OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Social Evolution & History

עטיפת כתב העת
Social Evolution & History (לפעמים נכתב בקיצור כ-SEH) הוא כתב עת בינלאומי הממוקד בחקר התפתחותן של חברות אנושיות בעבר, בהווה ובעתיד. הוא משלב אנתרופולוגיה, היסטוריה, סוציולוגיה, פילוסופיה ותאוריה היסטורית, כתב העת משרת בפורום בינתחומי למלומדים.

SEH רואה אור פעמיים בשנה, במרץ ובספטמבר ומודפס בידי ההוצאה לאור Uchitel Publishers. עורכי כתב העת הם דמיטרי בונדארנקו, לאוניד גרינין ואנדרי קורטאייב. 

חברי המערכת והמועצה המייעצת של SEH כוללים את רנדאל קולינס, פטרישה קרון, שמואל נח אייזנשטדט, מיכאל מאן ועמנואל ולרשטיין.

== מאמרים נבחרים ==
* [https://web.archive.org/web/20070927072856/http://www.uchitel-izd.ru/data/stat1.zip Alternative Pathways of Social Evolution]
* [https://web.archive.org/web/20070927072931/http://www.uchitel-izd.ru/data/stat2.zip Early State and Its Analogues]

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.uchitel-izd.ru/index.php?option=content&task=view&id=22 אתר כתב העת]

קטגוריה:כתבי עת מדעיים
צ'ארלי צ'וק

צ'ארלי צ'וק (באנגלית: Charlie Chalk) היא סדרת אנימציית סטופ מושן בריטית שהופקה לשידור טלוויזיה בערוץ BBC על ידי חברת "Woodland Animations" בשנת 1987.

בישראל שודרה הסדרה לראשונה בדיבוב האנגלי בערוץ 2 הניסיוני בתחילת שנות התשעים ובערוץ הופ! בשנת 2000 בדיבוב לעברית.

==עלילת הסדרה==
עלילת הסדרה מתמקדת בצ'ארלי צ'וק, ליצן קרקס אשר נרדם בסירה בעת שדג בלב ים וכאשר הוא מתעורר הוא מוצא עצמו על גבי אי נידח בו חיים דמויות שונות ומשונות עימם הוא מתידד בהמשך הסדרה.

עלילת הסדרה עוקבת הרפתקאות שונות אותם חווים צ'ארלי וידידיו באי.

== שידור הסדרה ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יוניברסל טלוויזיה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות הנפשה בסטופ-מושן
קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:ערוץ 2 הניסיוני: תוכניות וסדרות רכש
פורטו טורס

פורטו טורס (באיטלקית: Porto Torres, בשפת סאסארזה: Pòlthu Tòrra, בשפת סרדו: Pòrtu Tòrres, בלטינית: Porto Torres או Turris Libissonis, או Turris Libisonis, ביוונית: Πύργος Λιβύσσωνος - מבוטא Pyrgos Libyssonos) היא עיר נמל עתיקה, במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara), בנפת סאסארי שבצפון-מערב סרדיניה. מספר תושביה של העיר עמד בשנת 2006 על 21,935 תושבים.

==תולדות העיר==
בעת העתיקה הוקמה במקום העיר הרומאית Turris Libyssonis. היא הייתה אחת הערים החשובות בסרדיניה באותה עת. היא שכנה בחוף הצפוני, 25 ק"מ מזרחה לכף הצפוני-מזרחי של האי, כף פלקונה (Capo del Falcone) ובתוככי המפרץ המכונה היום מפרץ דל'אסינרה. סבורים שהעיר נוסדה כבר על ידי יוליוס קיסר. היא הוקמה בתור קולוניה ושמה המקורי היה Colonia Julia. הסופר פליניוס הצעיר מספר לנו כי זו הייתה המושבה הרומאית היחידה באי. ההנחה היא שלא קדם יישוב למושבה, אלה רק הייתה במקום מצודה. היא מוזכרת בכתביו בתור נקודת מוצא לנתיבי דרכים, אך ללא חשיבות מיוחדת כל שהיא. לפי השרידים שנמצאו, של עקבות גלגלי עגלות בדרך, יש להניע כי הייתה עיר מסחר חשובה באימפריה הרומית. לפי אבן מיל שנמצאה יצא ממנה הדרך המרכזית של האי, אשר הובילה ישירות מפורטו טורס לקליארי - או בשמה אז קרליס Caralis. עוד דרך הובילה ממנה לחוף המערבי ולמרכז האי, אל Othoca, היום, Santa Giusta אשר ממנה התחברה גם כן לקליארי. בשנת 1964 נמצאו שני אבני מצבה עם כיתוב בעברית, עדות להימצאות יהודים בעיר. בתקופת ימי הביניים היא הייתה מושב הבישוף.

בעיר יש שרידים מהתקופה הרומאית. מלבד הנמל, גם שרידי מקדש, אשר לפי כתובת שנמצאה בו הוקדש לפורטונה – אלת המזל. הוא שוחזר בימי "פיליפוס הערבי", מרחצאות, בסיליקה, אמת מים וגשר קטן מעל לנהר שכונה: Fiume Turritano. העיר העתיקה התקיימה עד המאה ה-11, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לסאסארי מסיבות של ביטחון.

==הנמל==
מרכזה של העיר הוא הנמל. ממנו יש תנועת אוניות ליעדים באגן הים התיכון כאשר היעדים החשובים הם: מרסיי בצרפת וג'נובה באיטליה. מהעיר יוצאים גם הכבישים הראשיים לקליארי ולסאסארי.
הנמל הקיים הוא מלאכותי. הוא נבנה בחלקו הגדול על יסודות הנמל הרומאי. תעשיות כימיות ממלאות מקום נכבד בכלכלת העיר ובתנועת המטענים של הנמל. זהו הנמל הגדול באי מבחינת היקף שינוע המטענים דרכו, והשני בגודלו במספר הנוסעים שעוברים בו.

==כנסית סן גבינו==
בעיר מצויה כנסייה בעלת סגנון בנייה מיוחד מהמאה ה-11, כנסיית סן גבינו San Gavino. הכנסייה נבנתה מאבנים חצובות של גרניט, פורפיר. היא הכנסייה הגדולה בסרדיניה הבנויה בסגנון רומנסקית מיוחדת היא צורת הבנייה ומבנה החזית לעומת חזותה העורפי. מצויים בכנסייה סרגופגים רומאיים.

==גלריה ==
<gallery heights="200px" mode="packed">
תמונה:Porto - Torres dos clérigos.JPG|בלילה
תמונה:La aralis-Turris Libyssonis.jpg|עקבות המרכבות הרומאיות בדרך
תמונה:San Gavino Porto Torres.jpg|כנסית סן גבינו
</gallery>
מבט על העיר

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפת סאסארי
קטגוריה:סרדיניה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1842
שה"י פה"י

דחה אותו בשה"י פה"י הוא ביטוי יהודי שמקורו בתלמוד, ומשמעו דחייה של דבר ללא סיבה אמיתית.

==מקור הביטוי==

במסכת מגילה נדרשת תלונתו של המן על היהודים:

רש"י, בפירושו לתלמוד, פירש את "שה"י פה"י" כראשי תיבות של "שבת היום, פסח היום" – כלומר, על פי המדרש, לדברי המן היהודים כל הזמן מתבטלים מעבודה, כי יש להם ימים רבים האסורים במלאכה, או שהם כל הזמן עסוקים בהכנות לשבת ולחגים ולכן המלך אינו נהנה מתשלומי המסים שלהם, שיוצאים נמוכים. הבן איש חי מסביר את ההתייחסות לפסח דווקא בכך שהיהודים כל השנה עסוקים בהכנות לפסח בדאגה למצות שמורות.

לטענת זאב בן-חיים, פירושו של רש"י הוא אטימולוגיה עממית, שכן בכתבי היד העתיקים אין מופיעים הגרשיים (כך לדוגמה, בכתב יד אוקספורד: ), וכמו כן, קשה להניח ראשי תיבות עבריים במשפט ארמי, מה גם שראשי תיבות אלו אינם מופיעים בשום מקום אחר בספרות חז"ל.
מהשוואה עם ניבים ארמיים קרובים, הסורית והמנדעית, טוען בן-חיים כי שהי ופהי הם שמות עצם ארמיים, שעניינם שיהוי ודחייה. כך מצוי הביטוי "שאייא ופאייא" מספר פעמים בספרות המנדעית, למשל בספר הגינזא רבא.

==שימושים בעברית וביטויים נגזרים==
בכתבה שהופיעה ב"הצופה" על שביתת הרעב של 20 מובטלים, הם טוענים: "ניסו לדחות אותנו בשה"י פה"י רק כדי לדחות את השביתה"

יוסי ביילין כתב על התורמים לישראל שמעכבים מדי פעם את תרומתם, או הבטחתם לתרומה, וכשבאים לבקש מהם מדי פעם, "הם דוחים בשה"י פה"י, וצריך לבוא אליהם שוב ושוב".

מן הביטוי נגזר גם הניסוח "בלי שהיות ופהיות" שמשמעו "ללא דיחוי". הצירוף "שהיות ופהיות" עשוי לרמז על שהות ועל קולות נהייה ופעייה. בתצורתו זו מופיע הביטוי ברבים מספריו של מאיר שלו, למשל בפרק הפותח את ספרו פונטנלה:

== ראו גם ==
* דחיינות
* בוקרה פיל מישמיש
* פסחא של הסוסים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:ראשי תיבות וקיצורים
קטגוריה:זמן: היבטים חברתיים ופסיכולוגיים
SSI (רומניה)

שירות המודיעין המיוחד (ברומנית: SSI - Serviciul Special de Informaţii) הוא גוף לביטחון פנים שפעל ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה. 

שירות המודיעין המיוחד הוקם בשנת 1938 על ידי קרול השני, מלך רומניה. השירות גדל והתעצם תחת שלטונו, ועסק בעיקר באיסוף מודיעין פנים, בפרט כנגד התנועה הלגיונרית, פוליטיקאים ומתנגדי המשטר. לאחר הדחתו של קרול השני, המשיך השירות לפעול כיחידה במשרדו של ראש הממשלה, יון אנטונסקו, בפיקודו האישי. 

ב-11 בנובמבר 1940 מינה אנטונסקו את קצין המשטרה אֵאוּגֵ'ן קריסטסקו לראש ה-SSI. קציני צבא בכירים עברו לשרת ב-SSI. ל-SSI היו שלוחות ברחבי רומניה ואף מחוצה לה. 

יחידה של ה-SSI, דרג אופרטיבי מס' 1, שהגיעה ליאשי כשבועיים לפני פרעות יאשי ארגנה את הפרעות והשתתפה בהן.

באפריל 1951 הוכפף ה-SSI לסקוריטטה. 

== לקריאה נוספת ==
* ז'אן אנצ'ל, הקדמה לרצח – פרעות יאסי, 29 ביוני 1941, הוצאת יד ושם, 2003, עמ' 13-20.

קטגוריה:רומניה: ארגונים
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:קהילת המודיעין הרומנית
סוף שבוע

סוֹף שָׁבוּעַ (נכתב גם סופשבוע, סופ"ש) הוא חלק בשבוע, אשר כמקובל בעולם – נמשך לפחות יום וכרגיל יומיים – מתוך ימי שישי שבת וראשון, ואשר בו מרבית האנשים אינם עובדים. ביום המנוחה השבועי – אשר לו גם משמעות דתית, מרבית האנשים אינם עובדים, ורבים אינם עובדים גם ביום שלפניו או ביום שאחריו – כך שמבחינתם – סוף השבוע נמשך יומיים (ושבוע העבודה נמשך חמישה ימים). בהתחשב בזמן הפנוי, עיתוני סוף השבוע גדולים במידה ניכרת מעיתוני ימות החול.

==ימי סוף השבוע בעולם==
ברוב המדינות החברות באו"ם (כולל אף בחלק ניכר ממדינות האסלאם), סוף השבוע הוא בימי שבת וראשון. בכמה ממדינות האסלאם, וכן בישראל, סוף השבוע הוא בימי שישי ושבת (למעשה ישראל היא החברה היחידה באו"ם אשר – אף כי רוב אזרחיה אינם מוסלמים – מכל מקום סוף השבוע שלה מכיל את יום שישי). ברוניי, היא החברה היחידה באו"ם שבה קיימים שני ימי מנוחה שבועיים בלתי רצופים: שישי וראשון. בשבע חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום ראשון בלבד: אוגנדה, גינאה המשוונית, הודו, מקסיקו, קולומביה, קוסטה ריקה וקוריאה הצפונית. בשלוש חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום שישי בלבד: איראן, ג'יבוטי וסומליה (למעשה כך היה גם באפגניסטן עד 2015). נפאל היא החברה היחידה באו"ם שבה סוף השבוע הוא יום שבת בלבד.

==סוף שבוע בישראל==

הואיל וסוף השבוע מנוצל בדרך כלל למנוחה – לפנאי – לבילוי ולמטרות דתיות, הרי שבישראל – נוצר מכך לעיתים – עימות בין דתיים לחילוניים: לחילוניים נוח לקיים אירועי ספורט ופנאי – בשבת – שהוא יום פנוי מעבודה, אך קיומם בשבת – הכרוך בחילול שבת – מונע משומרי שבת להשתתף בהם, וכאשר זהו ספורט מקצועני – אז קיומו בשבת מצריך היתר משר הכלכלה.

בישראל, חוק שעות עבודה ומנוחה אוסר על העבדת עובד ביום המנוחה השבועי שלו (ליהודי: שבת, למי שאינו יהודי: שישי או שבת או ראשון – לפי בחירתו), למעט בהיתר של שר הכלכלה. יום המנוחה הנוסף נקבע בצו הרחבה, שחל רק על חלק מענפי המשק, ובהסכמים קיבוציים. האיסור על העבדת יהודים בשבת – וכן האיסור על פתיחת בתי עסק בשבת, יוצר אף הוא עימותים – בין דתיים התומכים באיסור זה – לבין חילוניים שמתנגדים לו. פתיחה של רשתות שיווק בשבת מובילה גם לעימות כלכלי, בין רשתות אלה, לבין בעלי עסקים – שסגורים בשבת – ושטוענים כי באכיפה הסלקטיבית נפגעת פרנסתם.

== היסטוריית סוף השבוע ==
השימוש הרשום הראשון במילה "סוף שבוע" התרחש בשנת 1879, במגזין אנגלי בשם "Notes and Queries" על ידי "Rybczynski". ההיסטוריה של עבודה הייתה במשך עידנים ללא שינוי, בסביבות 1800, שבוע העבודה היה בממוצע כמעט שבעים שעות, ועד 1900, שישים שעות היו הנורמה, אבל אז, בסביבות 1920, נוצרו 5 וחצי ימים העבודה ו-44 שעות העבודה בשבוע, נורמה אשר הפכה סטנדרטית, ומכאן זה רק התקצר. כמעט כל עבודה הייתה צמודה לחמישה ימים שמונה שעות כנורמה – אשר יצרה את המושג "חמשת ימי העבודה", שהוא ביטוי שימושי במקומות רבים בעולם.

==ראו גם==
* שבת
* יום גשר

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ימות השבוע
קטגוריה:חופשה
הנשיקה (ברנקושי)

"הנשיקה" ([[1908-1907)]]
"הנשיקה" ([[1909) בבית הקברות מונפרנאס]]

"הנשיקה" (ברומנית: Sărutul) הוא שמה של סדרת פסלים מאת קונסטנטין ברנקושי.

את הגרסה הראשונה לעבודה יצר ברנקושי בשנת 1907 או 1908, כשהוא חוצב לראשונה ישירות באבן. הפסל מצוי באוסף המוזיאון לאמנויות בקראיובה, רומניה. מפסל זה יצר ברנקושי שישה העתקים יצוקים מגבס. גרסה נוספת של הפסל נוצרה בשנת 1908. 

גרסה שלישית של הפסל נוצרה בשנת 1909. על פי טרטיי פלאולוג הפסל נעשה כחלק מתכנון ל"מקדש אהבה", אותו ברנקושי תכנן להקים ביחד עם אמדאו מודיליאני. הפסל, אשר עוצב כעמוד, גולף "לזכרה של טניה, נערה מסכנה שמתה בגלל האהבה.". הפסל הוצב כמונומנט על גבי מצבה בבית הקברות מונפרנאס שבפריז. 

גרסה רביעית משנת 1916 מצויה במוזיאון פילדלפיה לאמנות, תרומת זוג האספנים לואיז וולטר ארמברג (Louise and Walter Arenberg). זו היא גרסה בעלת פרופורציה מוארכות יותר, בגובה של 85.4 ס"מ ואף היא עשויה אבן גיר.

מוטיב "הנשיקה" קיבל צורת ביטוי חדשה במעבר מן הפיסול קטן הממדים אל גודל מונומנטלי. בשנת 1930 הציג ברנקושי בתערוכה בניו יורק "עמוד נשיקה" בגובה של 3 מטר, כחלק מפרויקט "מקדש האהבה".. ביטוי מונומנטלי נוסף הוא "שער הנשיקה" בטרגו ז'יו שברומניה.

הפסל מציג את אקט הנשיקה כאקט של איחוד בין גבר לאישה. ברנקושי מעצב את הדמויות בפשטות, תוך הדגשת האבן ממנה הם מגולפים. הדמויות מגולפות מגוש אבן אחד המופרד בסימונים לשתי דמויות. הוא נמנע מיצירת מאפיינים אינדיבידואלים לדמויות, כגון תווי פנים, ומעצב אותן בצורות גאומטריות, ברוח הפיסול הפרימיטיבי. 

ברנקושי מדגיש את האיחוד על ידי הדמיון הצורני בין שתי הדמויות המחבקות זו את זו. הדמויות מנשקות זו את זו ובאקט זה הן מחוברות, ללא הפרדה, כחיבור פיזי - בחומר - ורוחני בין דמות הגבר לדמות האישה. שתי הדמויות מגולפות באופן דומה, וההבחנה וההבדל האנטומי בין הגבר לאישה מתבטא בשיער מסוגנן הארוך, קו עדין של חזה האישה ובתאור בטן עגלגלה יותר לאישה. בנוסף, לכל דמות מסומנת חצי מן העין, אשר הופכת לתיאור של עין שלמה בחיבורן.

יש הסבורים כי ברנקושי שאב השראה לעבודתו מיצירתו של אוגוסט רודן - שהדריך אותו בתחילת דרכו לחודשים אחדים בסדנתו - "הנשיקה" משנת 1882. אם כי, ישנם הבדלים בולטים בין היצירות, כשזו של ברנקושי בעלת סגנון אבסטרקטי מובהק, וזו של רודן ריאליסטית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.philamuseum.org/collections/permanent/51306.html?mulR=16795 "הנשיקה" (1912)], באתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:נשיקות באמנות ובתרבות
קטגוריה:קונסטנטין ברנקושי
עיתוק רכבות

קטר עיתוק מדגם של GA-DE 900AC [[אלסטום בתחנת הרכבת חיפה מזרח]]
עיתוק רכבות הוא הפעולה של העברת ציוד נייד ממסילה אחת לאחרת לצרכים תפעוליים (כלומר שלא כחלק מנסיעת הרכבת אל יעדה). ניתן להעתיק רכבת שלמה, למשל על מנת לדיירה על עקלתון או במוסך, להעתיק חלק מרכבת, למשל על מנת לפצל רכבת, שלה יעדים שונים או לאחד שתי רכבות בעלות יעד משותף, או להעתיק קרונות בין המסילות על מנת לערוך מהם רכבת חדשה או על מנת לפרק רכבת קיימת לקרונותיה השונים. כמו כן מעתיקים קרונות משא על מנת להעמיס אותם ולפרוק מהם את המטען.

העיתוק מתבצע באמצעות קטרי עיתוק, שיכולים להיות חלשים ואיטיים ביחס לקטרים הגוררים רכבות שלמות, שכן פעולת העיתוק מתבצעת במהירות נמוכה, למרחקים קצרים ובדרך כלל בתנאי שטח נוחים. עם זאת, קטרי העיתוק הם בעלי מומנט גבוה המושג באמצעות תמסורת מתאימה על מנת להגיע למהירות הגרירה של הציוד, האיטית יחסית, כמה שיותר מהר. תכונה זו נדרשת על מנת לסייע בזירוז העיתוק, כיוון שעיתוק עשוי לכלול גרירות קצרות רבות, ולכן קטרים המשמשים כקטרי עיתוק נבנים בדרך כלל במיוחד למטרה זו.
 
עיתוק מתבצע בתחנת רכבת תפעולית ובפרט בתחנות עריכה ומיון, שבהן יש עקלתונים רבים לדיור הקרונות השונים ולביצוע עבודת העריכה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תפעול רכבות
יוהאן דויד הייניכן

יוהאן דוד הייניכן (בגרמנית: Johann David Heinichen; 17 באפריל 1683 – 16 ביולי 1729) היה מלחין ותאורטיקאי מוזיקה גרמני מתקופת הבארוק, שהביא את הגאוניות המוזיקלית של ונציה אל חצרו של אוגוסט השני מדרזדן. המוזיקה של הייניכן מקורית, עתירת דמיון ומקצביה מלאי חיים, אך על אף כל אלה, נידונה, באופן בלתי מוסבר, לאלמוניות במשך שנים רבות.

== ביוגרפיה ==
יוהאן דויד הייניכן נולד בכפר הקטן קרסולן, סמוך לווייסנפלס. אביו מיכאל הייניכן למד מוזיקה בתומסשולה, בית הספר המהולל למוזיקה שליד כנסיית תומאס בלייפציג, שירת כמנצח מקהלה בפראג וככומר בכנסיית קרסולן. יוהאן דויד למד גם הוא בתומסשולה בלייפציג אצל יוהאן שלה ובהמשך קיבל שיעורי עוגב וצ'מבלו מיוהאן קונאו. גם המלחין-לעתיד כריסטוף גראופנר היה תלמידו של קונאו באותה תקופה.

הייניכן נרשם בשנת 1702 ללימודי משפטים באוניברסיטה של לייפציג ובשנת 1705-06 הוסמך כעורך דין (בראשית המאה ה-18 היו לימודי המשפטים מסלול מקובל על מלחינים; יוהאן קונאו, גראופנר וגאורג פיליפ טלמן היו גם הם עורכי דין). הייניכן עסק בעריכת דין בווייסנפלס עד 1709.

הייניכן לא ויתר על עניינו במוזיקה ובמקביל לעבודתו המשפטית גם חיבר אופרות. ב-1710 פרסם את המהדורה הראשונה של חיבורו הגדול על הבס הכולל, או בסו קונטינואו. הוא יצא לאיטליה ועשה שם שבע שנים מעצבות, רובן בוונציה.

בשנת 1717 היה הייניכן לעמיתו של יוהאן סבסטיאן באך בחצר הנסיך ליאפולד מאנהאלט-קותן, אחר התמנה לממונה על המוזיקה בחצר הנסיך הבוחר של סקסוניה. בין תלמידיו היו יוהאן גיאורג פיזנדל ויאן דיסמאס זלנקה. ב-1721 נשא אישה בווייסנפלס ולידת הצאצא היחיד שלו מתועדת ברשומות בינואר 1723. בשנותיו האחרונות התערערה מאוד בריאותו של הייניכן, עד שמחלת השחפת הכריעה אותו לבסוף. ב-16 ביולי 1729, הובא למנוחתו האחרונה בבית הקברות יוהנס.

המוזיקה של הייניכן נהנית מפופולריות חדשה; אחדות מן המיסות שלו ויצירתו האחרונה, מגניפיקט זוכות עכשיו לתשומת לב בעולם ההקלטות.

==ראו גם==
*מעגל הקווינטות

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.classical.net/music/comp.lst/acc/heinichen.html Biography at classical.net]
* [https://web.archive.org/web/20070927195015/http://www.deutschegrammophon.com/home.htms?CONTENT=search.htms%3FSearchString%3Dheinichen Deutsche Grammophon catalogue entry of Heinichen CD, with audio samples]
</div>

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1683
קטגוריה:נפטרים ב-1729
יוהאן גיאורג פיזנדל

יוהאן גיאורג פיזנדל (בגרמנית: Johann Georg Pisendel; 26 בדצמבר 1687 – 25 בנובמבר 1755) היה מלחין וכנר גרמני בן תקופת הבארוק, שעמד שנים רבות בראש תזמורת החצר בדרזדן, שהייתה אז ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר באירופה.

== ביוגרפיה ==
פיזנדל נולד בקאדולצבורג, עיר קטנה סמוך לנירנברג. אביו, סימון פיזנדל, כיהן כמנצח המקהלה ונגן העוגב בכנסייה המקומית. כשמלאו לו תשע הצטרף יוהאן גיאורג למקהלת החצר באנסבך. המנהל המוזיקלי שם היה הזמר הווירטואוז פרנצ'סקו אנטוניו פיסטוקי והכנר הראשי היה הכנר והמלחין הנודע ג'וזפה טורלי. הסברה היא, שפיזנדל למד כינור אצל טורלי. אחרי שהתחלף קולו, התקבל פיזנדל ככנר בתזמורת החצר, אבל ב-1709 עזב את דרזדן ועבר ללייפציג להמשיך בלימודי המוזיקה.

בדרכו ללייפציג, פגש את יוהאן סבסטיאן באך בוויימאר ולאחר הגיעו לשם, הוצג לפני גאורג פיליפ טלמן. פיזנדל היה חבר נלהב באגודת הסטודנטים "קולגיום מוזיקום" שייסד טלמן והשניים היו לידידים קרובים. ב-1711, אחרי הופעה בדרמשטאדט, הוצע לפיזנדל מקום בתזמורת החצר בעיר, אך הוא דחה את ההצעה.

בשנה שלאחריה התקבל לתזמורת החצר בדרזדן. הוא נשאר בתזמורת דרזדן עד סוף חייו, אם כי נלווה אל אדונו החדש, נסיך הכתר, במסע באירופה, שבמהלכו ביקר בוונציה את אנטוניו ויוואלדי (שכמה מיצירותיו לכינור כבר ניגן).

בסביבות 1718 החל פיזנדל ללמוד הלחנה אצל יוהאן דויד הייניכן. ב-1728 התמנה לכנר ראשי של תזמורת החצר בדרזדן.

בין תלמידיו של פיזנדל היו פרנץ בנדה ויוהאן גוטליב גראון, והוא היה גם ידיד קרוב של יאן דיסמאס זלנקה, שכמה מיצירותיו עזר להוציא לאור לאחר מות המלחין.

כמות יצירותיו של פיזנדל נמוכה אבל איכותן גבוהה. כל יצירותיו ששרדו הן אינסטרומנטליות ובהן 10 קונצ'רטי לכינור, 4 קונצ'רטי לתזמורת, 2 סונאטות לכינור, סינפוניה וטריו.

על אף מיעוט יצירותיו של פיזנדל עצמו, השפעתו על המוזיקה הייתה רבה. מלחינים כמו תומאזו אלבינוני, אנטוניו ויוואלדי וגיאורג פיליפ טלמן הקדישו לו כולם קונצ'רטי לכינור.

פיזנדל היה הכנר הגרמני הראשון במעלה בזמנו והיה אחראי במישרין או בעקיפין ליצירת כמות ניכרת של מוזיקה בת-קיימא.

== רשימת הקלטות נבחרות ==

* י. ג. פיזנדל: דרזדן קונצ'רטי, Concerti con varii strumenti (קונצ'רטי לכלים שונים), בביצוע תזמורת הבארוק של פרייבורג עם הכנרים גוטפריד פון דר גולץ ופטרה מיליאנס. על התזמורת מנצח גוטפריד פון דר גולץ. (קארוס 83301)
* Per Monsieur Pisendel (לאדון פיזנדל). סונאטות לכינור מאת ויוואלדי, אלבינוני ופיזנדל. בביצוע "לה סרנסימה" בניצוח אדריאן צ'נדלר (אבי 0018). שש סונאטות מוקדשות לפיזנדל או בחיבורו הוא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1687
קטגוריה:נפטרים ב-1755
אינסולה

שרידי קומות העליונות של אינסולה בסמוך ל[[גבעת הקפיטולין ברומא.]]
אינסולה (בלטינית: insula, ברבים insulae) היה הכינוי לסוג של מבנים, בהם נהגו להתגורר תושבי המעמדות הנמוכים ברומא העתיקה. מקור השם הוא במילה הלטינית ל"אי", וזאת בשל דמיונו של המבנה, ממעוף הציפור, לאי בין הרחובות שסביבו.

בקומת הקרקע של האינסולה היו חנויות או טברנות, ובקומות העליונות היו דירות מגורים. מבנים אלו החלו להיבנות בשל הצפיפות הגדולה בעיר רומא ובשל המחסור בקרקעות לבנייה בתוך העיר. מבני אינסולה הגיעו לגבהים של 6 - 8 קומות, כאשר מספר הדירות הלך וקטן ככל שהקומה הייתה גבוהה יותר. 

המבנים, שהיו למעשה משכנות עוני, נבנו באיכות נמוכה ונטו להתמוטט. כמו כן מבנים אלה היו רגישים לשריפות. הדירות בקומות העליונות היו הזולות ביותר, בשל הצורך להגיע אליהן במדרגות, ובשל החשש להילכדות בהן בעת שרפה, בשל הקושי להיחלץ. בשל כך התגוררו בדירות העליונות בעיקר בני המעמד הנמוך ביותר מקרב הפלבאים, ההומיליורס (Humiliores). סטראבו מציין כי בחלק מהאינסולות היו מים זורמים ואף ביוב, אולם מרביתן היו מבני מגורים צפופים בתנאים סניטריים קשים. תושבי האינסולה נאלצו להעלות את המים לדירתם במדרגות, ולשפוך את השפכים מחלונות הדירה לרחוב. בקומות הנמוכות היו יותר דירות, עד שמונה או תשע בקומה, והן היו מרווחות יותר ויקרות יותר. קומה זו אכלסה לעיתים את דירתו של בעל האינסולה, שהתגורר בה והשכיר את שאר הדירות. במבנה אינסולה של כ-400 מ"ר יכלו להתגורר למעלה מ-40 אנשים.

בשל החשש מהתמוטטות המבנים, הורה הקיסר אוגוסטוס על הגבלת גובהן של האינסולות ל-70 רגל (כ-20.7 מטרים). בעקבות השרפה הגדולה של רומא בשנת 64 הורה הקיסר נירון על החמרת הגבלת הגובה ודרש שהמבנים לא יעלו על גובה של 17.7 מטרים.

בשלהי המאה השנייה היו ברומא למעלה מ-50,000 מבני אינסולה, לעומת כ-2,000 מבנים פרטיים. רק עם ירידתה של האימפריה הרומית והצמצום באוכלוסיית העיר, פחת הצורך במבני המגורים הצפופים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060825033844/http://classics.furman.edu/~rprior/imgs/RCU5/5-059.jpg דגם של אינסולה]
* [https://web.archive.org/web/20080317032728/http://www.proxima-veritati.auckland.ac.nz/insula9/ שרידי אינסולה שהתגלתה בפומפיי]
* [https://web.archive.org/web/20120204034414/http://depthome.brooklyn.cuny.edu/classics/dunkle/romnlife/insulae.htm תיאור בית דירות רומי]
* 

קטגוריה:אדריכלות רומית
סידור באפור ובשחור: אמו של האמן

סידור באפור ובשחור: אמו של האמן (באנגלית: Arrangement in Grey and Black: The Artist's Mother) הידוע גם בכינויו "אמו של ויסלר" (Whistler's Mother) הוא ציור שמן משנת 1871 מעשה ידי הצייר האמריקאי ג'יימס מקניל ויסלר.

גובהו של הציור 162.4 ס"מ ורוחבו 144.3 ס"מ. הציור מוצג בתוך מסגרת שוויסלר עיצב במיוחד עבורו. כיום הציור והמסגרת מוצגים במוזיאון ד'אורסה בפריז, ונמצאים בבעלות המוזיאון.

הציור הוצג בארצות הברית בין השנים 1932–1934, ובגלריה הלאומית לאמנות בשנת 1994, במכון דטרויט לאמנות בשנת 2004 ובמוזיאון בוסטון לאמנויות בשנת 2006.

== היסטוריה ==
אנה מקניל ויסלר דגמנה עבור היצירה בעת שהתגוררה עם בנה בלונדון. ישנה סברה לפיה מילאה מקום של דוגמנית אחרת שלא הגיעה במועד. לפי סברה אחרת, ויסלר תכנן לצייר את הדוגמנית עומדת, אולם אמו המבוגרת התעקשה לשבת. אין כל תיעוד התומך בסברות אלה.

היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1872 בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות בשם "סידור באפור ובשחור", וכמעט נדחתה על ידי חברי האקדמיה. בשל ביקורתם של חברי האקדמיה, סירב ויסלר להציג יצירות נוספות שלו במסגרת תערוכות האקדמיה.

ביקורת רבה הוטחה בשמה של היצירה - הציבור הוויקטוריאני אשר צפה ביצירה לא הבין מדוע דיוקן מכונה בשם "סידור". רק בעקבות ביקורת זו נוסף הסיפא של שם היצירה "אמו של הצייר".

לימים דווקא הסיפא של השם הפך לכינוי המקובל של היצירה - "אמו של ויסלר".

לאחר שצפה תומאס קרלייל ביצירה, הוא ביקש להיות מצויר באותה קומפוזיציה - שנקראה "סידור באפור ובשחור, מס' 2" (באנגלית: Arrangement in Grey and Black, No. 2).

סידור באפור ובשחור, מס' 2 (דיוקנו של [[תומאס קרלייל)]]

בשל קשיים כלכליים נאלץ ויסלר למשכן את התמונה, וזו נרכשה בשנת 1891 על ידי מוזיאון לוקסמבורג בפריז, שם זכה הציור לעניין רב, והביא לו פרסום וכבוד ברחבי אירופה. אולם ויסלר כעס על המבקרים והמלומדים שראו ביצירה "דיוקן", ובספרו משנת 1890 "האמנות העדינה של עשיית אויבים" (The Gentle Art of Making Enemies) כתב:

ברבות השנים הפכה היצירה לסמל לאמהות, ובשנת 1934 הונפק בול דואר של שירות הדואר של ארצות הברית ובו הוצגה היצירה ונכתב "לזכר ולכבוד אימהות אמריקה".

אימו של ויסלר. [[בול משנת 1934.]]

== אזכורים תרבותיים ==
בסרט מופע הקולנוע של רוקי בבימויו של ג'ים שרמן מוצגת תמונה בעלת דמיון עז ליצירה זאת, ומוצגת כתמונה של אמו של אחד מדמויות המשנה, אדי. השחקן מיט לוף המגלם את אדי, מגלם גם את אמו בתמונה זו. דמותו של אדי מייצגת את קלקלתה של התרבות השמרנית של אמריקה המיוצגת ביצירה.

ליצירה מקום מרכזי בעלילת הסרט "בין" בכיכובו של רואן אטקינסון. בסרט מסופר על שליח (אטקינסון) שנשלח מאנגליה לארצות הברית על־מנת לנאום בנושא התמונה במוזיאון בקליפורניה, אולם בין הורס את התמונה, ומחליף אותה בפוסטר. בפועל, הציור המופיע בסרט קטן משמעותית מהיצירה המקורית.

כמו כן מוזכרת היצירה בשירו של ניל דיימונד משנת 1970 "Done Too Soon" ובשירו של קול פורטר "You're the Top" המהווה חלק מהמחזמר משנת 1934 "Anything Goes".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
מוזיאון לוקסמבורג

מוזיאון לוקסמבורג (בצרפתית: Musée du Luxembourg; "מוזה דה לוקסמבור") הוא מוזיאון הממוקם בעיר פריז בירת צרפת, בסמוך לארמון לוקסמבורג.

מ-1750 עד 1780 הייתה זו גלריית הציור הציבורית הראשונה בפריז, שהציגה את אוסף המלך שכלל את המדונה של הארנב של טיציאן, משפחתו הקדושה של דה וינצ'י (הבתולה והילד עם אנה הקדושה או בתולת הסלעים) 

בעבר הוצגו במוזיאון יצירות אמנות רבות מהמאה ה-19, אולם עם הקמת מוזיאון ד'אורסה בשנת 1986, הועברו אליו יצירות אלה.

כיום משמש המוזיאון לתערוכות מתחלפות, המוצגות לפי תוכנית של משרד התרבות הצרפתי וסנאט צרפת.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20090411100541/http://www.paris.org/Musees/Luxembourg/info.html מידע על המוזיאון]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לוקסמבורג
קטגוריה:הרובע השישי של פריז
תמלילן (תוכנה)

תמלילן (בגרסה האנגלית: Microsoft Write ובגרסת הווינדוס: Windows Write) הוא תוכנת מעבד תמלילים פשוטה מבית מיקרוסופט, אשר נכללה בגרסאות 1.0 עד של ווינדוס. מעבד תמלילים זה היה פשוט ביותר, שנעדר אפשרויות עיצוב מורכבות (דוגמת טבלאות, הערות שוליים או טורי טקסט). הסיומת של קובצי תמלילן הייתה WRI.

החל מגרסת חלונות 95 הוחלף ׳תמלילן׳ במעבד תמלילים מתקדם יותר, בשם כתבן.

גרסאות למחשבי מקינטוש ואטארי ST יצאו בשנים 1987 ו-1988 בהתאמה.

תמלילן נעדר ממערכות ההפעלה החדשות של מיקרוסופט.

קטגוריה:מעבדי תמלילים
קטגוריה:היסטוריה של המחשוב
קטגוריה:תוכנות Windows
קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1985
מכללת דייווידסון

מכללת דייווידסון (באנגלית: Davidson College) היא מכללה פרטית במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית.

== היסטוריה ==
המכללה נוסדה בשנת 1837 על ידי שליחי הכנסייה הפריסביטאריאנית של קרוליינה הצפונית. המכללה ממוקמת בעיירה דייווידסון השוכנת כ-30 קילומטר צפונית מהעיר שארלוט. נכון ל-2008, כ-1,700 תלמידים לומדים במכללה.

המכללה נחשבת ל"Liberal Arts College", ומדורגת בין עשר המכללות מסוג זה הטובות ביותר בארצות הברית. מאז היווסדה, יצאו משורותיה 23 בוגרים שזכו במלגת רודס.

בשנת 2007, דייווידסון החליטה כי הסיוע לתשלום שכר הלימוד והוצאות המחייה, לתלמידים שהוכיחו כי הם זקוקים לכך, יהיה בצורת מענקים ולא הלוואות.

במכללה נהוג "קוד כבוד", לפיו מתחייבים הסטודנטים בתצהיר חתום על ידם להימנע מהעתקות, גנבות וכדומה, ובהתאם לכך זוכים לחופש בדמות מבחני בית, מבחנים ללא השגחה ועוד.

למרות גודל המוסד יש למכללה ייצוג ב-21 ענפי ספורט שונים ברמת Division 1 Athletics, ליגת הספורט התחרותית ביותר בין אוניברסיטאות ארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

דייווידסון
דייווידסון
עורב (אלבום)

עורב הוא האלבום השני של יובל גורביץ'. האלבום יצא בשנת 2007 בהוצאת הלייבל אירסיי מבית האוזן השלישית ובהפקתו המוזיקלית של ספי אפרתי.

באלבום עשרה שירים ורצועת בונוס. הטקסטים והלחנים של רוב השירים נכתבו על ידי יובל גורביץ', השיר "חול" נכתב על ידי חן קליין ורצועת הבונוס "פעם ב", הולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והוא מושמע בתחנות הרדיו השונות.

בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים: אסף אנגל (תופים), דרור גלוברמן (קלידים ושירה), טל מרקוס (באס ושירה) ורועי צעדי (גיטרה חשמלית), וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר) ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), ששימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.

==קישורים חיצוניים==

* אסף נבו, [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Article.asp?GroupID=1912&itemID=81381&ArtistID=20488 קריאת העורב], Mooma
* 
* 

קטגוריה:אלבומים בעברית
גורביץ' (אלבום)

גורביץ הוא אלבום הבכורה של יובל גורביץ'. האלבום יצא בשנת 2003 בהוצאת הלייבל אירסיי של האוזן השלישית. ניגנו בו דודי כהן, עידו גונן, ארז דורי, אורי גת (מתופף להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (יוצא להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום.

==קישורים חיצוניים==

[http://tam.co.il/12_9_2003/tarbut-music.htm שיהיה לו הסכין], אבי אפרתי, עיתון תל אביב, 12 בספטמבר 2003

קטגוריה:אלבומים בעברית
השפלה השווייצרית

השפלה השווייצרית בין הרי האלפים והרי היורה
הַשְּׁפֵלָה השווייצרית (גרמנית Schweizer Mittelland ; צרפתית Plateau Suisse) היא אחד משלושת אזורי הנוף העיקריים של שווייץ והיא חוצצת בין שני האחרים – האלפים השווייצרים מדרום-מזרח והרי היורה מצפון-מערב. השפלה מכסה כ-30% משטחה של שווייץ, נופה שטוח עד גבעי, והיא שוכנת בגבהים של 400 עד 700 מטר. השפלה היא האזור המיושב ביותר בשווייץ ושוכנות בה כל הערים הגדולות במדינה. באזור זה ממוקמים גם המרכזים הכלכליים, התעשייתיים והתחבורתיים של המדינה.

השפלה השווייצרית תחומה באופן ברור ממערב על ידי הרי היורה, אך בצידה הדרומי והמזרחי מתרוממים הרי האלפים בהדרגה יחסית, וקו הגבול אינו ברור לחלוטין. מקובל שזה עובר בסביבות קו הגובה של 1,500 מטר, והאזורים ההרריים יחסית, כמו בקנטון פריבור ובקנטון אפנצל משויכים לשפלה למרות שהם חלק מהרי הפרה-אלפים. בקצה הצפון-מזרחי של השפלה משתרע אגם קונסטנץ והריין תוחם אותה מצפון, ובצידה הדרום-מערבי היא תחומה באגם ז'נבה. עם זאת, גבולות אלה הם מדיניים בעיקרם, ומבחינה גאוגרפית השפלה ממשיכה אל תחומי צרפת בדרום-מערבה ואל גרמניה ואל אוסטריה בצפונה ובצפון-מזרחה. אורכה של השפלה השווייצרית בתחומי שווייץ הוא כ-300 ק"מ, ורוחבה הולך וגדל בהדרגה מכ-30 ק"מ סמוך לז'נבה בדרום-מערבה, ועד לכ-70 ק"מ ליד אגם קונסטנץ בצידה הצפון-מזרחי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שווייץ: גאוגרפיה
זאדיג

זאדיג או הגורל (בצרפתית: Zadig, ou La Destinée) הוא ספר פרי עטו של הפילוסוף וולטר. הספר הכתוב כנובלה היסטורית דן בשאלה האם צדיק וטוב לו רשע ורע לו?

זאדיג, גיבור הסיפור, אשר שמו נגזר מהמילה העברית "צדיק", הוא אדם חכם, ישר ובעל מידות טובות, אשר חי בבבל בעת העתיקה, ונקלע להרפתקאות שונות בשל אהבתו לנערה בשם שמיר. בדומה ליצירתו הנודעת קנדיד, וולטר השתמש בעלילת הספר כדי למתוח ביקורת חריפה על התרחשויות היסטוריות בתקופתו. וולטר מבטא בנובלה רעיונות ברוח הקלאסיציזם של צרפת במאה ה-18 ויוצא כנגד תחלואים חברתיים כגון ריבוד מעמדי, דת מאורגנת ושחיתות שלטונית.

==דמויות==
* זאדיג - גיבור הסיפור, פילוסוף בבלי
* שמיר - אהבתו של זאדיג
* אורקאן - מתחרהו של זאדיג על אהבתו שמיר ואחיין של שר בבלי
* אזורה - אהבתו השנייה של זאדיג
* מובדאר - מלך בבל
* אסטארטה - מלכת בבל, אהבתו האחרונה של זאדיג
* סתוק - סוחר מצרי, ומעבידו של זאדיג בזמן עבדותו
* אלמונה - אלמנה
* ג'סראד - מלאך המתחזה לפילוסוף ולנזיר

==תרגומים לעברית==
* זאדיג, או, הגורל, תרגם מנשה לווין, הוצאת הקבוץ השומר הצעיר מרחביה, 127 עמודים, 1945. יצא שוב בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1991.
* צדיק, או הגורל, תרגם אהרן ראובני, הוצאת משרד הביטחון תל אביב, 126 עמודים, 1974.
* צדיק, או, הגורל, תרגם אהרן ראובני, בתוך הספר לילות לבנים מאת פיודור דוסטויבסקי, הוצאת משרד הביטחון, 1982

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרי שנות ה-1750
קטגוריה:ספרי משרד הביטחון – ההוצאה לאור
קטגוריה:ספרי וולטר
תיאטרון פומפיוס

איור של חזית המבנה
תיאטרון פומפיוס (בלטינית: Theatrum Pompeium - "תיאטרום פומפיום"; באיטלקית: Teatro di Pompeo - "תיאטרו די פומפיו") הוא שמו של מבנה תיאטרון רומי שהוקם בשנת 55 לפנה"ס בשדה מרס שברומא העתיקה, והיה אחד התיאטראות הגדולים ביותר שנבנו בעת העתיקה. מבנה זה היה תיאטרון האבן הראשון שנבנה ברומא העתיקה (המבנים הקודמים היו עשויים עץ). המבנה הוקם על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס על מנת לצבור תמיכה ציבורית במהלך כהונתו השנייה כקונסול.

== מבנה התיאטרון==
תיאטרון פומפיוס נבנה באופן שונה מאשר התיאטראות היוונים שנבנו עד אותה עת. בעוד שהתיאטראות היוונים נבנו על צלע גבעה, על מנת להשתמש בשיפוע הטבעי של הגבעה, התיאטרון נבנה כמבנה מעגלי על יסודות של בטון, כאשר מסדרונות מקושתים יצרו את הבסיס למושבים שעליהם.

בתיאטרון הוצגו מחזות דרמטיים ואירועים מוזיקליים, אירועי הקראה ספרותיים, וכן שימש התיאטרון כאתר עצרות.

בסמוך לתיאטרון היה גן ציבורי גדול, וכן אולם הצגת יצירות אמנות פסלים, וכן מקדש לאלה ונוס.

בסמוך לתיאטרון ניצבו ארבעה מקדשים מוקדמים יותר (שרידיהם מצויים כיום בלארגו די טורה ארג'נטינה).

המבנה שופץ מספר פעמים מאז הקמתו, ועד הריסתו בשנת 1455. בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס שימש המבנה כ"מחצבה" ואבניו נלקחו על מנת לבנות את ארמונות עשירי רומא.

== הרצחו של יוליוס קיסר ==
הרצחו של יוליוס קיסר על מדרגות הקוריה בתיאטרון פומפיוס
הסנאט הרומאי נהג להיפגש בקוריה שבחלקו האחורי של התיאטרון. במיקום זה, ב-15 במרץ (אידו של מרץ) בשנת 44 לפנה"ס נרצח יוליוס קיסר. כיום מיקום הרצח המדויק נמצא מתחת לכביש, באזור כיכר ארגנטינה.

==חפירות ארכאולוגיות==
מאז שלהי ימי הביניים והרנסאנס נבזזו אבני התיאטרון ועמודיו לשימושים משניים ברחבי רומא. נותרו שרידי המרתפים של המבנה, ואלה כוסו עם השנים בעפר, או הפכו ליסודות הבתים שנבנו באתר התיאטרון.

החל מאמצע המאה ה-18 התגלו שרידים של המבנה בשימושים משניים ברחבי רומא, והחל חיפוש אחר המבנה המקורי.

לואיג'י קאנינה חקר את מיקומו של התיאטרון, וניסה לתאר את המבנה על סמך הממצאים שהתגלו. ויקטואר באלטאר הצרפתי עשה מספר חפירות ארכאולוגית באזור התיאטרון, וגילה את שרידי הבמה.

בשנת 1865 במהלך חפירת יסודות לבניין חדש, התגלה מקדש ונוס ויקטריקס. המקדשים הסמוכים לתיאטרון התגלו בחפירות שנעשו ביוזמת השלטון הפשיסטי, בשנות ה-30 של המאה ה-20.

רק בשנת 1997 נערכה חפירה ארכאולוגית יסודית בראשות הארכיאולגים ריצ'רד ביצ'האם וג'יימס פאקר מאוניברסיטת ווריק.

== האתר כיום ==
מיקום האתר ביחס למיבנים המצויום בו כיום

האתר בו היה התיאטרון, משמש כיום כאזור מגורים צפוף, ואולם, על אף הרס התיאטרון ובניית מבני מגורים במקומו, ניתן עדיין לראות את מבנה התיאטרון במבט אווירי על מיקום הרחובות - המבנים ניבנו על יסודות התיאטרון ומרתפיו, ובשל צורתו המעגלית, הרחובות שסביבו, עד ימינו, הם בעלי צורה מעגלית, וכך גם חלק מהמבנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pompey.cch.kcl.ac.uk/ שיחזור של מבנה התיאטרון ומיקומו]
* [http://www.maquettes-historiques.net/P16b.html שחזור ואיורים של התיאטרון, ותיאור חלקיו השונים]
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Theatrum_Pompei.html סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה - תיאור התיאטרון]
* [http://www.ut.ee/klassik/sht/2006/temelini1.pdf מארק א. טמיליני, הפוליטיקה של פומפיוס, והקמת התיאטרון]
* [http://web.tiscali.it/romaonlineguide/Pages/eng/rantica/sAMy8.htm תמונות ומידע על ממצאים שהתגלו בכיכר ארגנטינה]

== הערות שוליים ==

פומפיוס
הודיה גורדוני

הודיה גורדוני (שם מדעי: Hoodia gordonii) הוא צמח סוקולנטי חסר עלים ממשפחת ההרדופיים, בעל שימושים רפואיים. תפוצתו הטבעית היא בדרום אפריקה ונמיביה. לפרחים ריח אופייני של בשר מקולקל והם מואבקים בעיקר על ידי זבובים.

==שימוש רפואי==
המקומיים בדרום אפריקה משתמשים לעיתים בהודיה, לצורך טיפול בבעיות עיכול וזיהומים קלים. אמנם, השימוש שזכה לפרסום הרב הוא לצורך דיכוי התיאבון במסעות ציד ארוכים במדבר קלהארי.

בשנת 1977, המועצה למחקר מדעי ותעשייתי של דרום אפריקה (CSIR), הצליח לבודד את המרכיב בהודיה, P57, שהתגלה כאחראי להשפעה של דיכוי תיאבון. הפטנט נרשם בשנת 1996, וחברת התרופות הבריטית Phytopharm חברה לחברת פייזר במטרה לנסות ולסנטז תרופה לדיכוי תיאבון על בסיס הרכיב. בעקבות קשיים בפיתוח ותופעות לוואי, פייזר שחררה את זכויותיה על הפטנט בשנת 2002. באותה שנה, ה-CSIR, הכירה רשמית בזכויות שבט הסאן על הפטנט ואישרו להם אחוזים מהרווח על כל מוצר עתידי. הצמח עצמו מוגן ונדרש אישור מיוחד כדי ללקטו.

אחד המוצרים המתהדרים ביכולת דיכוי תיאבון והורדת משקל בזכות רכיבי הודיה הוא Anatrim. שיווק המוצר נעשה בצורות אגרסיביות ולעיתים לא חוקיות כגון ספאם.

===מחקר מדעי===
עד כה, לא התפרסמו שום ראיות מדעיות המעידות כי הודיה משפיעה על דיכוי התיאבון אצל בני אדם. לכן, הבטיחות והיעילות של ההודיה כתוסף מזון נחשבים ללא מוכחים.

פורסם מחקר אחד שנעשה על בעלי חיים, בו רכיב p-57 של ההודיה הוזרק ישירות למוחם של עכברים. עורך המחקר כתב כי הכבד מפרק את החומר בקלות רבה, כך שכתוסף אולי תידרש כמות גדולה שלו כדי לעורר השפעה כלשהי.

ד"ר ריצ'רד גולפרב, טוען כי ביצע מחקר ראשוני של השפעת ההודיה על שבעה נחקרים, ומצא אותה לאפקטיבית. הניסוי הקטן, מומן על ידי יצרן הודיה ותוצאותיו לא פורסמו לביקורת עמיתים. מידע שכזה לא יכול להוות ראייה מדעית ליעילות ההודיה כתוסף מזון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הרדופיים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:סוקולנטים
אופני מסלול

אופני מסלול
אופני מסלול הם אופניים שנועדו לרכיבה בוולודרום, שהוא אולם ספורט המיועד למטרה זו.
אופני מסלול משמשים למספר תחרויות: קביעת שיא השעה, מרוצי מדיסון, מרוצי קיירין ומרוצי ספרינט .
==מבנה==
אופני המסלול מזכירים מבחינה חיצונית אופני כביש (למעשה, הם עיצוב של אופני פיקסי), אך על מנת למלא את ייעודם נערכו בהם מספר שינויים: הם חסרי בלמים, ובעלי הילוך אחד בלבד. השלדה קלת משקל וקשיחה מאוד, כיוון שעליה לעמוד בעומסים החזקים שמפעילים עליה הרוכבים, ומאידך היא אינה סופגת זעזועים כלל. מכיוון שהרכיבה מתבצעת רק באולם ואין חשש לתקרים, הצמיגים צרים מאוד ומנופחים בלחצים גבוהים מאלו של אופני כביש רגילים. האיגוד הבינלאומי לאופניים קבע מידות ומשקלים ספציפיים לאופני מסלול.

בכל שנה נערכת אליפות העולם באופני מסלול, בחסות האיגוד הבינלאומי לאופניים. הוולודרום הראשונה בישראל נחנך במרץ2018, וציפוי לפתוח במאי 2019. תחום אופני המסלול חדש בישראל, ולכן תחום אופני המסלול איננו מפותח.

וולודרום בסידני, אוסטרליה

==קישורים חיצוניים==

* עידן טופר, [http://www.groopy.co.il/articleinfo.aspx?aid=54 וולודרום- לעלות על המסלול], באתר גרופי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי רכב דו-גלגליים
מסלול
גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה

"גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה" (באנגלית: Rain, Steam and Speed - The Great Western Railway) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר האנגלי ויליאם טרנר. 

תאריך ציור היצירה אינו ודאי, אולם הציור הוצג בשנת 1844 בתערוכה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ועל כן צויר לכל המאוחר בשנה זו. הציור מתאר רכבת מחברת (GWR), שקישרה בין היתר בין בריסטול ללונדון. 
 
טרנר, כצייר רומנטיקן, מפגיש בציור בין הסמל הטכנולוגי של תקופתו לבין הטבע הגדול והעצום. הוא מתאר את פסי הרכבת ועליהם הרכבת עצמה כחוצים את השממה. הם מתוארים בפרספקטיבה, בהסטה לכיוון הצופה, אולם הנוף שממנו מגיחה הרכבת הוא מטושטש וערפילי. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070807092239/http://www.nationalgallery.org.uk/cgi-bin/WebObjects.dll/CollectionPublisher.woa/wa/work?workNumber=ng538 גשם, קיטור ומהירות], באתר הגלריה הלאומית, לונדון

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים רומנטיים
קטגוריה:ויליאם טרנר (צייר)
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
דוריה

סמל משפחת דוריה
דוריה (איטלקית Doria או d'Oria מלטינית de Auria וקודם לכן de filiis Auriae) היא משפחת אצולה איטלקית מג'נובה, אשר הייתה אחת מארבע משפחות האצולה החשובות בעיר בתקופת הרפובליקה של ג'נובה, החל במאה ה-12 וכלה במאה ה-16. שלוש האחרות היו משפחות גרימאלדי (Grimaldi), זפינולה (Spinola) ופייסקי (Fieschi). בני דוריה צברו את הונם במסחר, בפיננסים וברכישת קרקעות, בניה שימשו כמפקדים חשובים בצבא ג'נובה, כאדמירלים וכשליטי העיר, והחל בראשית המאה ה-12 החזיקו ברשותם שטחים בסרדיניה ולאורך חופי ליגוריה. מרכזה של המשפחה היה בפיאצה סן מטאו (Piazza San Matteo) בג'נובה, וסביבה הקימו בניה מספר ארמונות.

על בניה הידועים של המשפחה נימנים:
* סימון דוריה הנהיג את הצלבנים בני ג'נובה, אשר השתתפו בכיבוש עכו במהלך מסע הצלב הראשון ב-1104.
* אוברטו דוריה היה מפקד צי ג'נובה והובילו לניצחון כנגד פיזה ב-1284.
* אחיו של אוברטו, לאמבה דוריה (1245–1323), הוביל את ג'נובה לניצחון על ונציה ב-1298.
* בראנקלאונה דוריה שלט באחת מארבע המדינות העצמאיות שהשתרעו בסרדיניה, וכמעט וכבש את האי כולו במאה ה-14.
* אנדראה דוריה (30 בנובמבר 1466-25 בנובמבר 1560) הוא הידוע בבני המשפחה, והוא השכיל לנצל את מעמדו ואת כוחו לטובתו האישית, והפך את ג'נובה לאוליגרכיה בהנהגתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:ג'נובה
אודי מנבר

אודי מנבר (נולד בקריית חיים, חיפה) הוא מדען מחשבים ישראלי.

==ביוגרפיה==
מנבר סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני ב-1978, שניהם במתמטיקה מהטכניון בחיפה. הוא קיבל תואר שני נוסף ב-1981, ודוקטורט במדעי המחשב ב-1982 מאוניברסיטת וושינגטון.

מנבר היה פרופסור באוניברסיטת אריזונה וכתב מספר מאמרים כשעבד שם. הוא כתב את "Introduction to Algorithms -- A Creative Approach" (בתרגום חופשי: "מבוא לאלגוריתמים -- גישה יצירתית"), ספר על אלגוריתמים.

ב-1998 מונה למדען ראשי ביאהו!.

ב-2002, הצטרף מנבר לאמזון, שם עבד בתפקיד "מנהל האלגוריתמים" וסגן הנשיא. לאחר מכן מונה למנכ"ל של חברת בת של אמזון, A9.com, ועמד מאחורי פיתוח של מנוע חיפוש. הוא הגיש פטנט בשמה של אמזון.

החל מה-8 בפברואר 2006, הוא מכהן כאחד מסגני הנשיא של גוגל והאחראי על התחום ההנדסי. החל מאוקטובר 2010 הוא גם האחראי על כל מוצרי החיפוש של גוגל.

בדצמבר 2007 היה מנבר זה שהכריז על הפיתוח של "Knol", מאגר המאמרים של גוגל. הפרויקט נסגר ב-2012.

ב-2015 עזב את גוגל לטובת המכונים הלאומיים לבריאות. ב-2018 הצטרף לחברת הביטוח הרפואי אנת'ם.

==לקריאה נוספת==
* בראד סטון, החנות שיש בה הכל: ג'ף בזוס ועלייתה של אמזון, מטר - הוצאה לאור, 2014. עמ' 186–195

==קישורים חיצוניים==

* [http://manber.com הדף האישי של אודי מנבר]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עובדי גוגל
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריזונה
אבאנותובני

רובע אבאנותובני
אַבָּאנוֹתוּבָּנִי (בגאורגית: აბანოთუბანი) הוא רובע בתי מרחצאות הגופרית המפורסם של טביליסי. אבאנותובני הוא רובע היסטורי בטביליסי העתיקה, שפרסומו ניתן לו עקב מעיינות הגופרית החמים שנובעים במקום מעל ל-700 שנה. שם הרובע מורכב משתי מילים גאורגיות: "אַבָּאנוֹ" – בית מרחץ – ו"אוּבָּנִי" – רובע או מחוז עירוני. הרובע שוכן בגדה המזרחית של נהר הקורה, למרגלות מצודת נריקלה ולצד רובע מטחי. זהו המקום, שעל פי האגדה, נפל הבז של וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, והביא לגילוי מעיינות הגופרית החמים, ובסופו של דבר, להעתקת הבירה הגאורגית של הממלכה ממצחתה לטביליסי. מבחינה אתנית, הרובע מאוכלס באוכלוסייה לא-גאורגית. 

בית המרחץ "אורבליאני", נבנה ב-[[1893. בכניסה מתנוססת הכתובת: , מאת אלכסנדר פושקין]]
במאה ה-13 היו ברובע אבאנותובני 65 בתי מרחץ, אולם כיום ישנם רק שבעה או שמונה, שהמוקדם שבהם הוא מהמאה ה-17. בתי המרחצאות בנויים בסגנון פרסי, מבנה הבנוי מלבנים וכיפה בצורת חצי כדור. בתי המרחץ נמצאים מתחת לאדמה, ומעל פני השטח מבצבצות כיפות לבני חימר אדום. את אור היום שלו המבנה מקבל מפתחי האוורור בכיפה. כל הכיפות בצבע אדום וזהות אחת לשנייה. חתנים מימי הביניים לקחו את נשותיהם להצגת כלולות בבתי המרחץ. בשנת 1859 תיארה אשתו של אלכסנדר דיומא את בתי המרחצאות כ"משרים תחושה חזקה של חופש והרגשה טובה". 

בתי המרחצאות עצמם חמים בשל אוויר חם פחמתי הנובע עם המים המינרליים. טמפרטורת המים נעה בין 37°C ו-47°C. מדי שבוע הוא עובר תהליך של מינרליזציה (0.3–0.4 גרם לליטר), המכיל פחמימנים, מימן גופרתי, כלור ויוני נתרן שטובים במיוחד לכאבי עצמות/פרקים כמו דלדול עצם, ליקויים נוירולוגיים, בעיות אורולוגיות ומחלות עור, כפסוריאזיס וכאקזמה. 

"בבית מרחץ בטיפליס – עם הדבר האמיתי בעיסוי – אין שום דבר דומה לזה בעולם", כותרת העיתון [[ניו יורק טריביון, 17 בדצמבר 1905]]
עם עצמאותה של גאורגיה בשנת 1991 עברו רבים מבתי המרחץ לידיים פרטיות. אחד מבתי המרחץ המפורסמים הוא "בתי המרחץ המלכותיים", בית המרחץ של מלכי גאורגיה, אשר אפשר לשכור בו חדרים נפרדים. בית מרחץ פופולרי נוסף הוא בית מרחץ "אורבליאני", שנבנה בשנת 1893 עם חזית פרסית דמוית מדרסה, מצופה בקרמיקה בצבעי כחול-ירוק, היחיד שבנוי מעל פני האדמה, וכן "מרחצאות ארקלה", בית המרחץ העתיק ביותר בטביליסי. 

חדר בית המרחץ כולל אמבטיה בסגנון האמנות הגאורגי, וניתן בו עיסוי על משטח אבן. לאחר עיסוי הגוף, הכולל עיסוי גב ועמוד השדרה והסרת העור המת בכפפה העשויה משיער סוס, עושים מקלחת, ובסופו של דבר זוכים להשפרצת דליי מים חמים.

== מקורות == 
* ויקטוריה גוג'לאשווילי, [https://web.archive.org/web/20070927040626/http://impressions-ba.com/features.php?id_feature=10347 לוהט בלב טביליסי], 
* מיכאל ווינס, [http://www.smh.com.au/articles/2002/03/29/1017206152578.html מסריח, אבל טוב למוח], 
* אלינער ברקת, [http://www.tripi.co.il/ShowItem.action?item=4587522 אזור בתי המרחץ Abanotubani] באתר טריפי

== קישורים חיצוניים == 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טביליסי: היסטוריה
קטגוריה:טביליסי: רבעים
Reality

Reality (מציאות) הוא אלבום של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 2003.

האלבום התקבל באופן חיובי על ידי מעריציו של בואי והן על ידי מבקרי המוזיקה, ובעקבות זאת הוכתר לצד אלבומו הקודם Heathen, כאלבומו הטוב ביותר של בואי מאז (Scary Monsters (and Super Creeps.

חלק מהטקסטים המופיעים בשירי האלבום, עוסקים בהתמודדותו של בואי עם הזיקנה. הדבר בולט במיוחד בשירים "הבחור הבודד", "ימים", לעולם לא אזדקן" ובשיר "הביאו אלי את מלך הדיסקו". האלבום גם מתייחס לאסון מגדלי התאומים בשיר "כוכב מוות חדש".

השיר "פבלו פיקאסו" הוא גרסת כיסוי לשיר של ג'ונתן ריצ'מן, כאשר בואי הוסיף לו מילים.

במהלך תקופת קידום המכירות, יצא האלבום במספר מהדורות. באחת מהמדורות נוסף לאלבום המקורי, דיסק הכולל מספר שירי בונוס וסרט המתעד הופעה חיה באירלנד בשם A Reality Tour.

== שירי האלבום ==

== קרדיטים ==
* דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, קלידים, כלי הקשה, סקסופון
* ארל סליק - גיטרה
* מייק גרסון - פסנתר
* דייוויד תורן - גיטרה
* גייל אן דורסי - קולות
* סטרלינג קמבל - תופים
* מאת' צ'מברלין - תופים
* קאת'רין ראסל - קולות
* טוני ויסקונטי - בס, גיטרה, קלידים, קולות
* גארי לאונרד - גיטרה
* מארק פלטי - בס, גיטרה
* מאריו ג'. מקנולט - כלי הקשה, תופים
* קרלוס אלומר - גיטרה

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אלבומי 2003
קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הדני
Co-Co

סידור גלגלים Co-Co
קטרי Co-Co מדגם JT42CW של רכבת ישראל עומדים בנמל אשדוד (יחד עם קטר Bo-Bo אחד מדגם EMD G12, משמאל)]]
Co-Co במושגי האיחוד הבינלאומי לתחבורת רכבת (UIC - Union Internationale des Chemins de fer) הוא תיאור לקטר בעל סידור גלגלים שבו שני חוגונים שבכל אחד מהם שישה גלגלים המסודרים בזוגות, ואשר כל זוג מונע באמצעות מנוע נפרד. סידור גלגלים Co-Co מתאים בדרך כלל לקטרים המושכים רכבות משא כבדות שכן מספר הגלגלים המונעים גדול יחסית ונותן אחיזה טובה במסילה.

== קטרי Co-Co בשימוש רכבת ישראל ==
נכון לשנת 2008 נמצאים בשרות רכבת ישראל 8 קטרי Co-Co מדגם JT42CW שיוצרו בספרד על ידי חברת אלסטום, 15 קטרי Co-Co מהדגמים G26CW ו-G26CW-2 וקטר Co-Co אחד מדגם GT26CW-2 של ג'נרל מוטורס המשמשים לגרירת רכבות משא.

== ראו גם ==
* סידור גלגלים
* Bo-Bo

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציוד רכבות נייד
קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
רוברטו סנסיני

רוברטו נסטור סנסיני (ספרדית: Roberto Néstor Sensini; נולד ב-12 באוקטובר 1966 בעיירה ארוז'ו סקו שבפרובינציית סנטה פה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. סנסיני, נחשב לאחד הבלמים המוערכים של ארגנטינה ואודינזה ושיחק מרבית שנותיו בסרייה א'. הוא מכונה בארגנטינה בוקיטה (פה קטן).

== קריירה כשחקן ==
סנסיני החל לשחק במועדון ניואל'ס אולד בויס ב-23 בנובמבר 1986. שיחק בקבוצה כבלם עד שנת 1990. במהלך שנים אלו זכתה הקבוצה באליפות. ב-1990 עבר סנסיני למועדון אודינזה האיטלקי. סנסיני שיחק בקבוצה זו עד 1994 ועבר לפארמה, אז אחת מקבוצות הצמרת של איטליה. בתקופתו בפארמה זכתה הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א ובגביע האיטלקי. אחרי 5 עונות במועדון עבר סנסיני ב-1999 ללאציו, הוא אמנם היה שותף לזכייתה הן באליפות והן בגביע איטליה אך מיעט לשחק בשורותיה ולבסוף, בשנת 2001 חזר לעונה נוספת בפארמה שזכתה בגביע שני.

ב-2002 חזר סנסיני לאודינזה ושיחק בה עד פרישתו ב-2005. למרות גילו המתקדם, הציג סנסיני יכולת טובה וצבר אהדה בקרב אוהדי הקבוצה אשר ראו בו כאחד מסמלי המועדון. בשנותיו האחרונות באיטליה זכה סנסיני לכינוי "nonno" (סבא באיטלקית).

=== במדי הנבחרת ===
סנסיני היה שותף לסגל ארגנטינה בשלושה מונדיאלים - מונדיאל 1990, מונדיאל 1994 ומונדיאל 1998. בגמר מונדיאל 1990, תיקול שלו עם רודי פלר הביא לפנדל שנוי במחלוקת (מצלמות הטלוויזיה הראו שלא הייתה עבירה) אותו ניצלה גרמניה כדי לכבוש את שער הניצחון בדקות הסיום של המשחק.

סנסיני היה שותף לזכייתה של ארגנטינה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).

== קריירה כמאמן ==
לאחר פרישתו ממשחק, מונה סנסיני ב-10 בפברואר 2006 כמאמן זמני של אודינזה אשר נקלעה לקשיים אך התפטר מתפקידו ב-20 במרץ. לקראת סוף שנת 2007 מונה סנסיני כמאמנה של אסטודיאנטס לה פלאטה לאחר עזיבתו של דייגו סימאונה לטובת אימון ריבר פלייט.

== תארים ==
ניואל'ס אולד בויס
* אליפות ארגנטינה - 1 (1988)

פארמה
* גביע אופ"א - 2 (1994/1995, 1998/1999)
* גביע איטלקי - 2 (1998/1999, 2001/2002)
* סופר קאפ אירופאי - 1 (1993)

לאציו
* אליפות איטליה - 1 (1999/2000)
* גביע איטלקי - 1 (1999/2000)
* סופר קאפ אירופאי - 1 (2000)
* סופר קאפ איטלקי - 1 (2000)

ארגנטינה האולימפית
* מדליית הכסף - 1 (אולימפיאדת אטלנטה (1996))

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:בלמי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ניואל'ס אולד בויס
קטגוריה:כדורגלני אודינזה
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני אודינזה
קטגוריה:מאמני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:מאמני ניואל'ס אולד בויס
קטגוריה:מאמני אתלטיקו קולון
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1989
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית מארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1966
Heathen

Heathen (בעברית: עובד אלילים) הוא אלבום האולפן ה-22 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי שיצא בשנת 2002.

== הפקה ==
האלבום מסמן את שיבת שיתוף הפעולה בין בואי לבין טוני ויסקונטי, המפיק המוזיקלי עמו עבד בואי על אלבומיו הבולטים במהלך שנות ה-70. עבודתם המשותפת על אלבום זה, נועד להשיב את בואי אל קדמת הבמה בשוק המוזיקה בארצות הברית, ומהווה את עבודתם הראשונה יחד לאחר הפסקה של 22 שנה, מאז האלבום Scary Monsters (and Super Creeps) שיצא בשנת 1980. הבחירה בוויסקונטי הוכיחה את עצמה, והאלבום הגיע למקום ה-14 במצעדי האלבומים בארצות הברית, וכן זכה לתשבחות מצד מבקרי המוזיקה ומעריציו. את האלבום בשונה מאלבומים אחרים שיצר בואי עד אותה עת, לא ליוו קליפים לאף אחד מהשירים. בואי הסביר זאת בראיון כי הוא הגיע לגיל שאין עוד צורך שהוא יופיע בטלוויזיה. יחד עם זאת, ב-2011 עלה בערוץ היוטיוב הרשמי של בואי, קליפ לשיר Slow Burn שצולם בעת ההקלטה באולפן.

האלבום מכר למעלה מ-2 מיליון עותקים בעולם ושהה למעלה מ-4 חודשים במצעדים הבריטים.

במקור, הקליט בואי את אלבומו Toy שיועד לצאת בשנת 2000 או 2001. Toy היה אמור להיות מורכב ממספר שירים חדשים ומרביתו מחידושים לשירים משנות ה-60. על אף שהאלבום לא יצא, כמה משיריו, יצאו בדרכים שונות. באלבום Heathen נכללו שניים מהשירים: Afraid ו-Slip Away. שירים נוספים יצאו כצידי ב' בסינגלים שליוו את האלבום.

מרבית הטקסטים המופיעים באלבום עוסקים בעתיד האנושות. נושא זה בולט במיוחד בשירים: Slow Burn, Afraid, A Better Future .

באלבום מתארחים בנגינה מספר מוזיקאים ובהם פיט טאונסנד מלהקת המי, דייב גרוהל, סולן להקת פו פייטרס; ג'ורדן רודס, קלידן להקת דרים ת'יאטר; קריסטין יאנג, פסנתרנית; טוני לווין, נגן הבס של להקת קינג קרימזון .

האלבום כולל שלוש גרסאות כיסוי לשירים ישנים: Cactus של להקת הפיקסיז, I've Been Waiting for You של הזמר ניל יאנג, ו-I Took a Trip on a Gemini Spaceship של הזמר הטקסני Legendary Stardust Cowboy.

== שירי האלבום ==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייוויד בואי, אלא אם צוין אחרת.

=== רשימת שירים ===

== קרדיטים ==
* דייוויד בואי - שירה, קולות, גיטרה, קלידים, כלי הקשה, סקסופון
* אריל סילק - גיטרה
* מייק גרסון - פסנתר
* דייוויד תורן - גיטרה
* גייל אן דורסי - קולות
* סטרלינג קמבל - תופים
* מאת' צ'מברלין - תופים
* קאת'רין ראסל - קולות
* טוני ויסקונטי - בס, גיטרה, קלידים, קולות
* גארי לאונרד - גיטרה
* מארק פלטי - בס, גיטרה
* מאריו ג'. מקנולט - כלי הקשה, תופים
* קרלוס אלומר - גיטרה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2002
קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הדני