OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אדרסטאה

אדרסטאה, או יופיטר XV, הוא הירח השני מבין הירחים הפנימיים של צדק. הירח התגלה באמצעות תמונות שצולמו ב־1979 על ידי החללית וויאג'ר 2. אחרי פרסום הגילוי במגזין Science נקרא הירח ב־1983 על שם הדמות מן המיתולוגיה היוונית אדרסטאה, בתם של יופיטר ואננקה. זהו הירח הקטן ביותר מבין הירחים הפנימיים של צדק.

אדרסטאה הוא הירח הראשון אשר התגלה באמצעות תמונות שצולמו על ידי חללית בין-כוכבית ולא באמצעות תמונות מטלסקופ.

אדרסטאה נמצא בטבעת העיקרית של צדק וייתכן שהוא המקור לחלק מהחומר הכלול בה. מסלולו נמצא ברדיוס המסלול הסינכרוני סביב צדק וכתוצאה מכך כוחות הגאות גורמים למסלול שלו לקרוס בהדרגה. 

תמונת גילוי אדרסטאה אשר נלקחה ב־8 ביולי 1979 על ידי וויאג'ר 2. אדרסטאה היא הנקודה באמצע הנמצאת על מסלול הטבעת

==ראו גם==
* גבול רוש

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירחי צדק
שלפוחית אוויר

שלפוחית אוויר
שלפוחית ציפה (נקראת גם שלפוחית אוויר או שלפוחית שחייה), קרום דמוי שק, בעל דפנות דקות, גמישות וחזקות. תפקידו העיקרי של איבר זה הוא לסייע לדג לשלוט בציפה שלו ללא צורך בבזבוז אנרגיה. נפחו והלחץ הפנימי שלו משתנים עם השינויים בלחץ ההידרוסטטי. השלפוחית מכילה בתוכה תערובת של גזים: חמצן, פחמן דו-חמצני וחנקן. היחס הכמותי בין הגזים משתנה על פי העומק המימי שבו מצוי הדג<ref></ref>.

==מינים==
איבר זה אינו אופייני לכל הדגים אלא רק לדגים מתת מחלקת מקריני סנפיר.

==מבנה ותפקוד==
השלפוחית מורכבת בדרך כלל משני שקים מלאי גז וממוקמת באזור הבטני של הדג, כאשר בדגים פרימיטיבים יותר השלפוחית מורכבת משק אחד. דפנות השלפוחית מכילות רשת של כלי דם (נימיות דם) וממוקמת בין מערכת העיכול ועמוד השדרה.
השלפוחית היא איבר הידרוסטטי שמווסת את כוח המשיכה מול כוח הציפה הפועל על הדג.

כאשר השלפוחית מלאה, היא מקטינה את משקלו הסגולי של הדג, ובכך מאפשרת לו לשחות קרוב לפני הים. כאשר שלפוחית השחייה מתרוקנת, עולה המשקל הסגולי וזה מאפשר לדג להתגבר על כוח העילוי ולשחות לעומק.

==אבולוציה==
בעוד שאין הסכמה אם תפקידה המקורי היה איבר ציפה או איבר לחילופי גזים, מקובל להתייחס אליה כאיבר הומולוגי לריאות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנטומיה של דגים
גדוד

סימון נאט"ו לגדוד]]
גדוד (באנגלית: Battalion) הוא יחידה צבאית שכפופה לחטיבה או לרגימנט. בגדודי חיל רגלים (חי"ר) בצה"ל שתיים עד חמש פלוגות ובין 650–1,000 חיילים.

בצה"ל, מפקד גדוד (בקיצור מג"ד) הוא קצין בדרגת סגן-אלוף ובצבאות העולם קצין בדרגת לוטננט קולונל. קיצור מקובל לסגן מפקד גדוד הוא סמג"ד.

גדוד אורגני הוא גדוד בעל יכולת טקטית בלבד, שפועל במסגרת משותפת עם יחידות אחרות. גדוד עצמאי הוא גדוד בעל יכולת פעולה עצמאית יותר.

בצה"ל, גדוד חי"ר בנוי משלוש פלוגות מבצעיות, פלוגה מסייעת ופלוגת מפקדה. גדוד חה"ן בנוי מפלוגות רובאיות, מחלקות סיור, פלוגות צמ"ה ופלוגות מפקדה. המבנה האורגני של המחלקות בחי"ר וחה"ן הן זהות. גדוד בחיל השריון הישראלי כולל כ-36 טנקים ופלוגת חרמ"ש (לרוב פלוגת החרמ"ש היא פלוגת מילואים – גם בגדודי שריון סדירים), ולאחרונה גם פלוגה מסייעת שריון.

גדוד הוא היחידה האינטגרלית הקטנה ביותר בצה"ל. למשל, גיוס לשירות המילואים בישראל מתבצע ברמת גדוד לפחות.
היחידה המקבילה לגדוד בחיל הים היא פלגה.

מספר גדודים מרכיבים חטיבה, ובחלק מהמדינות רגימנט.

==מפקד גדוד==
מפקד גדוד או בקיצור מג"ד, הוא תפקיד של קצין בצה"ל, העומד בראש גדוד לוחמים בחי"ר, שריון, הנדסה קרבית, איסוף קרבי, תותחנים או יחידה מובחרת. בצה"ל מתייחס מונח זה למפקד יחידה הכפופה לחטיבה או לאגד. דרגתו של מפקד הגדוד היא בדרך כלל דרגת סגן-אלוף והוא גם השתלם בקורס מפקדי גדודים.

==לקריאה נוספת==
* אלישיב שמשי, בהם יותר מכול – על סוד ההצלחה של צה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
* רז שגיא, "להיות מג"ד", מודן, 2013.
* משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות – משרד הביטחון, 2005.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות
חטיבה

סימון נאט"ו לחטיבת חי"ר ידידותית]]
חטיבה או בריגדה (באנגלית: Brigade) היא יחידה צבאית טקטית גדולה, מורכבת משניים עד חמישה רגימנטים או גדודים ומפקדת חטיבה אחת. חטיבה יכולה להיות כפופה לאוגדה (דיוויזיה).

== מפקדי חטיבה ==
במרבית הצבאות מפקד על החטיבה קצין בדרגת קולונל או בריגדיר גנרל, הראשונה מקבילה לדרגת אלוף-משנה והשנייה מקבילה לדרגת תת-אלוף. שמה של הדרגה בריגדיר (או בריגדיר גנרל) נגזר למעשה מהמילה הלועזית לחטיבה: בריגדה. החל מסוף המאה העשרים עברו כמה צבאות תהליכי התייעלות בהם בוטלו האוגדות ובכך הפכו החטיבות ליחידות הצבאיות הגדולות, ומפקדיהן הוסבו לדרגת בריגדיר גנרל (כגון צבא ספרד). בצבא היבשה של ארצות הברית, מפקדי חטיבות הם בדרגת קולונל, ובמקרים מסוימים לוטננט קולונל (סגן-אלוף).

== בצה"ל ==
בצה"ל חטיבת חיל רגלים כוללת בין 3,000 ל-7,000 חיילים. חטיבה בחיל השריון של צה"ל כוללת 3 גדודי שריון עם מעל ל-100 טנקים, גדוד חיל רגלים וגדוד הנדסה קרבית. היחידה המקבילה לחטיבה בחיל התותחנים הישראלי נקראה בעבר אגד, אך כיום שני האגדים הסדירים נקראים חטיבות.

מפקד חטיבה (מח"ט) בצה"ל הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.

== לקריאה נוספת ==
* אלישיב שמשי, אליהם נשואות העיניים - על מפקדי חטיבות בשדה הקרב, הוצאת משרד הביטחון, 2006. 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות
האי הירוק

האי הירוק (בדנית: Den grønne Ø) הוא ספר ילדים, פרי עטה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1933 בגרמנית. בהמשך הוא תורגם לדנית ובשנת 1936 לאנגלית.

הספר יצא בעברית בהוצאת ספריית הפועלים, בשנת 1945, בתרגום חנה סמואל.

== תקציר העלילה ==
"האי הירוק" נמצא ליד חופי דנמרק, אי קטן, התלוי לחלוטין במדינת האם שמעבר לרצועת מים לא רחבה, או כך חושבים תושביו עד שבאחד הלילות קורה משהו מוזר מאוד ובלתי מוסבר. כאשר קמים תושבי האי בבוקר, הם מגלים, שהיבשת נעלמה ואיננה. ככל מטחווי העין הם רואים רק ים ריק, שטוף שמש וכחול, לא יבשה ולא איים אחרים ואפילו לא סירות או ספינות – לא כלום. הרדיו שותק, אין שום קשר עם שום ארץ אחרת, שום רמז לאסון טבע שהתרחש ופסח רק עליהם, לא דבר.

לאחר הבהלה הראשונית, מתחילים תושבי האי להבין, שהם לבדם, לפחות עד שיוודע אחרת. וכאן מגלה כל אחד את אופיו האמיתי: נדיבי הלב מזדרזים לחלק את מה שברשותם לכל מי ששולח יד לקחתו, בלי להבין שלא יהיה מאין לחדש את המלאי, העשירים קונים כל מה שאפשר מן הסכלים, שאינם מבינים, שאין ערך לכסף כשאין מה והיכן לקנות, הקמצנים נאחזים בשיניים ובציפורניים בכל מה שברשותם, ורק מתי מעט, החכמים, רואי הנולד והאחראים, מתחילים לחפש דרכים לשרוד בקהילה קטנה ומבודדת.

ההצלה באה לאי משני כיוונים: מאישה זקנה, המכונה "הריבתית", שחיה לבדה בבית קטן ומוקף גן וכל חייה קודש לגידול, שימור וכבישת ירקות ופירות ומציאת דרכים להפיק את המיטב מכל מה שעומד לרשותה, למזון, ללבוש ולרפואה; ומן הילדים, שהם הראשונים להבין את המצב כמות שהוא ובהדרכה נכונה – להפיק ממנו תועלת הן לעצמם והן למבוגרים. בהדרגה לומדים כל תושבי האי לאחד את כוחותיהם ואת משאביהם במקום לבזבז אותם על מאבקים חסרי טעם, והם גדלים ומתפתחים – עד לסוף הטוב, כמובן.

==קישורים חיצוניים==
* [https://trove.nla.gov.au/newspaper/article/30071178 ביקורת על הספר משנת 1936]

==הערות שוליים==

האי הירוק
קטגוריה:ספרי 1933
קטגוריה:ספריית פועלים: ספרי ילדים
סטודיו פיירו

סטודיו פיירו (ביפנית: スタジオぴえろ, באנגלית: Studio Pierrot) הוא אולפן אנימציה יפני. האולפן נוסד בשנת 1979 על ידי עובדים לשעבר באולפני טאצונוקו הפקות.

לאורך השנים הפיק האולפן מעל ל-70 סדרות טלוויזיה. סטודיו פיירו התמחה בעבר בעיקר בהפקת סדרות מסוגת מאהו שוג'ו (סגנון המתמקד בנערות בעלת כוחות קסומים) כאשר אחת הסדרות הנודעת שבהן היא הסדרה "טוקיו מיו מיו". מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 האולפן החל להתמקד יותר בהפקה של סדרות שונן כאשר הנודעות שבהם הן "בליץ'", "היקארו נו גו" ו"נארוטו".

בנוסף, השתתף האולפן, יחד עם סטודיו מיר הקוריאני, בהנפשת העונה השנייה של "האגדה של קורה", עבור ערוץ ניקלודיאון.

הלוגו של החברה הוא ליצן.

== הפקות בולטות לאורך השנים ==
* נילס הולגרסון (1980–1981)
* ערי הזהב הנסתרות (1982–1983)
* גברת פלפלת (1983–1984)
* יו יו האקושו (1992–1995)
* היקארו נו גו (2001–2003)
* טוקיו מיו מיו (2002–2003)
* נארוטו (2002–2017)
* הימים של מידורי (2004)
* בליץ' (2004–2012)
* שוגר שוגר רון (2005–2006)
*תלתן שחור (2017–2021)
*בורוטו (2017-רץ)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.imdb.com/company/co0106793/ סטודיו פיירו ב-IMDb]

*
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
קטגוריה:אולפני הנפשה יפניים
נווה אביבים

רחוב הרב אשי בנווה אביבים
בתי הכנסת בנווה אביבים - האשכנזי מימין והספרדי משמאל
נָווה אביבים היא שכונה השוכנת ברמת אביב שבצפון תל אביב. גבולות השכונה הם רחוב חיים לבנון ממזרח, שדרות קק"ל מצפון, דרך נמיר ממערב, ורחוב איינשטיין בדרום.

השכונה משתרעת על פני כ-776 דונם, והשטח הבנוי בה הוא כ-529 דונם, המחולקים ל-5,360 יחידות דיור. השכונה מונה למעלה מ-12,000 איש, מהם כ-23% מעל גיל 65 (נתוני שנת 2012). השכונה מאופיינת, כמו שאר השכונות ברמת אביב, באוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.

יש הכוללים בשכונה שטח קטן יותר, המגיע רק עד רחובות טאגור ואנדרסן מדרום, ומכנים את השטח מדרום לרחובות אלו ומצפון לרחוב איינשטיין "רמת אביב ב'". חלוקה זו הייתה נפוצה יותר בעבר. עם זאת, כיום תושבי השכונה מכנים את מלוא השטח "נווה אביבים" ובאתר העירייה הוא מכונה "נווה אביבים וסביבתה".

חלק מהשכונה נבנה על ידי חברת אדגר בבעלות מוניס רויטמן וגיגי פרס (אחיו של שמעון פרס, שניהם התגוררו בשכונה) וחלק על ידי חברת "נווה", שהעניקה לשכונה את שמה. הבניינים שנבנו על ידי "נווה" הם רבי קומות שבהם דירות גדולות ומרווחות, ובהם נמנים מבנים ברחובות רב אשי, רבינא, יהודה הנשיא, לויטן, פסטרנק. מבנים אלה תוכננו על ידי האדריכל זוכה פרס רוקח אהרון דורון. חברת אדגר בנתה את הבניינים הגבוהים של רחוב אופנהיימר, הבניינים הגבוהים של רחוב טאגור וכן את שורת הבניינים של רחוב לבנון (האוניברסיטה לשעבר). המגדלים של רחוב טאגור (40, 42, 44) היו חידוש בתל אביב - החניון התת-קרקעי הראשון בתל אביב למגדלי מגורים.

בתיה הראשונים של השכונה הוקמו באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ברחובות לויטן ופסטרנק, אך עיקר השכונה הוקם במהלך שנות ה-70. בתיה האחרונים של השכונה הוקמו באמצע שנות ה-90 ברחוב טאגור וברחוב יהודה הנשיא.

בשכונה פועלים שני בתי כנסת אורתודוקסים ברחוב אופנהיימר - 'היכל חיים' הספרדי ו'נווה קודש' האשכנזי.

מבין תושביה המפורסמים של השכונה ניתן למנות את שמעון פרס ורעייתו סוניה פרס שהתגוררו ברחוב אופנהיימר 12. עם בחירתו לנשיא המדינה עבר שמעון פרס להתגורר בבית הנשיא שבירושלים. כמו כן, ברחוב רב אשי 5 התגוררו יצחק רבין ורעייתו לאה עד סוף ימיהם. המשוררת והמלחינה נעמי שמר התגוררה עד סוף ימיה ברחוב אופנהיימר 14. הסופר עמוס עוז התגורר בשנותיו האחרונת ברחוב לויטן 4. הסופר והמשורר אהרון אמיר התגורר ברחוב טאגור 41. אסתר פרץ ארד התגוררה ברחוב טאגור 43. פרופ' דניאל פרידמן, חתן פרס ישראל לחקר המשפט ושר המשפטים לשעבר, גר ברח' רב-אשי 10, פרופ' דוד ליבאי, שר המשפטים לשעבר, התגורר עד סוף ימיו ברחוב חיים לבנון 93. שרגא פרידמן ושושנה רביד, שחקני הבימה גרו ברחוב איינשטיין 75, חבר הכנסת אופיר אקוניס, מתגורר בטאגור.

==אתרים בשכונה==
בית מילמן - מעונות הסטודנטים של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב - תצלום אוויר
* בית האיגוד הישראלי לשחמט (רחוב טאגור 26)
* מועדון הברידג' - נווה אביבים (רחוב טאגור 38)
* קאנטרי נווה אביבים (רחוב יהודה הנשיא 34)
* שבט צופי אביב
* בית מילמן (רחוב טאגור 32) ובו מעונות סטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
* תנועת בני עקיבא (רחוב גייגר)

מוסדות חינוכיים:
*בית הספר היסודי ארזים
*בית הספר היסודי ניצנים
*בית הספר לילדים בעלי צרכים מיוחדים - יחדיו
* אשכול גנים צ'רטוק

גינות:
* גן פוליטי
* גינת בית השחמט

==קישורים חיצוניים==

* 
* מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2012/12/24/סיבוב-במתחם-עמידר-ברמת-אביב-תכנון-נוף/#comment-1989 סקירה אדריכלית על הגינה המשותפת ברמת אביב מ-1960], אתר 'חלון אחורי', 24 בדצמבר 2012
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
נ
טאצונוקו הפקות

טאצונוקו הפקות (אנגלית: Tatsunoko Production) הוא אולפן אנימציה יפני אשר נוסד על ידי טאצו יושידה ואחיו קנג'י וטויוהארו.

התוכניות המצליחות ביותר שלהם אשר נערכו ודובבו מחדש כמו "ספיד ריסר" "כח ג'י", "סדרות טיים בוקאן" ו"רובוטק" נחשבים לסדרות הראשונות אשר הביאו להתעניינות בינלאומית באנימה.

אף על פי שאולפני טאצונוקו מוכרים בעיקר בסדרות הפעולה וסדרות המדע בדיוניות שלהם, רבים מסדרות הילדים שלהם כמו "בארץ הקטקטים", "סופר בוק" ו"הרפתקאות פינוקיו" זכו גם כן להפצה והכרה בינלאומית. טאצונוקו גם השתתפה בהפקת הסדרה הצרפתית היה היה - האדם.

בשנת 2008 יצא משחק וידאו לנינטנדו Wii בהפקת קאפקום, בו השתתפו גיבורים כגטצ'אמן וקאשרן ונלחמו נגד הגיבורים של קאפקום (סטריט פייטר, מגה מן וכו'). המשחק יצא רק באזור יפן ולא תורגם אפילו לאנגלית.

== הפקות בולטות לאורך השנים ==
* Speed Racer (1967)
* בוב השד מהבקבוק (1969)
* רון הדבורון (1970)
* הרפתקאות פינוקיו (1972)
* היה היה - האדם (1978–1979)
* כח ג'י (1978–1982)
* בארץ הקטקטים (1980)
* סופרבוק (1981–1983)
* הבית המעופף (1982)
* היקארי המתעמלת האמנותית (1986)
* החתולים הסמוראים (1990)
* שלגיה ושבעת הגמדים (1991)
* נאון ג'נסיס אוונגליון (1995–1996)
* קאראס (2005–2007)

== ראו גם ==
* 

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אנימה
ביבי (ספר ילדים)

ביבי (בדנית: Bibi) היא יצירת דמיונה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס, שכתבה עליה סדרת ספרי ילדים בין השנים 1929 - 1939.

ספרי "ביבי" משובצים ברישומים שונים ובציורים צבעוניים של נופי דנמרק, בתיה ותושביה בתלבושותיהם המיוחדות - הציורים שביבי מעלה על דפי מחברותיה כשהיא נוסעת ברחבי הארץ ברכבות של אביה. נוסף לציורים, גדושים הספרים גם בשגיאות כתיב למכביר, משום שביבי איננה אוהבת ללמוד. השגיאות במכתביה הן חלק אורגני מן הסיפור, ולכן קיימות גם בגרסאות התרגום. 

הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1935, בהוצאת "אמנות", בתרגום י. למדן.

== תקציר העלילה ==
ביבי היא ילדה מיוחדת במינה, עצמאית מאוד, ציירת מוכשרת וחובבת טיולים ארוכים, שאליהם היא לוקחת כמובן את חוברת הציור ואת עפרונותיה הצבעוניים. אביה של ביבי הוא מנהל תחנת רכבת, ועל כן יכולה ביבי לנסוע על פני כל המסילות בכל רחבי הארץ, וזאת היא עושה בכל פעם שהיא מרגישה צורך לצאת למרחבים. גם את שמה קיבלה בחליפין עם חברתה, משום שסברה, שהשם אולה יאה לילדה כהת שיער, כמו החברה, ואילו "ביבי" מתאים לילדה בהירה כמוה. וכך נעשית אולריקה אליזבת הכבודה לביבי השובבה. 

אמה של ביבי מתה עליה בינקותה ואת סבה וסבתה לא הכירה מעולם. היא רק יודעת, שהם בני אצולה ועשירים מופלגים, שהכריתו את רגל בתם מביתם ומחייהם כאשר התעקשה להינשא לאביה של ביבי בניגוד לרצונם, ובהיותה ילדה עתירת דמיון, היא מבינה את הדברים כפשוטם וסבורה, שאכן כרתו לאמה את הרגל ואולי משום כך מתה. 

בשיטוטיה ברחבי דנמרק מגיעה ביבי לכל מקום, ואביה מרשה לה לטייל כרצונה ורק דורש ממנה להבטיח לו דברים שונים הקשורים בביטחונה האישי, בין השאר אסור לה בשום פנים לנסוע למקום שם קבורה אמה. אביה של ביבי יודע, שכאשר ביבי מתחייבת למשהו ב"הן צדק הגדול" שלה, היא עומדת בהבטחתה ויהי מה. באחד ממסעותיה פוגשת ביבי את "האנשים האפורים", המגלים בה עניין מיוחד, בלי שתדע מדוע, ורק בהמשך, כאשר הרפתקאותיה מובילות אותה אל ביתם, נודע לה הסוד.

ביבי
קטגוריה:ספרים דניים
קטגוריה:ספרות סקנדינבית
קשאסה

קשאסס בוטיק, מזוקקת במזקקות נחושת, מיושנות בעצים שונים
הקשאסה (בפורטוגזית: Cachaça) הוא משקה אלכוהולי מזוקק שמהווה את המשקה הלאומי של ברזיל. המשקה מיוצר באמצעות התססת מיץ קנה סוכר וזיקוק נוזל התסיסה, בדומה לרום, ולכן לעיתים נקראת "רום ברזילאי". על פי הערכות, ייצור הקשאסה החל בין השנים 1516–1532, וזהו המשקה המזוקק הראשון שפותח באמריקה הלטינית.<ref></ref>

קיימים שני סוגים עיקריים של קשאסה - קשאסה תעשייתית, שמזוקקת בקנה מידה גדול בזיקוק רציף, וקשאסה בוטיק, המזוקקת במזקקות קטנות בזיקוק דודי, לרוב במשקים משפחתיים ובקנה מידה קטן.<ref name=":1"></ref>

קיימים כ-40,000 יצרני קשאסה, 98% מהם הם יצרני בוטיק ומייצרים כ־30% מסך ייצור הקשאסה. הקשאסה התעשייתית, שהיא היחידה הנמכרת בישראל, מהווה 70% מהייצור. הרוב המוחלט של הייצור התעשייתי מופק על ידי פחות מ-10 מזקקות.<ref name=":0"></ref>

ב-2009 ברזיל קבעה שהמונח קשאסה הוא כינוי מקור<ref></ref> ומתייחס רק למשקאות שמיוצרים בברזיל, בניגוד לרום שניתן ליצר בכל מדינה. בנוסף נקבע תקן לקשאסה, לפיו רק משקה המותסס ומזוקק ממיץ קנה סוכר בלבד, שאחוז האלכוהול בנפח בו לא יורד את ה-38% ולא עולה את ה-48%, לא יותר מ-6 גר\ליטר תוספת סוכר לאחר הזיקוק יכול להקרא קשאסה. קשאסה המיועדת ליישון מזוקקת לפחות עד רמה של 50% אלכוהול בנפח ולאחר מכן מדוללת ומבוקבקת למכירה. קשאסה המיושנת לפחות שנה מוגדרת "פרמיום" וקשאסה מיושנת לפחות שלוש שנים מוגדרת "אקסטרה פרמיום".<ref></ref>

רוב הקשאסה המיוצרת מיועדת לצריכה פנימית, ופחות מ-2% מהקשאסה מיועדת ליצוא. כ-46% מהייצוא הוא לפרגוואי וגרמניה.<ref></ref><ref name=":0" />

הקשאסה מזוהה עם הקוקטייל קאיפיריניה.

הקשאסה התעשייתית לרוב מאוחסנת במיכלים מנירוסטה למשך 3–6 חודשים, בזמן שהאלדהידים בעלי הריח החריף מתחמצנים - והיא בדרך כלל שקופה, אלא אם מוסיפים לה מעט קרמל. קשאסת הבוטיק, לעומת זאת, עוברת תהליך יישון בחביות מעץ לפחות שלושה חודשים. הקשאסה היא המשקה המזוקק היחיד העובר תהליך יישון בחביות מסוגי עצים שונים (יותר מ-30 סוגים), וכך מקבלת טעמים, צבעים וארומה שונה בהתאם לסוג העץ בו עברה יישון. לעיתים משתמשים בחביות מיובאות ששימשו ליישון יין או וויסקי - וגם חביות חדשות. כל אחד מהם מעניק לתוצר טעם וצבע שונים.<ref></ref><ref name=":1" />

קיימים כ-4000 מותגים של קשאסה. השמות והתוויות לרוב מקוריים, מבטאים אומנות והומור מקומי.<ref></ref>

העצים הנפוצים ביותר ליישון הם האלון האירופאי והעץ הברזילאי אמבורנה. עצים אחרים המשמשים בתהליך היישון הם ג'קיטיבה הברזילאי הנמצא סכנת הכחדה, האלון האמריקאי ורבים אחרים.<ref></ref><ref></ref>

== קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הברזילאי
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:מילים וביטויים בפורטוגזית
הטירה הקסומה

הטירה הקסומה הוא ספרה של סופרת הילדים האנגליה אדית נסביט. בספר זה היא מגוללת את סיפורם של ארבעה ילדים - שני אחים, ג'רלד וג'ימי, ואחותם קתלין, ועוד ילדה, מייבל, החיה עם דודתה, סוכנת הבית של טירה עתיקה.

==עלילת הספר==
ג'רלד, ג'ימי וקתלין נאלצים להישאר בזמן החופשה בבית ספרה של קתלין, בפיקוחה של מדמואזל, המורה לצרפתית. הם יוצאים לטיול בסביבות בית הספר, ומגיעים ללא תכנון אל מבוך שבגן גדול של טירה עתיקה. חוט אדום מוליך אותם אל ספסל במרכז המבוך, ועל הספסל הם מוצאים נסיכה נמה - ממש כמו באגדות. הם מעירים אותה בנשיקה, כיאות, ותחילה הכול מתגלגל כמו באגדה המוכרת, אך בהמשך מסתבכים הדברים באופן בלתי צפוי. טבעת עתיקה מאשרת את האמרה הידועה - היזהר במשאלותיך, פן תתגשמנה. פסלים קמים לתחיה בליל ירח, מורה קפדנית מתגלה כיפהפייה צעירה ומלאת חיים, דחלילים מחפשים בית מלון טוב באמת וארבעת הילדים נקלעים מהרפתקה להרפתקה, מהן מפחידות ומהן נהדרות, עד לסוף הטוב, שלקחיו עמו.

==גרסאות בעברית==
* תרגם בועז עברון, ערך והתקין לדפוס: חיים אברביה, מחברות לספרות תל אביב, 302 עמודים, תש"ך 1960. 
* תרגם בועז עברון, אייר ה"ר מילר, ערכה דנה אליעזר, מחברות לספרות תל אביב, 183 עמודים, 1996.
* תרגום הגר ינאי, סדרת הרפתקה, הוצאת מודן ואוקיינוס, 292 עמודים, 2009.

==קישורים חיצוניים==

* 
*אדית נסביט, הטירה הקסומה [http://www.dafdaf.co.il/Details.asp?MenuID=1&SubMenuID=131&PageID=2508&Ot=%E4, מאתר דף דף.]
*[http://primo.nli.org.il/primo-explore/fulldisplay?docid=ULI_Main008822520&context=L&vid=ULI&lang=iw_IL&search_scope=ULI&adaptor=Local%20Search%20Engine&tab=default_tab&query=any,contains,%D7%94%D7%98%D7%99%D7%A8%D7%94%20%D7%94%D7%A7%D7%A1%D7%95%D7%9E%D7%94&offset=0 אדית נסביט ; תרגמה הגר ינאי ; "הטירה הקסומה"]

הטירה הקסומה
קטגוריה:ספרי 1907
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
פטר חמור

ביהדות פטר חמור הוא כינוי למצות עשה, לפיה מצווים לפדות את הוולד הבכור שנולד לאתון. 

על פי הכתוב בתורה יש לפדותו בשה, במקרה שלא פדו את פטר החמור, יש לערוף את ראש החמור ולקוברו.

==מקור המצוות== 
מצווה זו מוזכרת בתורה פעמיים: 

בספר שמות מוזכר כך: , פעם נוספת נזכרת המצווה בספר במדבר: .

על פי חז"ל יש לפדות רק את בכור החמור, ולא בכור של כל בהמה טמאה. בתלמוד מסופר שרבי חנינא שאל את רבי אליעזר מהו טעמה של מצוות פטר חמור: 

לפי אחד ההסברים לבכור הבהמה הטמאה יש קדושה, אך מכיוון שהוא נחשב על פי התורה כמין טמא, הוא אינו יכול להיות מוקרב על גבי המזבח, ולכן יש לגרום לקדושתו להיות מופקעת על ידי פדיונו בשה. מצווה זו דומה למצוות פדיון הבן של בכור מישראל, שבו הבכור נפדה באמצעות כסף.

==מדיני המצווה==

* בעלים - חמור של ישראל חייב בפדייה, אבל חמור של גוי פטור מן הפדיון. גם חמור שיש לגוי חלק בו - פטור מן הפדיון, ולכן ניתן להיפטר מהמצוה על ידי מכירת חלק מן החמור לגוי. חמור של כהן או לוי פטור אף הוא מן הפדיון.
* פדיון - לכתחילה פודים את הבכור הזכר מן האתון בטלה כבשים או בגדי עיזים. הטלה או הגדי ניתנים לכהן, אשר יכול לעשות בו כרצונו, מאחר שפדיונו אינו הופך אותו למקודש.
* שווה שה - בדיעבד, מי שאין ברשותו טלה או גדי יכול לפדות את פטר החמור בכסף בשווי החמור.
* ברכה - קודם פדיית החמור יש לברך: .

=== מצוות עריפת ראש הפטר חמור ===
במקרה והאדם אינו רוצה לפדות את החמור כפי המצווה, מוטלת עליו המצווה לערוף את ראש החמור כפי הכתוב בפסוק: .

==במזרח הקדום==
לפי התפיסה בתורה, לבכור החמור יש מעין קדושה. תפיסה זו הייתה קיימת גם בתרבות של החיקסוס. באתרים של החיקסוס כמו תל הרור בנגב ואווריס בירת החיקסוס במצרים, נתגלו קבורות טקסיות של חמור, שכנראה בוצעו במהלך פולחן דתי. בתל-הרור נקבר החמור עם רסן מכסף ואוכף. האל של החיקסוס, סת, תואר באמנות גם בדמות של חמור, ואולי מכאן הייתה קדושתו לעם החיקסוסי, וייתכן שיש לכך קשר עם עלילת החמור.

==ראו גם==
* ביכורים
* פדיון הבן

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yeshiva.org.il/midrash/shiur.asp?cat=388&id=1999&q הלכות פטר חמור, הרב אליעזר מלמד]
* [https://www.yeshiva.org.il/wiki/index.php?title=%D7%A4%D7%93%D7%99%D7%95%D7%9F_%D7%A4%D7%98%D7%A8_%D7%97%D7%9E%D7%95%D7%A8 פדיון פטר חמור], ויקישיבה
* [http://www.crownheights.info/index.php?itemid=28038#טקס פדיון פטר חמור בחוצה לארץ (באנגלית עם תמונות)]
* [https://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=j4cJN6Hnag4 פדיון פטר חמור בחולון], באתר יוטיוב
* דביר עמר, [https://www.inn.co.il/News/News.aspx/424408 פטר חמור - מצווה שקיומה חוצה מגזרים], בעיתון בשבע
* 
* 

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:מתנות כהונה
קטגוריה:בכורה
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:חמורים בתרבות
קטגוריה:פרשת בא
קטגוריה:פרשת קרח
קרישנה

קרישנה מנגן בחליל
קְרִישְנָה (, מסנסקריט: שחור-כהה, שובה לב, מושך ביותר) הוא אחד האלים ההודיים החשובים והפופולריים ביותר. בווישנויזם, קרישנה נחשב להתגלמות (אווטארה) השמינית של האל וִישְׁנוּ. אולם יש הרואים בקרישנה את האלוהות. כך למשל, על פי הגאודיה וישנוה קרישנה הוא המקור לאל וישנו ולא רק התגלות שלו.

קרישנה ועלילותיו מתוארים בפרוטרוט בבהגוואטה פוראנה הווישנאוית. קרישנה מתואר שם כתינוק, כילד שובב וכנער רועה בקר (קרישנה גופאלה), המנגן בחליל ומקסים את הנערות הרועות את בקרן ומפתה אותן. בין רועות הבקר, בולטת אהובתו הגדולה של קרישנה ראדהא, וסיפור אהבתה מוצג בגיטה גווינדה של המשורר הסנסקריטי ג'איה דווה. המאמינים בקרישנה מזדהים עם דמותה של ראדהא (המגלמת בעצמה את אהבתו של קרישנה) באהבתה לקרישנה וזוהי דרך מרכזית לשירות מסור ודבקות (בהקטי) באל קרישנה. 

הופעה מרכזית אחרת של קרישנה במיתולוגיה ההודית היא בהגאוואד גיטה, שהיא חלק מתוך האפוס הסנסקריטי המהאבהארטה, וכן בחלקים אחרים של המהאבהארטה. קרישנה מופיע במהאבהארטה כנסיך וכיועץ. בבהגאוואד גיטה הוא מופיע כרכבו של הנסיך והלוחם הגדול ארג'ונה ומתגלה כדמות של מורה רוחני (גורו) המעניק לו הנחיות פילוסופיות, כשארג'ונה נתקף בספקות בשדה הקרב אם לצאת להילחם. במהלך הנאום הפילוסופי שהוא נושא לפניו הוא גם מתגלה לפניו כאל הגדול וישנו (שעל פי הגאודיה ווישנאווים אינו אלא היבט של קרישנה).

==ראו גם==
* הינדואיזם
* מיתולוגיה הינדואית
*בהקטי
* הרא קרישנה
* בהגאוואד גיטה
* וישנו
* וישנויזם
*סנסקריט

==לקריאה נוספת==
* עמרם פטר, המיתולוגיה ההודית, ספרי תל אביב, 2001.
*אופירה גמליאל, שיוה ביער האורנים: סיפורים מהמיתולוגיה ההודית, הוצאת כתר, 1999.
* יוחנן גרינשפון, הינדואיזם: מבוא קצר, הוצאת מפה, 2005.
*קים נוט, הינדואיזם, הוצאת ידיעות אחרונות, 1998.
* איתמר תאודור, הבהגווד גיטא (תרגום מסנסקריט), הוצאת כרמל, 2002.
* בהגוד-גיתא כפי שהיא, [http://www.yogaoflove.org/?p=4558 הוצאת "נאמנות ספרי בהקטיודאנתה"], 2011

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:אלים הינדואים
אזור תעשייה

אזור תעשייה ב[[יפן]]
אזור תעשייה הוא אזור, לרוב ביישובים עירוניים ולעיתים גם ביישובים קטנים, המיועד לבתי חרושת ומפעלי תעשייה, בתי מלאכה, מוסכים, מפעלים קטנים של "תעשייה קלה" וכדומה, ועסקים המשרתים מפעלים אלה, כגון מסעדות ומוצרי צריכה עבור חנויות ומעבדות.

בהקמת אזור תעשייה נדרשת תשומת לב מיוחדת לטיפול במטרדי רעש וזיהום המאפיינים בדרך כלל מפעלים של "תעשייה כבדה".

== היסטוריה ==

לפני המהפכה התעשייתית מפעלים הוקמו לצד או בתוך יישובים. 

לאחר המהפכה התעשייתית הוקמו אזורי תעשייה לצד מסילות רכבת או נמלי-ים או נמלי-נהר, בתחילת המאה ה-20 החלו להקים אזורי תעשייה גם לצד כבישים מהירים או שדות תעופה.

רבים מאזורי התעשייה העירוניים קלטו במרוצת הזמן גם שימושי קרקע אחרים כגון מסחר, משרדים (בהם משרדים לתעשיית היי-טק, המשקפים את השינוי במאפייני המושג "תעשייה"), ושירותים אחרים. חלק מאזורי התעשייה התפתחו באזורים שבמקור לא נועדו למיקום תעשייה.

== סוגים של אזורי תעשייה ==
* אזור תעשייה עירוני - אזור תעשייה המצוי בתחומי העיר
* אזור תעשייה אזורי - אזור תעשייה בתחומי יישוב חקלאי, בדרך כלל עבור תוצרת חקלאית או מיכון חקלאי.
* אזור תעשייה סגור - מיועד בדרך כלל עבור חברות ייצור ממשלתיות או תשלובת מפעלים הפועלים במסגרת אחת.
* גן תעשייה (או בשמו החדש: פארק טכנולוגי) - הוא מוסד המהווה חממה לתעשיינים ויזמים בראשית דרכם.
* פארק תעשייה - הוא אזור תעשייה (או מתחם באזור תעשייה) שמבני התעשייה בו מוקמים ומנוהלים על ידי יזם יחיד, העוסק בהשכרתם או במכירתם של מבנים אלה, ומספק להם שירותים שונים, המאפשרים למפעלים חדשים השתלבות נוחה יותר.
* מועצה מקומית תעשייתית - הוא אזור תעשייה עצמאי שאינו קשור אל יישוב מגורים כלשהו.

== יישוב תעשייתי ==
לאחר המהפכה התעשייתית החלו לקום בארץ ובעולם: ישובים תעשייתיים הנשענים על בתי מלאכה קטנים או על סוג מסוים של תעשייה.

== בישראל ==
שלט רחוב הזרם: "שם סמלי לאזור מפעלי תעשייה ומלאכה" בישראל
אזור תעשייה בישראל מוקצה כחלק מתכנון עירוני או אזורי, בתוכניות מתאר מחוזיות או ארציות, כאזור שנועד להקמת מפעלי תעשייה מסוגים שונים. כללי הבינוי וחלוקת המגרשים בתוך אזור התעשייה נקבעים בתוכניות מתאר מקומיות ובתוכניות בניין עיר (תב"ע).

בעבר אזורי תעשייה נמצאו בעיקר בתחומם של שטחים עירוניים. באמצע שנות ה-70 תחת הנהגתו של שר התעשייה חיים בר-לב, החל משרד הכלכלה בהקמת אזורי תעשייה בין-עירוניים. במסגרת זאת הוקמו באמצע שנות ה-70, אזור התעשייה במגדל תפן, אזור התעשייה ליד מחניים, נאות חובב ומישור אדומים. כן הוחל בתכנון אזור התעשייה אלון תבור, אזור תעשייה בגבעת המשוריין ליד צומת כברי ואזור תעשייה ליד קיבוץ לביא.

לאחר שנות ה-2000 החלו אזורי תעשייה רבים בישראל לעבור הסבה מתעשייה מיושנת אל תעשייה מודרנית בשילוב של מסחר ופארקים.

== ראו גם ==
* מרחב עורפי
* עיר תעופה
* סיליקון ואדי
* אזור סחר מיוחד

== קישורים חיצוניים ==

* טלי חתוקה ויואב וינברג: [http://lcud.tau.ac.il/wp-content/uploads/2016/10/industry_section3.pdf קווי תכנון לאזורי תעשייה], אוניברסיטת תל אביב, 2016
* טלי חתוקה, גילי ענבר, קורל חמו: [http://lcud.tau.ac.il/wp-content/uploads/2019/07/Kiryat-Shmona_Regional-Analysis.pdf לקראת סדר יום תעשייתי־אזורי דפוסי פיתוח בגליל המזרחי ובקריית שמונה], אוניברסיטת תל אביב, 2019
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
אידה סקסטון מקינלי

308x308 פיקסלים
אידה סקסטון מקינלי (באנגלית: Ida Saxton McKinley; 8 ביוני 1847 – 26 במאי 1907) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1897–1901.

==ביוגרפיה==
אידה נולדה ב שבמדינת אוהיו, והייתה הבת הבכורה של ג'יימס א. סקסטון (James A. Saxton), בנקאי אמיד. אידה התחנכה בבתי ספר מקומיים ובבית ספר לנימוסים (finishing school) ולאחר מכן, בהתאם למקובל בקרב עשירי התקופה נשלחה ל"סיור" (grand tour) באירופה.

לאחר שובה מהסיור הארוך החלה לעבוד ככספרית בסניף בנק, שם פגשה את ויליאם מקינלי אשר הגיע לקנטון בשנת 1867 להקים במקום משרד עורכי דין. בני הזוג התאהבו ונישאו. בתם הראשונה, קתרין, נולדה בחג המולד בשנת 1871 ובתם השנייה באפריל 1873, אולם במהלך הריונה חלתה אידה ובתה נפטרה באוגוסט באותה שנה. בתם הראשונה נפטרה אף היא זמן קצר מאוחר יותר ואידה חלתה והוכרזה רשמית כנכה בשנת 1876.

בעת שבעלה כיהן כמושל מדינת אוהיו, הקפיד ויליאם מקינלי להישאר בקרבת אשתו אשר נהגה לשבת כל העת בכיסא נדנדה ולא לקום ממנו.

בעת כהונתו כנשיא הקפידה אידה להסתיר את נכותה ושמרה על מראית עין של אישה בריאה. היא נהגה לקבל את פני המבקרים בהיותה יושבת על כיסא, ונהגה להחזיק זרי פרחים בידה על מנת שלא יראו את רעידות ידיה. היא נהגה לשבת לצד הנשיא בעת הסעודות הרשמיות (בניגוד לנוהג המקובל, לפיו יושבת אשת הנשיא ליד האורח המכובד ביותר), והנשיא נהג להסתיר את פניה במפית במקרים בהם היו לה התקפי רעידות והתעלפויות. העיתונות של אותה עת הקפידה לשמור על דיסקרטיות ולא לפרסם את מצב בריאותה של הגברת הראשונה.

לאחר הרצחו של הנשיא בספטמבר 1901 עברה אידה לקנטון שם טיפלה בה אחותה הצעירה. הנשיא נקבר לידי שתי בנותיו הצעירות באנדרטת מקינלי הלאומית שבקנטון, ובשנת 1907 עם מותה של אידה היא נקברה לצידו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/ida-saxton-mckinley/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=25 אידה מקינלי בספריית הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ויליאם מקינלי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1907
מנחת בר-יהודה

מנחת בר־יהודה הוא מנחת הנמצא למרגלות מצדה. המנחת קרוי על שמו של ישראל בר יהודה, שר התחבורה לשעבר. הוגה ויוזם מלאכת בניין המנחת היה יהודה אלמוג, יושב ראש המועצה האזורית תמר באותה העת.

המנחת שוכן כשני ק"מ צפונית-מזרחית למצדה. בהיותו סלול על חוף ים המלח, זהו שדה התעופה הנמוך בעולם. השימוש במנחת מותנה בתיאום עם החברה הכלכלית חבל ים המלח.

== היסטוריה ==
"שדה תעופה ישראל בר-יהודה", אפריל 1966
תכנון המנחת החל ב-1960 במטרה לאפשר קשר מהיר בין אזור עין גדי ומצדה ומרכז הארץ, ביוזמת יהודה אלמוג, ראש מועצה אזורית תמר. באותה עת הגבול עם ירדן עבר מרחק קצר מצפון לעין גדי והנסיעה לאזור התמשכה שעות רבות, דרך צפון הנגב. באפריל 1962 לאחר שהושלם התכנון בוטלה התוכנית עקב עלותה הגבוהה, התכנון הראשוני היה למסלול טיסה באורך 2,500 מטר שהצריך עבודות עפר נרחבות. בסוף 1962 הוקם המנחת בכל זאת, על ידי חיל ההנדסה, עם מסלול טיסה לא סלול באורך 1,200. מטרת התוכנית הייתה לפתח את התיירות באזור, אך באותה עת לא היו מלונות בים המלח, למעט אכסנייות בעין גדי, מצדה וסדום. עם זאת החברות "ארקיע", "אגד" ו"דן" הודיעו שיציעו חבילת נופש משולבת לטיולים באזור.

המנחת הושלם בסוף פברואר 1963. הוא נחנך בטקס שנערך ב-17 במרץ 1963, בשם "שדה תעופה מצדה", עם נחיתה של מטוס ארקיע במקום. תחילה ניהלה חברת ארקיע את המנחת ובאוגוסט 1963 הוא נמסר בחכירה לניהול בידי קואופרטיב "צאלים", קבוצה של 5 חברים שהתגוררו למרגלות המצדה וארגנן גם טיולים באזור. אולם בספטמבר 1963 הודיע חברת ארקיע כי לא תפעיל יותר טיסות למקום עקב חוסר כדאיות כלכלית. במהלך 1964 נגרם נזק למסלול הטיסה בעקבות שיטפון והוא חדל לפעול.

בנובמבר 1965 הוחלט לשפץ את המסלול, להפעיל את המנחת מחדש ולקראו לו על שמו של ישראל בר-יהודה שנפטר במאי של אותה שנה. ב-14 בינואר 1966 נערך טקס לציין קריאת המנחת על שמו של בר יהודה, בנוכחות נשיא־המדינה, יו"ר הכנסת, שר־התחבורה, חברי כנסת ובני משפחתו.

במרץ 1969 החלה חברת ארקיע להפעיל טיסות סדירות למנחת משדה דב, פעמיים בשבוע, כעצירת ביניים בקו לאילת, במטרה לשרת את אורחי בתי המלון שהוקמו באותה עת בעין בוקק. מאז הפעילה טיסות סדירות למנחת רק לסירוגין, לרוב בשילוב חבילות נופש לבתי המלון שלחוף ים המלח. בסוף שנות ה-80 אף התחרתה עם חברה נוספת, בשם "כנרי", שהפעילה טיסות למנחת נווה זוהר. המנחת הפסיק לשמש לטיסות סדירות בשנת 1997.

בשנת 2006, המריא מטוס קל מהמנחת והתרסק על הר המצדה עקב אי-שמירת גובה ביטחון, אך לא היו נפגעים בנפש באירוע זה. באותה שנה חודשו שירותי התעופה מתל אביב למנחת, אם כי רק במטוסי פייפר קטנים, בהם מקום לטייס וחמישה נוסעים.

בשנת 2009, המועצה האזורית תמר השקיעה כ-5 מיליון שקל בשיפוצו וחידושו של המנחת. מטרת השיפוץ היה לשפץ את המסלול כך ששוב תתאפשר נחיתת מטוסי נוסעים של עד 50 מקומות (דוגמת המטוסים של ארקיע בקו אילת-תל אביב דאז).

בשנת 2019, הגישה המועצה האזורית תמר לאישור הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, תוכנית לפיתוח המנחת כנמל תעופה בין-לאומי קטן ליעדים באירופה, עם מסלול באורך 2,000 מטר, מגדל פיקוח, טרמינל נוסעים, שירותי כבאות, בקרת גבולות ומכס.

החל משנת 2020 פועל בסמוך למנחת מרכז צניחה חופשית (Skydiving).

== קישורים חיצוניים ==

*

== הערות שוליים ==

בר-יהודה
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: מבנים
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: תחבורה
קטגוריה:הנצחת ישראל בר-יהודה
קטגוריה:ישראל: תעופה
קטגוריה:הנגב: שדות תעופה ומנחתים
קטגוריה:כביש 90
אדית רוזוולט

דיוקנה הרשמי המופיע בבית הלבן
אדית קרמיט קארו רוזוולט (באנגלית: Edith Kermit Carow Roosevelt; 6 באוגוסט 1861 – 30 בספטמבר 1948) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1901–1909.

==ביוגרפיה==
אדית נולדה בקונטיקט לצ'ארלס קארו (Charles Carow; 1825–1883) וגרטרוד אליזבת קארו (Gertrude Elizabeth Carow; 1836–1895). זמן קצר לפני לידתה עברו הוריה לכיכר יוניון בעיר ניו יורק, בגלל רצונה של אימה להתרחק מביתה הקודם בקונטיקט, בה נולדה לה פגה מתה. לאחר הולדתה של אדית נולדה לה אחות צעירה, אמילי. אדית הכירה את תאודור רוזוולט מילדותם ועוד בהיותה פעוטה נהגה לשחק עם אחותו הצעירה קורין.

אדית התחנכה בבית הספר של הגברת קומסטוק - בית ספר פרטי לעלמות צעירות מהמעמד הגבוה, ונהגה לצאת לחופשות עם תאודור ידידה בה הם ביקרו בבית הקיץ של משפחתו במפרץ אויסטר שבלונג איילנד. ידידותם נקטעה עם נסיעתו ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אולם הם נפגשו בחתונתו עם אליס האת'וויי לי בשנת 1880. פגישתם הבאה נערכה בשנת 1885 כאשר היה אלמן עם ילדה אחת, אליס רוזוולט.

תיאודור ואדית נישאו בלונדון בדצמבר 1886 והתגוררו במפרץ אויסטר. נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: תאודור רוזוולט הבן, קרמיט, אתל קארו (לימים: אתל רוזוולט דרבי), ארציבולד בולוק וקוונטין.

משפחת רוזוולט - 1903
לאחר הרצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ומינוי בעלה לתפקיד הנשיא, הפכה אדית לגברת הראשונה של ארצות הברית, אולם הקפידה על פרטיות משפחתה ואסרה על עיתונאים וכתבים להתקרב לילדיה. אולם על אף התעקשותה של אדית, היו חיי המשפחה הנשיאותית שיחת היום בארצות הברית, ונישואיה של בתה החורגת, אליס, לניקולס לונגוורת' היו אירוע ציבורי.

לאחר מות בעלה בשנת 1919 נהגה אדית לטייל בעולם, אולם המשיכה להתגורר בבית המשפחה בלונג איילנד וכן המשיכה בתמיכתה בקרנות צדקה.

בשנת 1932 נשאה אדית נאום פוליטי התומך בהרברט הובר בעת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כנשיא, נאום בו התנגדה לבחירת אחיינה (מכוח נישואין) פרנקלין דלאנו רוזוולט.

אדית נפטרה בביתם במפרץ אויסטר ב-30 בספטמבר 1948 בגיל 87. שלושה מילדיה מתו לפניה - קוונטין ב-1918 (כטייס בחזית אירופה), קרמיט ב-1943 ותאודור ב-1944 (לאחר שעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס).

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/edith-kermit-carow-roosevelt/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=26 ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חברות המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:בני זוגם של סגני נשיא ארצות הברית
אדית רוזוולט
קטגוריה:תאודור רוזוולט
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1948
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1948
איגוד הבמאיות והבמאים

שמאל
איגוד הבמאיות והבמאים הוא עמותה ציבורית לקידום פיתוח היצירה המקומית במדינת ישראל. האיגוד הוקם על מנת לקדם את הבמאים ולהגן על זכויותיהם, והוא מעניק שירותי דין, הטבות וייעוץ כללי לחבריו. הוא פועל לשיפור התגמול ליוצרי הקולנוע והטלוויזיה בארץ. האיגוד מונה כיום כ-500 חברים.

יו"ר איגוד הבמאיות והבמאים היא לימור פנחסוב.

גולת הכותרת של מאבקי האיגוד היא חקיקת חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, שהסדיר את השקעת המדינה בקולנוע הישראלי על כל ענפיו השונים: קרנות תמיכה בסרטים, פסטיבלי קולנוע, בתי ספר לקולנוע וכו'. פריחת הקולנוע הישראלי של השנים האחרונות היא פועל יוצא של חקיקת החוק. אולם גם לפניו ואחריו ניהל האיגוד שורה של מאבקים עקרוניים שהסתיימו בהצלחה.

הפעילויות האחרונות של האיגוד כללו: משלחת רשמית של חברי איגוד לירדן, העברת תמלוגים לראשונה ל-35 במאים על שידור בערוץ ישראל 10, הכרה של פקודת מס הכנסה במיסוי רב שנתי לבמאים ותסריטאים וכמו כן החתמת 584 יוצרים לשביתה אפשרית אל מול גופי השידור בעניין התמלוגים.

בעקבות מאבק שנמשך כמה שנים, הצליח האיגוד לשנות את חוק זכויות היוצרים אשר יזם משרד המשפטים. משרד המשפטים הביא להצבעה נוסח מתוקן לסעיף 35 לחוק זכות יוצרים החדש, אשר נוסח במהלך הדיונים בין משרד המשפטים ליוצרים השונים בשיתוף עו"ד אהרן נחומי ועו"ד מיכאל ספרד מחברת תל"י בו צוין: .

עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאיות והבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל. בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20100722141651/http://www.film-e-good.org.il/siteFiles/1/19/3799.asp אודות האיגודים - היסטוריה והישגים]

== הערות שוליים ==

במאים
קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:ישראל: טלוויזיה
קטגוריה:ארגוני תקשורת ישראליים
קרן ידעיה

קרן ידעיה (נולדה ב-23 בנובמבר 1972) היא במאית ותסריטאית ישראלית.

==ביוגרפיה==
ידעיה היא בתם של האמן עודד ידעיה והסופרת רונית ידעיה, ממקימי בית ספר מנשר לאמנות בתל אביב ומלמדת שם בימוי ותסריט. היא נוהגת לשקף בסרטיה עמדות חברתיות בעד זכויות האדם בכלל וזכויות האישה בפרט. את סרטה הראשון, הסרט הקצר "אלינור", יצרה בשנת 1993 במסגרת סיום לימודיה, והוא עוקב אחר שתי חיילות בודדות המתחברות בבסיס צבאי וחוות, כל אחת בדרכה, תקופה כאובה וקשה כנשים בסביבה גברית ו"סיזיפית". הסרט, בכיכובה של שרית וינו-אלעד זכה לשבחים רבים ובפרס הסרט הקצר המצטיין.

בשנת 1998 ביימה וכתבה את סרטה הקצר "לולו", אשר עוקב אחר ערב בחייה של זונה בתל אביב. "לולו" השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס מיוחד בפסטיבל איטליה לקולנוע בינלאומי. בשנת 2001 ביימה וכתבה יחד עם שרי עזוז את "תחתונים" ("Les Dessous"), הפקה ישראלית-צרפתית אשר עוקבת אחר מסעה המשונה והלא-קל של אישה צרפתייה לקניית תחתונים בפריז.

סרטה העלילתי הראשון של ידעיה הוא "אור" (הופץ בצרפתית בשם "האוצר שלי") שיצא לאקרנים בשנת 2004 בכיכובן של רונית אלקבץ ודאנה איבגי. "אור", שגם אותו כתבה ידעיה יחד עם עזוז, עוקב אחר נערה מתבגרת (איבגי) אשר מנסה לפרנס בקושי את אמה (אלקבץ), אישה קשת יום העוסקת בזנות הנמצאת במצב בריאותי קשה, ומתקשה לשמור על חייה ועל אהבתה היחידה. "אור" נחל הצלחה ענקית וזכה לשבחים רבים. בטקס פרסי אופיר קטף הסרט פרס בקטגוריית המשחק (עבור איבגי), וזכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים. לאחר מכן השתתף בפסטיבל קולומביה לקולנוע, התמודד בטקס האוסקר האירופי, זיכה את ידעיה ואת שתי השחקניות בפרסים בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל ניו יורק ובפסטיבל מקסיקו, זכה במלגה בפסטיבל מונפלייה ומטעם קרן הקולנוע הישראלי, וזכה בפרס מצלמת הזהב, פרס המבקרים, פרס פריקס, פרס התסריטאות ובפרס המבקרים הצעירים בפסטיבל קאן. לאחר מכן השתתף בפסטיבלים רבים והופץ במדינות נבחרות.

ב-2009 יצא להקרנה בבתי הקולנוע, סרטה "כלת הים", בכיכובם של דאנה איבגי, רונית אלקבץ, מוני מושונוב, רועי אסף ומוריס כהן. בשנת 2014 יצא סרטה "הרחק מהיעדרו" המגולל סיפור של גילוי עריות בין אב לבתו. בשנת 2020 יצא סרטה "מאמי", עיבוד קולנועי לאופרת הרוק שהוצגה בישראל בשנות ה-80 והפכה לקאלט.

כיום מלמדת קולנוע ותסריטאות בבית ספר מנשר לאמנות. נשואה לבמאי מני יעיש ולהם שני ילדים. מתגוררת בבת ים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jff.org.il/show_person.php?id=364 קרן ידעיה] באתר פסטיבל ירושלים
* [http://www.third-ear.com/p_prefo.aspx?id=100058063 קרן ידעיה] באתר [http://www.third-ear.com האוזן השלישית]
* 
* גלעד אמיליו שנקר, [https://www.youtube.com/watch?v=MtU3Y2g2XIY ריאיון עם קרן ידעיה], בתוכנית "חי בסרט", הטלוויזיה החינוכית

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
איגוד התסריטאים

איגוד התסריטאים (איגוד תסריטאי הקולנוע והטלוויזיה בישראל) הוא עמותה רשומה (ע"ר) שמטרתה לקדם את מקצוע התסריטאות בישראל ולהגן על מעמד התסריטאי ועל זכויותיו בתור היוצר הראשון של היצירה הקולנועית והטלוויזיונית. האיגוד מונה היום למעלה מ-500 חברים העוסקים במקצוע התסריטאות בישראל. יו"ר האיגוד מאז שנת 2010 הוא התסריטאי עמית ליאור ששימש כיו"ר גם בשנים 2004–2005.

חברי הנהלת האיגוד (בהתנדבות) נכון לספטמבר 2012 הם התסריטאים עדן גוריון, לי גילת, עלמה גניהר, מיכל ויניק, שירלי מושיוף, נטלי מרכוס, אסתר נמדר, ארז קו-אל וליאורה קמינצקי.

==היסטוריה==
אירוע סולידריות של איגוד התסריטאים הישראלי עם שביתת התסריטאים בהוליווד.
סמליל ישן של האיגוד
האיגוד הוקם ופעל לראשונה לתקופה של שלוש שנים בין השנים 1969–1972, ובתפקיד היו"ר כיהנה עדנה שביט. פעילות האיגוד התחדשה בשנת 1982 ברשות היו"ר תלמה אליגון, ואחד מהישגיו המשמעותיים הראשונים הגיע לקראת סוף שנות השמונים בתקופת כהונתה של היו"ר אילנה לופט. לופט, בשיתוף עם אבי שמש ודורון נשר, יצרה למעשה את הסכם השכר הראשון לתסריטאים בישראל, שנחתם לאחר משא ומתן ממושך מול רשות השידור. הסכם זה הגדיר תעריפי מינימום לתסריטאים בישראל, תעריפים שאותם שילמה הרשות לחברי האיגוד בלבד.

עם צמיחתו המהירה של ערוץ 2 בתחילת שנות ה-90, שוק הטלוויזיה בישראל גדל משמעותית, וכך כמובן גם מספר התסריטאים, הבמאים והמפיקים העובדים בישראל. בשנת 1997 החל שיתוף פעולה אינטנסיבי יותר בין שלל האיגודים המקצועיים בקולנוע ובטלוויזיה, במטרה לממש את מחויבויותיו של הערוץ המסחרי החדש (והזכייניות המפעילות אותו) להפקות מקור בכלל ולסוגה עילית בפרט.
מתוך מאבק משותף זה צמח שיתוף הפעולה ארוך השנים בין איגודי התסריטאים והבמאים, תחת שרביטם של היושבי ראש דאז, אבי שמש ואורי ענבר. בהמשך עמלו השניים ביחד על הקמת חברת תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.

==פרידה מאיגוד הבמאים==
עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל. בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

תסריטאים
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
חוסה קרלוס מריאטגי

ממוזער
חוסה קרלוס מריאטגי (בספרדית: José Carlos Mariátegui; 14 ביוני 1894 - 16 באפריל 1930) היה עיתונאי פרואני, הוגה דעות ופעיל פוליטי. בטרם נפטר בגיל 35 היה סופר מחונן אשר נחשב לאחד הסוציאליסטים המשפיעים ביותר של אמריקה הלטינית במאה ה-20. עבודתו המפורסמת ביותר "שבעה מאמרי פרשנות על המציאות הפרואנית" (1928) עדיין נקראת בדרום אמריקה.

על אף שהיה מרקסיסט מוצהר ואוטודידקט, טען מריאטגי כי המהפכה הסוציאליסטית צריכה להתפתח באופן אורגני באמריקה הלטינית על בסיס התנאים וההוויה המקומיים, ולא כתוצאה מיישום מכני של נוסחאות אירופאיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:עיתונאים פרואנים
קטגוריה:סופרים פרואנים
קטגוריה:מסאים
קטגוריה:סוציאליסטים
קטגוריה:מרקסיסטים
קטגוריה:פעילים פוליטיים
קטגוריה:ילידי 1890

קטגוריה:נפטרים ב-1930
איות

אַיוֹת (שם מדעי: Perninae) היא תת-משפחה של דורסי יום בינוניים ממשפחת הנציים. דורסים אלה חיים באזורים טרופיים שונים באפריקה, אירופה, אסיה ואמריקה. הם קרובי משפחתם של נשרי העולם הישן בתוכם הנשרים.

האיות ניזונות מחיות קטנות יותר כמו מכרסמים, עופות קטנים וזוחלים, אך חלקם מתמחים בחרקים וחלק ניזונים בעיקר מדבש דבורים. יש להם מקור חד ומוארך מעט. צבעיהם אינם מרשימים, בצבע חום או שחור ויש לחלקם ציצה קטנה מאחורי הראש.

בישראל 2 מינים מתת-משפחה זו - אית צרעים ואיה מצויצת.

==מיון==
*תת-משפחה איות (Perninae)
**סוג בזית (Aviceda)
**סוג איה ארוכת-זנב (Henicopernis)
**סוג איה (Pernis)
**סוג דיה אפורת-ראש (Leptodon)
**סוג דיה גדולת-מקור (Chondrohierax)

בעבר נכללו בקבוצה גם המינים: נץ עטלפים, דיה מרובעת זנב, דיה שחורת חזה ועיט נחשים מדגסקרי.

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1851
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד בליית
משפחת רובינסון השווייצרית (סדרת אנימציה)

משפחת רובינסון השווייצרית (באנגלית: The Swiss Family Robinson: Flone of the Mysterious Island; ביפנית: 家族ロビンソン漂流記ふしぎな島のフローネ) היא סדרת אנימציה יפנית בת 50 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1981 בהשראת הספר "משפחת רובינסון השווייצרית" מאת יוהאן דייוויד וייס.

בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון בדיבוב לאנגלית בתחילת שנות התשעים.

== תקציר העלילה ==
הסדרה מתמקדת בילדה בשם פלוון ומשפחתה אשר במהלך שיט באוניה משווייץ לאוסטרליה אונייתם טובעת בסערה והם מוצאים עצמם באי בודד.
אף על פי שהמשפחה נאחזת בתקווה שיום אחד יצאו מהאי, הם בונים בית על עץ וניזנים מהמשאבים הזמינים באי. בעזרת שיתוף פעולה בין כל חברי המשפחה, המשפחה מצליחה לשרוד ובסופה של הסדרה לצאת מהאי ולהגיע לאוסטרליה.

== הדמויות הראשיות ==
* פלורה רובינסון - אחת מילדי משפחת רובינסון. פלורה היא הגיבורה הראשית בסדרה. פלורה היא ילדה עדינה וטובת לב. לעיתים רבות מסייעת לאמה במשימות הבית. העלילה מסופרת לעיתים רבות מנקודת מבטה.
* ד"ר ארנסט רובינסון - האב והפאטריארך של משפחת רובינסון. ארנסט הוא רופא עשיר שמסייע לאנשים עניים שאינם יכולים להרשות לעצמם סיוע רפואי. ארנסט הוא אדם בעל תושייה ואינטליגנציה רבה אשר משתמש בכישוריו הרבים על מנת להבטיח את הישרדותם ורווחתם של בני משפחתו לאחר שהם מצאו עצמם באי בודד.
* אנה רובינסון - האם של משפחת רובינסון. אנא היא עקרת בית אשר משקיעה רבות מזמנה ומרצה בטיפול בילדיה. אנה פועלת ללא לאות על מנת לוודא שמשפחתה תהיה בטוחה.
* פריץ רובינסון - הבן הבכור של משפחת רובינסון. נער אמיץ וחזק בן 15 אשר עוסק רבות בצייד, ומסייע בכך לספק מזון לבני המשפחה.
* ארנסט רובינסון ג'וניור - הוא הבן השני במשפחת רובינסון. נער אינטליגנטי וסקרן בעל עניין רב במדע ובטבע. נוהג לעיתים רבות לחקור את האי.
* ג'ק רובינסון - ילד בן 3 אשר הינו הילד הצעיר ביותר במשפחת רובינסון. ג'ק הוא ילד הרפתקן ושובב אשר תורם רבות למאמצי המשפחה.
* ברוסטר - כלב הסן ברנרד של המשפחה אשר היה שייך בעבר לקפטן הספינה בה היו משפחת רובינסון אשר טבעה בלב ים לפני שהמשפחה הגיעה לאי הבודד. ברוסטר ממלא תפקיד חשוב בחיי המשפחה. מסייע לעיתים רבות בציד ברחבי האי.
* ניפ - קוף המחמד השובב של משפחת רובינסון אותו הם מצאו באי.
* אמילי מונטרוז - נערה צעירה שמשפחת רובינסון שהייתה באותה הספינה בה היו משפחת רובינסון והגיעה אל האי הבודד באותו האופן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:סדרות דרמה תקופתית
קרב קופנהגן (1807)

הקרב השני של קופנהגן נמשך מ- 16 באוגוסט עד 5 בספטמבר 1807, והיה, כמו הקרב הראשון, התקפה בריטית על בירת דנמרק, קופנהגן.

הממשלה הבריטית החליטה לתפוס את הצי הדני, כדי למנוע את לכידתו על ידי נפוליאון, ולכן תקפה את דנמרק ללא הכרזת מלחמה. הצבא הדני היה ערוך בגבול דנמרק, בדרום, נגד התקפה אפשרית של הצבא הצרפתי, והכוח שנותר להגנתה של קופנהגן היה מוגבל מאוד. 

חיילים בריטיים בפיקוד הגנרל ארתור ולסלי הביסו כוח דני חלש מדרום לקופנהגן. תוך כמה ימים הייתה קופנהגן מוקפת לגמרי. הבריטים הציעו לדנים להיכנע, ומשהצעה זו נדחתה הפגיז צי בריטי בפיקוד האדמירל ג'יימס גמבייר את העיר. בלילה הראשון של ההפגזה נורו 5,000 פגזים אל קופנהגן. הבריטים, שראו את הנזק שגרמו, הורידו את עוצמת האש, כדי לאפשר למגינים מוצא של כבוד, וירו "רק" 2,000 פגזים אל העיר. ואולם, לנוכח סירובם של הדנים להיכנע, רגזו הבריטים והגבירו את קצב האש בלילה השלישי, ל-7,000 פגזים בלילה. ההפגזה נמשכה מ-2 בספטמבר עד 5 בספטמבר 1807. ב-7 בספטמבר נכנעו הן העיר קופנהגן והן הצי הדני (שמנה 18 אוניות קו, פריגטה אחת, 13 ספינות קטנות יותר ו-25 ספינות תותחים) לכוח העדיף בהרבה של הכוחות הבריטיים. מפקד העיר קופנהגן קיבל הוראות מנסיך הכתר לשרוף את הצי הדני (מלך דנמרק לא היה שפוי, ונסיך הכתר היה המושל בפועל). לא ברור מדוע לא בוצעה הוראה זו.
 
יותר מ-2,000 אזרחים נהרגו, וכ-30% מהבניינים בעיר נהרסו. בהפגזה שולבו גם רקטות, שגרמו לשריפות רבות בעיר. ב-21 באוקטובר עזב הצי הבריטי את קופנהגן בדרכו חזרה לבריטניה. אוניית קו דנית אחת שנלכדה עלתה על שרטון ונשרפה; סופה הטביעה 22 ספינות תותחים. רק 4 אוניות קו דניות שהגיעו לבריטניה הוכנסו לשירות בצי הבריטי.

פריגטה דנית אחת, שניתנה במתנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי לדנים, הושארה בקופנהגן. כמה חודשים לאחר הקרב שלחו הדנים את הפריגטה חזרה לבריטניה, כשעליה שבויי מלחמה בריטיים, ופתק שאמר: "שכחתם משהו".

== לקריאה נוספת ==
* מאיר שש, המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית, הוצאת משרד הביטחון, 1991
<div style="direction: ltr;">
* Natkiel Richard Preston Antony, Atlas of maritime history, Newyork, 1997
* Pope Stephan Dictionary of Napoleonic war, 1999
* Kemp Peter, The oxford companion ships and the sea, 1976
* Dudlly Pope, The great gemble weidenfeld and wicolson, 1972
</div>

==קישורים חיצוניים==

קרב קופנהגן (1807)
קטגוריה:קופנהגן: היסטוריה
קופנהגן 1807
קטגוריה:הצי המלכותי הבריטי: קרבות ומבצעים
שבועת האחים ההוראטים

שבועת האחים ההוראטים (בצרפתית: Le Serment des Horaces) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד.

היצירה נחשבת בעיני ההיסטוריונים של האמנות כסנונית הראשונה המבשרת את בוא עידן הנאו-קלאסיקה. עידן זה הוא כינוי של סגנון האמנות הרשמי שהיה בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19 (1790–1840). שכן, האמנות הצרפתית בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הושפעה מאוד מהמהפכה הצרפתית ומהרעיונות שהובילו אליה. 

העבודה מציגה נושא פטריוטי ובעל מוסר גבוה, המספר את הסיפור מהמאה ה-7 לפנה"ס על שלושת הבנים של פוליבוס הוראטיוס, שמת במאבק בין רומא לאלבה לונגה. כאשר הוראטיוס מרומא משביע את בניו בחרב להילחם במשפחה מאלבה. האמהות והאחיות דואגות ובוכות לשלומם של הבנים. המשפחה היריבה הייתה קשורה למשפחת האימהות ולכן הנשים אבלות כי הן יודעות שיאבדו אח או בעל. אחד האחים ניצל, אך הרג את אחותו מכיוון שהיא בכתה על אחד מהאויבים שמתו בעקבות הקרב, לו הייתה מאורסת. הוא הורשע על רצח בן המשפחה אך נמחל לו עקב רצון העם. האמן מתאר את האחים שנשבעים לחרב ומתאחדים כאיש אחד למען אותה המטרה. הם מאמינים בצדקתם כאשר טובת המדינה היא עליונה וקודמת לשיקולים אישיים ואפילו קודמת למשפחה. 

שבועת ההוראטים נחשבת לפעמים כהתבטאות הברוכה ביותר של הנאו-קלאסיציזם בציור. כל אחד משלושת האלמנטים שבציור (הבנים, האב, הנשים) ממוסגר בחלק של הארקדה, והדמויות ממוקמות במעין במה צרה. דויד חילק את התמונה בין דמות האב, בין האחים, ובין דמויות הנשים. נקודת המגוז של הציור ממוקדת בחרבות שהוראטיוס נותן לבניו.

בזמן ששני האחים שמאחור מחזיקים את החרבות שלהם ביד שמאל, האח הקדמי מחזיק את החרב ביד ימין ועמה הוא נשבע. נראה שדויד התכוון ליצור הרמוניה בין הדמויות ביצירה, אך רבים שמו לב לפרט זה והיו ששיערו שהאח הנמצא מלפנים יהיה זה שישרוד בקרב. החרבות המנצנצות בציור, בנוסף לזוויות הידיים המחזיקות אותן, יוצרות מעין משולש הרמוני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ז'אק לואי דויד
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:יצירות אמנות נאו-קלאסיות
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18