לאחר סיום המלחמה הקרה לא הצטמצם המתח בין המדינות. כך, ב-2004 פרו תמכה בהחלטת האו"ם שביקרה את מצב זכויות האדם בקובה. הדבר גרם לפידל קסטרו להתבטא בחריפות נגד פרו, מה שגרם לה להחזיר את השגריר שלה להתייעצויות. עם זאת, שתי המדינות שיתפו פעולה בסיוע הומניטרי לקורבנות רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 2010.

ב-2022 שתי המדינות ציינו 50 שנות יחסים דיפלומטיים.

=== הסירות במריאל ===
בשנת 1980 הצליחה קבוצה קטנה של אזרחים קובנים לקבל מקלט בשגרירות פרו על ידי ריסוק גדר המערכת באמצעות אוטובוס. קובה ביקשה מהשגרירות למסור לידיה את מבקשי המקלט, אולם פרו סירבה. בתגובה, קובה הסירה את האבטחה מהשגרירות. כתוצאה מכך, כ-10,000 קובנים ניסו להגיע לשגרירות ולקבל מקלט. לאחר מכן פתחה קובה את נמל מריאל ואפשרה ל-125 אלף בני אדם לעזוב את המדינה בסירות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==
ואדי אל-חוארת'

ואדי אל-חוארת (בערבית: وادي الحوارث), היה כפר ערבי שהתקיים בעמק חפר של נפת טולכרם במחצית הראשונה של המאה ה-20. הכפר נוסד בשנות ה-30 לאחר רכישת אדמות עמק חפר בידי יהושע חנקין וקרן קיימת לישראל. כחלק מתהליך יישוב המעבדים הערבים, שהשתייכו ברובם לשבט בשם ערב אל-חוארת', הוקמו עבורם שני ריכוזי בתים חדשים באדמות ביצות שיובשו בידי רשויות המנדט הבריטי – הצפוני במקומו של מושב גאולי תימן והשני בצמוד לקיבוץ מעברות.

במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 810 נפשות: 428 גברים ו-382 נשים, מהם 808 מוסלמים ושני נוצרים. במפקד שנערך ב-1931 גדלה האוכלוסייה ל-1112 נפשות: 585 גברים ו-416 נשים, כולם מוסלמים. הם התגוררו ב-255 בתים.

הכפר פונה במלחמת העצמאות. מסגד הכפר נהרס בשנת 2000 באופן פיראטי, ככל הנראה בידי תושב אלישיב.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* (p. [https://books.google.com/books?id=mdNUoTiLocQC&pg=PA99 99] ff)
* 
* 
* 
* 
* 
* 

</div>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השרון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:כביש 4
ח'רבת בית ליד

ח'רבת בית ליד (בערבית: خربة بيت ليد) היה כפר ערבי<ref></ref> שהתקיים בקרבתו של צומת השרון בנפת טולכרם של ארץ ישראל המנדטורית. הכפר נוסד בשנות השבעים של המאה ה-19 בידי פלאחים מכפר האם בית ליד שבהרי השומרון.

במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 206 נפשות: 101 גברים ו-105 נשים, כולם מוסלמים. במפקד שנערך ב-1931 גדלה האוכלוסייה ל-298 נפשות: 152 גברים ו-156 נשים, כולם מוסלמים. הם התגוררו ב-75 בתים.

ב-5 באפריל 1948, בזמן מלחמת העצמאות, עזבו התושבים את הכפר.
ב-15 באוגוסט 1948 הוקם על אדמתו היישוב היהודי נורדיה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השרון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:נורדיה
קטגוריה:כביש 4
איליה מלינין

איליה מלינין (באנגלית: Ilia Malinin; נולד ב-2 בדצמבר 2004) הוא מחליק אמנותי אמריקאי, אלוף העולם (מונטריאול 2024), פעמיים ברציפות אלוף ארצות הברית (2023 ו-2024) בהחלקה אמנותית על קרח ליחידים. המחליק היחיד בעולם שביצע בתחרות בינלאומית, קפיצת ארבע אקסל, quadruple Axel (הקפיצה הקשה ביותר לביצוע), ונחת היטב על הקרח.

==ביוגרפיה==
מלינין נולד וגדל בפיירפקס, וירג'יניה. הוא בנם של טטיאנה מלינינה ורומן סקורנייקוב מחליקים אמנותיים על הקרח אוזבקים. אמו סיימה במקום שמיני במשחקים האולימפיים (נאגנו 1998) ורביעי באליפות העולם (הלסינקי 1999) ואביו סיים פעמיים במקום 19 במשחקים האולימפיים (נאגנו 1998 וסולט לייק סיטי 2002) ו-14 באליפות העולם (מיניאפוליס 1998).

===2022===
====סגן אלוף ארצות הברית====
באליפות ארצות הברית שנערכה בנשוויל, טנסי בתחילת ינואר 2022 זכה במדליית כסף בתחרות ליחידים בתוצאה של 302.48 נק', אחרי נייתן צ'ן (328.01 נק') ולפני וינסנט ג'ואו (290.16 נק'). באליפות העולם שנערכה במונפלייה, צרפת במרץ הוא סיים במקום תשיעי בתחרות ליחידים בתוצאה של 263.79 נק'.

====אלוף העולם לנוער====
באליפות העולם לנוער שנערכה בטאלין, אסטוניה באפריל 2022 זכה במדליית זהב בתחרות ליחידים בתוצאה של 276.11 נק', לפני מיכאיל שיידורוב מקזחסטן (234.31 נק') וטאצויה צובוי מיפן (233.82 נק').

===2023===
====ארבע אקסל====
בתחרות הבינלאומית הראשונה לעונת 2022/2023 שנערכה בלייק פלאסיד, ניו יורק בספטמבר 2022 הוא קפץ ארבע אקסל (quadruple Axel) ונחת היטב על הקרח ובכל היה למחליק הראשון בהיסטוריה שמבצע קפיצה זו באופן מושלם בתחרות בינלאומית.

====אלוף ארצות הברית====
באליפות ארצות הברית שנערכה בסאן חוזה, קליפורניה בסוף ינואר 2022 זכה במדליית זהב בתחרות ליחידים בתוצאה של 287.74 נק', לפני ג'ייסון בראון (277.32 נק') ואנדרו טורגשב (255.56 נק').

====מדליית ארד באליפות עולם====
באליפות העולם שנערכה בסאיטמה, יפן במרץ הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 288.44 נק', אחרי שומה אונו מיפן (301.14 נק') וצ'ה ג'ון-הוואן מקוריאה הדרומית (296.03 נק').

===2024===
====אלוף עולם====
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה במרץ הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 333.76 נק' (בתרגיל החופשי הוא קבע שיא עולם חדש של 227.79 נקודות), לפני יומה קג'יאמה מיפן (309.65 נקודות) ואדם סיאו הים פה מצרפת (284.39 נקודות). במהלך התרגיל הוא ביצע 6 קפיצות שונות של 4 סיבובים באוויר כולל את ארבע אקסל.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2004
אגי יואלי

אגי (אגנס) יואלי (באנגלית: Agi (Agnes) Yoeli; 1 במאי 1921 – 17 במאי 2018) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית.<ref name=":0"></ref>

בעבודותיה עסקה במצבים אנושיים בהומור ובמקוריות, ובגדלים מפתיעים. עבודותיה נוצרו לרוב בסדרות כגון סדרת החיות האנושיות שלה, שדרות עצי תרזה שבריריים או הצבה של עיר בעננים.<ref name=":1"></ref>

== ביוגרפיה ==
יואלי נולדה בברהובו (ברגסס) בצ׳כוסלובקיה למשפחת איז׳אק שבבעלותה היו מפעל נעליים ויקבים. בילדותה נגנה בפסנתר באופן מקצועי אולם לאחר משחק עם אחיה הגדול, במהלכו בנתה מבוץ מעורב בסיד מערכת כלי אוכל לצרצרים שלכדו, החלה לפסל. את הפסל הראשון בחימר יצרה בגיל 16. בגיל 21 עברה לבודפשט, ובין השנים 1942–1944, למדה בבית הספר לאמנות דקורטיבית, בודפשט, אצל האמן אישטוון גאדור .<ref name=":0" />

בשנת 1944 נשלחה לאושוויץ ובאוגוסט באותה השנה נשלחה בטרנספורט של 400 נשים הונגריות אל מחנה העבודה בויצנבורג אלבה,<ref></ref> מחנה לוויין של נוינגאמה. בין השנים 1945–1947, עם שחרורה מהמחנות, החלה ללמוד פיסול באקדמיה לאמנויות יפות בפראג. בשנת 1947 עלתה לארץ והצטרפה לשירות מפות וצילומים של ההגנה כפסלת, ופיסלה מפות קרטוגרפיות תלת־ממדיות בטכניקה של.

במהלך שירותה הכירה את בעלה לעתיד ומפקדה פנחס יואלי. הזוג התגורר ביפו ובשנת 1951 נולד ביפו בנם רפי יואלי. בשנת 1952 התגוררו בציריך, שווייץ, למשך כמה שנים. בין השנים 1963–1964, התגוררה עם משפחתה בסטוקהולם שוודיה, ולמדה לימודים מתקדמים ב-Konstfack, סטוקהולם, אצל סטיג לינדברג לאורך השנים התגוררה בעיקר בארץ והוזמנה עם בעלה לעבוד וללמד כאמנית אורחת בארצות שונות. יואלי התארחה בקולג' הממלכתי של מלבורן, אוסטרליה ובבית הספר לאמנות באוניברסיטת ויסקונסין, ארצות הברית. עבודותיה הוצגו בתערוכות בישראל, קנדה, שווייץ, שוודיה, אוסטרליה, יפן, טורקיה, בוושינגטון, ניו יורק ובתערוכות נודדות ברחבי ארצות הברית.<ref name=":0" />

בשנת 2015 יצרה אשת התיאטרון נעמי יואלי עבודה בימתית בשם ״אקס חמותי החורגת״ בהשראתה.<ref></ref>

תערוכת היחיד האחרונה שלה הוצגה בשנת 2008. לאחר מותה התקיימה תערוכה זוגית לה ולנכדתה דנה יואלי בגלריה בבית בניימיני לקרמיקה בשנת 2023 באוצרותו של אבי לובין.<ref name=":1" />

== תערוכות נבחרות ==

יואלי הציגה תערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בארץ וברחבי העולם וכן בירידים בינלאומיים כגון ארט בזל (1972),<ref></ref> מוזיאון ארץ ישראל, ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון הרצליה, מוזיאון ישראל, גלריה הדסה קלצ׳קין, גלריה הוראס ריכטר ועוד.

עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים בישראל, אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה.<ref name=":0" />

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=יואלי,%20אגי&list=י אגי יואלי] באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:קרמיקה ישראלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
נעמי די סניי

נעמי די סניי (באיטלקית: Noemi Di Segni; נולדה ב-24 בפברואר 1969) היא נשיאת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה מיולי 2016.

==קורות חיים==
נעמי די סניי נולדה וגדלה בירושלים למשפחה יהודית שמקורה ברומא וטורינו. שירתה בצה"ל כחיילת בחיל המודיעין. בשנת 1989 הכירה את בן זוגה במחנה קיץ לצעירים באיטליה, והחליטה לעבור להתגורר איתו ברומא.

בעלת תואר שני בכלכלה ומשפטים, עם התמחות בכלכלת האיחוד האירופי והסמכה בראיית חשבון. הייתה גזברית של אורט איטליה ושל קרן המוזיאון היהודי של רומא. משנת 1998 היא משמשת כיועצת לנשיא המועצה הלאומית של רואי החשבון באיטליה.

משנת 2012 שימשה כמנהלת הכספים של איגוד הקהילות היהודיות של איטליה, וביולי 2016 נבחרה ברוב גדול לנשיאת האיגוד.

די סניי חברה במועצה המבצעת של הקונגרס היהודי העולמי. נוטלת חלק מרכזי במאבק באנטישמיות באיטליה, תוך שיתוף פעולה עם כוחות הביטחון והמודיעין האיטלקיים.

די סניי היא גם נשיאת הקרן על שם גרציאדו איסאיה אסקולי, ארגון לקידום התרבות והשפה העברית, ושל עמותת "יד ליד", עמותת רווחה של יהודי איטליה.

בתקופת מגפת הקורונה באיטליה יזמה הקמת מוקד חירום טלפוני של איגוד הקהילות היהודיות, כדי לספק חברה לאנשים מבודדים, להציע תמיכה נפשית וסיוע רפואי לנזקקים, ולספק צרכים בסיסיים לבתים ולבתי חולים.

בזמן ביקור בנימין נתניהו ברומא במרץ 2023 נשאה בפניו נאום הכולל ביקורת נוקבת על ממשלתו ועל הרפורמות המשפטיות שהיא מקדמת.

אם לשלושה ילדים, המתגוררים, נכון ל-2023, בישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודיות איטלקיות
קטגוריה:כלכלניות יהודיות
קטגוריה:עורכות דין יהודיות
קטגוריה:עורכי דין יהודים איטלקים
קטגוריה:רואי חשבון
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים איטלקים
קטגוריה:פעילים ציונים באיטליה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
אוחוסט ואן דל

אוחוסט ואן דל (בהולנדית: August Van Daele; 25 בפברואר 1944 – 8 בינואר 2017) היה גנרל בלגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של בלגיה בין השנים 2002–2009.

==ביוגרפיה==
דל נולד ב-25 בפברואר 1944 בסן ניקולה שבפלנדריה המזרחית. הוא למד בבית ספר בסן ניקולה, ולאחר מכן בבית הספר המלכותי לצוערים בליר. ב-1962 התגייס לחיל האוויר הבלגי והתקבל לבית הספר הצבאי המלכותי בבריסל. ב-25 בדצמבר 1964 הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה. במקביל, למד הנדסה, וב-1967 הוצב כקצין הדרכה בבסיס חיל האוויר ברוסטם. 

ב-1980 מונה למפקד טייסת התחזוקה של כנף ההפצצה ה-10. באותה שנה הועלה לדרגת מאיור. ב-1983 הוצב במפקדת חיל האוויר באברה כסגן מפקד שירות המיון והקבלה לחיל. ב-1985 הועלה לדרגת לוטננט קולונל וחזר לכנף ההפצצה ה-10. ב-1990 הועלה לדרגת קולונל, וב-1994 הועלה לדרגת מאיור גנרל וחזר למפקד חיל האוויר כסגן ראש אגף הלוגיסטיקה. ב-1999 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל, וב-1 בינואר 2002 מונה למנהל המשאבים החומריים של הצבא ולשלישו הצבאי של מלך בלגיה. ב-6 בדצמבר של אותה שנה מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), והועלה לדרגת גנרל. כהונתו הסתיימה באופן רשמי ב-2007, אולם הוארכה בשנה נוספת. ב-2008 היא הוארכה בעוד שנה, וב-2009 הוארכה בפעם השלישית. הוא בחר שלא לסיים את ההארכה האחרונה, והתפטר מתפקידו ב-2 באפריל של אותה שנה. הוא המשיך לשרת כשלישו הצבאי של המלך עד 1 ביולי של אותה שנה אז פרש מהצבא. 

הוא נפטר בלמבק ב-8 בינואר 2017.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nato.int/cps/en/natohq/who_is_who_50296.htm?selectedLocale=en אוחוסט ואן דל] באתר נאט"ו

קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:גנרלים בלגים
קטגוריה:ילידי 1944
קטגוריה:נפטרים ב-2017
סטיבן בריל

סטיבן בריל (באנגלית: Steven Brill; נולד ב-27 במאי 1962) הוא שחקן, מפיק קולנוע, במאי ותסריטאי אמריקאי. הוא ביים והיה שותף בכתיבת "שטן על הזמן" וביים את "מר דידס", "שיגעון בנהר", "מחנה קיץ לשמנים" ו"שומר ראש במבצע". היו לו תפקידי קמע בכל שלושת סרטי "אלופים על הקרח" והופיע בסרטים "זמר החתונות", "מר דידס" ו"הדייט שתקע אותי", אם כי תפקידו בסרט האחרון נתן בטעות קרדיט לג'אד אפאטאו. הוא גם הופיע בתור ברפליי בסרט "סקס, שקרים ווידאוטייפ".

כבמאי, בריל היה אחד האנשים המרכזיים (לצד הארווי ויינסטין) במחלוקת הצילומים/העריכה של הסרט "מעריצים שרופים" בשנים 2007–2008.<ref>[https://web.archive.org/web/20100103100835/http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/films/features/harvey-weinstein-star-wars-fans-fight-back-805371.html Star Wars fans fight back]</ref><ref>[http://www.slashfilm.com/2009/08/24/must-listen-fanboys-and-the-perils-of-studio-intervention-in-filmmaking/ Slashfilm podcast]</ref><ref>[http://www.avclub.com/articles/star-wars-fans-vs-harvey-weinstein,9605 Star Wars fans vs Harvey Weinstein]</ref>

== חינוך ==
בריל למד בתיכון (1976–1980) בפורט לודרדייל, פלורידה. הוא סיים את לימודיו בקולג' לאמנויות של אוניברסיטת בוסטון. שם הוא למד עם המשורר דרק וולקוט ושיתף פעולה עם מארק מרון בתסריטים ובקומדיות סטנדאפ.<ref>[http://www.wtfpod.com/podcast/episodes/episode_500 Wtfpod.com]</ref>

== פילמוגרפיה ==
{| class="wikitable"
!שנה
!כותרת
!במאי
!תסריטאי
!הערות
|-
|1992
|אלופים על הקרח
|
|
|
|-
|1994
|אלופים על הקרח 2
|
|
|
|-
|1995
|מחנה קיץ לשמנים
|
|
|תפקיד בימוי בכורה
|-
|1996
|אלופים על הקרח 3
|
|
|
|-
| rowspan="2" |2000
|נפגש בזירה
|
|
|
|-
|שטן על הזמן
|
|
|פרס פטל הזהב - הבמאי הגרוע ביותר (מועמדות)
פרס פטל הזהב - התסריט הגרוע ביותר (מועמדות)
|-
|2002
|מר דידס
|
|
|
|-
|2004
|שיגעון בנהר
|
|
|
|-
|2008
|שומר ראש במבצע
|
|
|
|-
|2013
|סרט 43
|
|
|המקטע "The Thread"
פרס פטל הזהב - הבמאי הגרוע ביותר (זכייה)
|-
|2014
|אבודה במיני
|
|
|
|-
|2016
|המהפך
|
|
|
|-
|2017
|סנדי וקסלר
|
|
|<ref>[http://www.hollywoodreporter.com/news/jennifer-hudson-star-adam-sandlers-911335 The Hollywood Reporter]</ref>
|-
|2020
|יובי יציל את האלווין
|
|
|
|}

=== קריירת משחק ===
{| class="wikitable"
!שנה
!כותרת
!תפקיד
|-
| rowspan="2" |1989
|סקס, שקרים ווידאוטייפ
|ברפליי
|-
|Going Overboard
|כומר
|-
| rowspan="4" |1990
|Genuine Risk
|ג'ימי
|-
|גלויות מהחיים
|עוזר במאי
|-
|המספריים של אדוארד
|איש מדיח כלים
|-
|אוטוטו מלאך
|כספר
|-
|1991
|Dead Silence
|טומי
|-
| rowspan="3" |1992
|באטמן חוזר
|תושב גות'אם
|-
|אלופים על הקרח
|פרנק האדי
|-
|The Opposite Sex and How to Live with Them
|ג'ורג'
|-
|1993
|Aspen Extreme
|מלצר
|-
| rowspan="3" |1994
|אהבה של גבר לאישה
|בחור עם עניבה
|-
|אלופים על הקרח 2
|סלבריטי במסיבה
|-
|Don't Do It
|מלצר
|-
|1995
|French Exit
|בן
|-
|1996
|אלופים על הקרח 3
|משתתף בארקייד
|-
|1998
|זמר החתונות
|חבר של גלן
|-
|1999
|ביג דדי
|קסטלוצ'י
|-
|2001
|ג'ו דירט
|שוטר בזירת פשע
|-
|2002
|מר דידס
|כנר (קמע ללא קרדיט)
|-
|2007
|הדייט שתקע אותי
|הבוס של בן
|-
|2008
|שומר ראש במבצע
|דוקטור
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תסריטאים אמריקאים
קטגוריה:במאים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
אדולף ורטהיימר

אדולף ורטהיימר (בהונגרית: Wertheimer Adolf; נאג'ווארד, 12 במרץ 1868 – בודפשט, 29 באפריל 1955)<ref></ref> היה מנהל בנק יהודי-הונגרי, אספן אמנות, סופר כלכלי, איש עסקים ואיש ציבור רב פעלים הן כפרנס בקהילה היהודית והן בחברה ההונגרית.

== ביוגרפיה ==
=== לימודים וקריירה ===
אדולף ורטהיימר נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט ורטהיימר (1837–1907), עצמאי, ושל תרזיה גרוס (1840–1921). הוא סיים את בית הספר התיכון ואת האקדמיה למסחר בבודפשט ולאחר שקיבל את התואר, משנת 1885 עבד ב"בנק המסחרי ההונגרי של פשט" (Pesti Magyar Kereskedelmi Bank), הבנק המודרני הראשון בהונגריה שייסד אותו מוריץ אולמן בשנת 1841. שם הפך לראש מחלקת הבורסה משנת 1895, ואחר כך אחד מהמנהלים הכלליים של הבנק עד 1929. הוא פרש לגמלאות ב-1932 לאחר ארבעים ושמונה שנות שירות בבנק.<ref></ref> הוא היה חבר במועצת המנהלים של בורסת הסחורות והניירות ערך בבודפשט (Budapesti Áru- és Értéktőzsde) והיה חבר בדירקטוריון של כמה חברות תעשייתיות גדולות. ורטהיימר כתב מאמרים כלכליים רבים מאוד בעיתוני בודפשט ובעיתונים זרים. הוא היה שותף פעיל בחיים היהודיים של בודפשט וחלק מפרנסי והנהלת הקהילה היהודית של פשט במשך כמה קדנציות. משנת 1928 כיהן בתפקיד נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. בין השנים 1931–1939 היה גם מנהל המוזיאון היהודי ההונגרי.<ref></ref>

בשנת 1936 נבחר ורטהיימר ליושב ראש ועדת ההיגוי של בית המדרש לרבנים פרנץ יוזף בבודפשט.<ref>[https://adtplus.arcanum.hu/hu/view/ZsidoAnyag_MultesJovo1911_1936/?pg=64&layout=s Mult és Jövő (1936. november) 26. évfolyam]</ref>

=== אספן אמנות ===
אדולף ורטהיימר היה גם אספן אמנות חשוב. היה בבעלותו ציור ששמו "ישו לפני פילטוס" מאת הצייר ההונגרי מן החשובים מיהאי מונקאצ'י, אותו הציע לעיריית בודפשט לרכישה ב-1939 ובסופו של דבר קיבל עבורו 40,000 פנגו.<ref></ref> בנוסף לכך, האוסף שלו כלל כמה יצירות של פאל סיניאי מרשה, לאסלו פאל, ברטלאן סקיי ודיולה בנצור. משנת 1925 היה, בין היתר, מנהל האגודה הלאומית ההונגרית לאמנויות יפות (Országos Magyar Képzőművészeti Társulat).

== הוקרה ==
בשל פיתוח קשרי האמנות של ממלכת הונגריה עם בלגיה הוענק לו בשנת 1929 העיטור הממלכתי הבלגי הגבוה "הצלב האמצעי של מסדר ליאופולד השני.<ref></ref> (Orde van Leopold II בהולנדית, Ordre de Léopold II בצרפתית).

== משפחה ==
אשתו הייתה שרולטה וינקלר (1875–1940) ,<ref></ref> בתם של סוחר העץ מור וינקלר ושל בורבלה פוליצר, לה נישא ב-26 בנובמבר 1899 בסגד.<ref></ref>

בתם הייתה אדית ארז'בט ורטהיימר (1901–1940)

== לקריאה נוספת ==
* לקסיקון התחיית ההונגרית. עורך גזה סנטמיקלושי. בודפשט, 1930.
* ד"ר הרב שמעון הבשי: [https://adtplus.arcanum.hu/hu/view/MagyarZsidoSzemle_1940/?pg=139&layout=s אדולף ורטהיימר] (1940) סקירה יהודית הונגרית 57. גיליון 1–3.
* Magyar életrajzi lexikon II. ([https://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC16920/17068.htm לקסיקון ביוגרפי הונגרי]. עורכת ראשית אגנש קניירש).
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. [https://mek.oszk.hu/04000/04093/html/0970.html גישה מקוונת]
* Új magyar életrajzi lexikon VI. (A–Z). (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
== הערות שוליים ==

קטגוריה:בנקאים יהודים הונגרים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים הונגרים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
קטגוריה:אספני אמנות יהודים
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1868
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1955
שפמנון אדום-זנב אסייתי

שפמנון אדום-זנב אסייתי (שם מדעי: Hemibagrus wyckioides) הוא מין של דג גדול במשפחת הבגרידיים, החי בדרום-מזרח אסיה והוא מגדול שבבני משפחתו.

דג זה מצוי בטבע בנהר המקונג ויובליו, וכן בצ'או פראיה ובנהר מיי קלונג שבתאילנד ובעוד נהרות בתאילנד. הדג הוכנס גם כמין פולש למלזיה.

זהו השפמנון הגדול ביותר במשפחתו שמוצאו מאסיה, והוא מגיע לאורך של מעל 130 ס"מ ומשקל של 80 ק"ג. הוא בעל מבנה מוארך עם לסתות ארוכות בעלות בינים רחבות ועיניים גדולות. בבגרותו (מעל אורך 15 ס"מ) זנבו נצבע באדום בקצהו וכן שולי סנפיריו.

הדג מצוי בנהרות עמוקים, לרוב בקרבת הקרקעית הסלעית. השמפנון ניזון מחרקים שונים, סרטנים, חסילונים ודגים אחרים, כשהוא מגוון במזונו בהתאם לגודלו. השפמנונים לעיתים נכנסים ליערות מוצפים, בדרך כלל בחודשים יולי עד אוקטובר ובהם הם מתרבים. הצעירים שוחים דרך יובלים אל הנהרות וחיים בהם בבגרותם.

דג זה מגודל ברחבי אסיה למזון ומצוי לעיתים באקווריום. למרות זאת הוא איננו בסכנת הכחדה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בגרידיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1949