OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תפרח

תפרח הוא מושב חרדי בנגב הצפוני־מערבי על כביש 25, המשתייך לתנועת פועלי אגודת ישראל ולמועצה אזורית מרחבים, בה הוא מהווה את היישוב הגדול ביותר. מקור שם המושב הוא מהפסוק בספר ישעיהו: .

== גאוגרפיה ==
המושב נוסד בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי השואה מרומניה והונגריה. חברי המושב שהיו לפנים חברי אגודת ישראל, הצטרפו להסתדרות,
אך לאחר מאבק הועברו להסתדרות פועלי אגודת ישראל. בשנת 1954 הצטרפו למושב קבוצת עולים ממרוקו.

שטחו של המושב הוא כ-5,000 דונם. ומתגוררות בו כ-500 משפחות, מיעוט התושבים עוסקים בחקלאות ורוב הגברים אברכים.

במקום פועלות מספר ישיבות, הגדולה שבהם היא ישיבת תושיה, מהגדולות במגזר החרדי ליטאי המונה כ-900 תלמידים, ובראשה עומדים הרב אביעזר פילץ ומייסד הישיבה הרב יעקב פרידמן. בנוסף, פועלות במקום שתי ישיבות לצעירים (בראשות הרב בצלאל גנצ'רסקי, ובראשות הרב אברהם גריינמן), בעבר, פעלה גם הישיבה קטנה בראשות הרב ישעיהו קרביץ, הישיבה הספרדית תפרח (בנשיאות הרב יצחק חיים פרץ), ישיבת דעת שלמה (בראשות הרב שלמה מנדל), ישיבת נחת רוח (בראשות הרב אבנר טוניק),
ישיבת תפארת תורה לבעלי תשובה בראשות הרב אפרים סופר, וישיבה לבחורים מיוחדים בראשות הרב שלמה צבי הלל. רב היישוב הוא הרב אליהו אליעזר יעקובזון.

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.merchavim.org.il/cgi-webaxy/item?46 תפרח], באתר מועצה אזורית מרחבים
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובי פועלי אגודת ישראל
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
חורבת מנוח

חורבת מנוח היא חורבה עתיקה, הנמצאת בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לאופקים.

ראשיתה של חורבת מנוח בתקופה הביזנטית, אך יש ממצאים ארכאולוגיים לפעילות גם בתקופה ההלניסטית. המקום היה פעיל ומיושב, גם בתקופה הישראלית.

בתוך חורבת מנוח ישנם שני אתרים עיקריים: תל מנוח ובארות מנוח. בארות מנוח הם קבוצה של בארות עתיקים מתקופות קדומות, הנמצאות באפיקו של נחל מנוח. תל מנוח הוא המקום בו נעשתה כל הפעילות בתקופות הללו, ובו נמצאו ממצאים ארכאולוגיים כגון: מבני אבן, חרסים ואבני פסיפס, בסיסים וכותרות (של עמודים) ועוד.

== הערות שוליים ==

מנוח
קטגוריה:בקעת באר שבע: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אופקים
לואי המגמגם

לואי השני "המגמגם" (בצרפתית: Louis II le Bègue; 1 בנובמבר 846 – 10 באפריל 879) היה מלך פרנקיה המערבית בשנים 877–879 ומלך אקיטן בין 867–879.

== חייו ==
לואי היה בנם של המלך קרל הקירח וארמנטרוד מאורליאן. ב-10 בפברואר 856 אביו השיא אותו לאחת מבנותיו של אריספו דוכס ברטאן שהעניק ללואי, שהיה בן עשר שנים בלבד, את דוכסות לה מאן ואת העיר לה מאן כבירתו. צעדים אלה גרמו למורת רוח בקרב אנשי האצולה של ברטאן. בנובמבר 857 נרצח אריספו דוכס ברטאן וב-858 סאלומון מברטאן ורובר החזק מרדו בקרל הקירח וקראו ללודוויג הגרמני מלך פרנקיה המזרחית לפלוש לפרנקיה המערבית. בספטמבר של אותה שנה לודוויג הגרמני הגיע לאורליאן, פגש את מנהיגי המורדים וגירש את לואי מלה מאן.

בשנת 867, בימי שלטון אביו, הוא הוכתר למלך אקיטן. כאשר קרל הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ונסע להגן על איטליה, השאיר את לואי כעוצר הממלכה תחת פיקוח יועציו ונציגי הכנסייה.

במות אביו הם הכריחו את לואי להכיר בסמכותם למנות את המלך והכתירו אותו בתנאי שישמור על זכויותיהם. נתון למרותם, ללואי לא הייתה הרבה השפעה פוליטית. בתקווה לשנות את המצב, הוא החליש את הכתר על ידי חלוקת נחלות שונות במטרה לזכות בתומכים. 

בשנת 862 הוא נישא לאנסגרדה מבורגונדיה ולהם נולדו שני בנים, לואי וקרלומן. מאשתו השנייה, אדלייד יהודית מפריז, נולדה לו בת אחת, הנסיכה ארמנטרוד. מאשתו השלישית, לואיטגרד מסקסוניה, נולד לו בן נוסף, שארל, שנולד לאחר מות אביו.

בריאותו של לואי הייתה רופפת והוא מת שנתיים בלבד אחרי אביו. לאחר מותו, חולקה הממלכה בין שני בניו, לואי וקרלומן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 846
קטגוריה:נפטרים ב-879
אופרטור ביליניארי

אופרטור ביליניארי הוא פונקציה <math>\ T: U \times V \to W</math> המוגדרת ממכפלה ישרה של שני מרחבים ליניאריים אל מרחב ליניארי שלישי, שהיא ליניארית בכל אחד משני הרכיבים: הפונקציה <math>\ T(\cdot,b) : U \to W</math> היא ליניארית לכל <math>\ b\in V</math>, והפונקציה <math>\ T(a,\cdot) : V \to W</math> היא ליניארית לכל <math>a\in U</math>.

דוגמאות: 
* כאשר המרחבים U, V שווים זה לזה והמרחב W הוא שדה הבסיס (השדה שמעליו מוגדרים המרחבים), האופטור נקרא תבנית ביליניארית.
* אם כל המרחבים U, V, W שווים, אפשר לראות את האופרטור כפעולה בינארית <math>\ V\times V \to V</math>, ואז הליניאריות בשני המשתנים פירושה שהפעולה דיסטריבוטיבית (מימין ומשמאל). 
* ההעתקה <math>\ U \times V \to U \otimes V</math> לתוך מרחב המכפלה הטנזורית, המוגדרת לפי <math>\ (u,v)\mapsto u\otimes v</math>, היא העתקה ביליניארית. 

==שימושים==
לאופרטור ביליניארי שימושים רבים בקריפטוגרפיה, למשל עבור סכמות הצפנה וחתימה מבוססות ID.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:אנליזה פונקציונלית
קטגוריה:אלגברה ליניארית
קטגוריה:פעולות בינאריות
הסיודוס

במוזיאון החדש (ברלין)]]
מהדורה משנת 1539 של חיבורו של הסיודוס "עבודות וימים"
הֵסְיוֹדוֹס (ביוונית: Ήσίοδος) היה משורר אפי יווני מוקדם, שחי במאה השמינית לפנה"ס. כבר במאה החמישית לפנה"ס התווכחו מלומדים האם הומרוס קדם להסיודוס או להפך. רוב המלומדים המודרניים סבורים ששירת הומרוס קודמת בכמה עשורים לשירת הסיודוס.

== חייו ==
הסיודוס היה איכר ורועה צאן בחבל בויאוטיה ביוון, ופקד לעיתים קרובות את הר הליקון, משכנן של המוזות. בשירתו הוא מספר כיצד העניקו לו המוזות את יכולת השירה האלוהית, כשרעה את עדריו על ההליקון. שירתו כתובה במשקל האפי, הקסמטר דקטילי.

מקור הפרטים המעטים הידועים על חייו של הסיודוס הוא המסופר בשירותיו: בתחילת שירתו "עבודות וימים" מספר הסיודוס על סכסוך משפטי בינו לבין אחיו פֵּרְסֵס, בעניין ירושת אביהם, שבו הפסיד הסיודוס. פרסס מתואר כהולל חסר אחריות, והשירה הזו ממוענת אליו כמסר דידקטי ללמדו אורח חיים הגון ונבון של איכר בן התקופה. מוזכרת גם תחרות משוררים בכאלקיס אשר באי אֵוּבוֹיָה, מצפון לחבל אטיקה, שבה זכה הסיודוס בחצובה (תלת-רגל). על בסיס אזכור זה של תחרות נרקם בדורות מאוחרים יותר סיפור על תחרות שירה בין הומרוס להסיודוס. לסיפור אין שחר, ככל הנראה. ביצירה זו הוא מתאר, בין היתר, את תקופות תחילת האנושות, ובשיאן את תור הזהב שבו היו האנשים בני אלמוות וחיו בשלום וברווחה על אדמתם.

ביצירה מעביר הסיודוס ביקורת נוקבת על עוולות ושחיתות מצד המעמד העליון.

בנוסף ל"עבודות וימים" (תורגם לעברית גם בשם "מעשים וימים"), חיבר הסיודוס שירה נוספת, מפורסמת יותר, בשם "תאוגוניה" (ביוונית - הולדת האלים); בחיבור זה מפרט הסיודוס את הגנאלוגיה של האלים האולימפיים ושל אלים וגיבורים נוספים, כמו גם את היווצרות העולם. היצירה משמשת מאז ועד היום מקור מיתולוגי חשוב ביותר.

להסיודוס מיוחסות גם שירות אחרות, כגון "מגן הראקלס" , ו"קטלוג הנשים", אך מדובר ככל הנראה ביצירות מאוחרות שמחקות את הסיודוס או משתייכות לאותה מסורת שירה, ורובן אבדו ושרדו מהן רק קטעים בודדים (פרגמנטים).

== תרגומי יצירותיו לעברית ==
* הסיודוס, שירת הסיודוס (מעשים וימים, תאוגוניה, מגן הראקלס), תרגם שלמה שפאן, מוסד ביאליק, 1956
* הסיודוס, עבודות וימים, תרגם אהרן שבתאי, הוצאת שוקן, 2004 (הנספח כולל גם קטעים גדולים מן התאוגוניה)
* הסיודוס, תאוגוניה, מיוונית עתיקה שמעון בוזגלו, אבן חושן, 2017

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150726024157/http://pluto.huji.ac.il/~liebes/THEOGONY.doc מוזות בנות הליקון], שיר הפתיחה מתוך תאוגוניה. תרגום ומבוא מאת יהודה ליבס
* 
* , התאוגוניה במלואה מאת הסיודוס בתרגום שמעון בוזגלו
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררי יוון העתיקה
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
סובסטרט

בביוכימיה, סוּבְּסְטְרָט (בעברית גם מַצָּע) של אנזים, הוא הכינוי למולקולה שעליה פועל האנזים ומזרז תגובות הקשורות בה. מולקולת הסובסטרט נקשרת אל האתר הפעיל של האנזים, עוברת שינוי, משתחררת ומפנה את מקומה למולקולה הבאה. לאנזים אחד יכולים להיות כמה סובסטרט שונים. אלו נקשרים לאתרים פעילים על פני האנזים, ובדרך כלל מגיבים ביניהם כדי לקבל את התוצר הסופי. דוגמה לסובסטרט הוא עמילן, שהוא הסובסטרט של האנזים עמילאז. 

קצב הפעולה של אנזים נמדד כאשר באתרו הפעיל יש את מספר הסובסטרטים המקסימלי שהוא יכול להכיל.
==תהליך תפיסת הסובסטרט והפקת תוצר==
בעת הריאקציה נקשר הסובסטרט לאנזים המתאים לו בזכות ההתאמה בינו לבין האתר הפעיל של אנזים. רק סובסטרט בעל תכונות כימיות ומבנה מרחבי מתאים יכול להתקשר אל אתר פעיל מסוים. לדוגמה, אם אתר פעיל של האנזים יכיל קבוצת מולקולות הידרופוביות וקבוצת מולקולות בעלות מטען חשמלי שלילי, הוא יוכל לקשור אליו רק סובסטרט הידרופובי ובעל מטען חשמלי חיובי. לאחר התקשרות הסובסטרט אל האתר הפעיל הוא נהפך לתוצר ומשתחרר מהאתר הפעיל לסביבה. לאחר ששוחרר הסובסטרט יכול האנזים לקשור אליו סובסטרט נוסף.

<div class="mw-content-ltr">E + S ⇌ ES → EP ⇌ E + P</div>

כאשר:

E הוא אנזים, S הוא סובסטרט ו-P הוא תוצר.

בעוד שהתהליך הכימי הראשון (הקשירה) והשלישי (הפרימה) הם בדרך כלל תהליכים הפיכים, התהליך האמצעי הוא בדרך כלל תהליך בלתי הפיך.

חומרים המפריעים לסובסטרט להיקשר לאתר הפעיל קרויים מעכבי אנזימים.

==ראו גם==
*קינטיקה אנזימטית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:זרזים
קטגוריה:קינטיקה אנזימטית
תלת-אופן

Vespacar מתוצרת פיאג'ו (איטליה)]]
NSU (גרמניה, 2002)]]
תלת אופן עם [[עגלה המשמש לשינוע של חבילות בוורשה. יש לו שני גלגלים מלפנים]]
אופני סבלות ישנים, ב[[תל אביב]]
תלת-אופן הוא כלי רכב בעל שלושה גלגלים.
תלת-אופן יכול להיות רתום ומונע על ידי:
* בכוח אדם, כמו אופניים. קיימות סוגים שמאפשרים תנועה בישיבה/שכיבה (אופנוח) או בעמידה (MeMover)
* אופנוע או קטנוע (למשל וספה)
* מכונית בתצורות הבאות: (1) מקדימה 2 גלגלים, מאחור גלגל בודד, לדוגמה: Egg & Egli ופרם קינג פולדה, (2) מקדימה גלגל בודד, מאחור 2 גלגלים, לדוגמה : גוליית גולי
* בעל חיים
* מנוע חשמלי

ניתן לבנות תלת-אופן שגלגלו הבודד מאחור או מלפנים. תלת-אופניים נבדלים גם בנפח המיועד לנשיאת מטען, הממוקם בין זוג הגלגלים. תלת-אופניים היו כלי נפוץ בישראל להובלת מטען בשנות החמישים של המאה העשרים. כיום משמשים תלת-אופניים בישראל בעיקר לרכיבתם של אנשים בעלי יציבות נמוכה, כאופניים ראשונים לגיל הרך או למבוגרים.

תלת אופן ממונע קרוי לעיתים "אוטו ריקשה". רכב הריקשה נפוץ במזרח הרחוק ובהודו כמונית להשכרה. רכב זה הוא בדרך כלל על בסיס קטנוע ("וספה") המסיע כשלושה אנשים ונהג. גם בישראל שימשו ריקשות אלו כרכב משא קל בבסיסי צה"ל ובשוק האזרחי. בתאילנד קרוי כלי רכב כזה בשם 'טוק טוק'.

בסוף המאה ה-19 היה מיוצר תלת אופן "Craigievar Express" עם מנוע קיטור.
==ראו גם==
* קלנועית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:סוגי אופניים
קטגוריה:מכוניות תלת אופן
קטגוריה:קטנועי ואופנועי תלת-אופן
קטגוריה:3 (מספר)
יבול (מושב)

יְבוּל הוא מושב בחבל שלום, מדרום-מזרח לכרם שלום, במועצה אזורית אשכול ומשתייך ליישובי האיחוד החקלאי. המושב הוקם בשנת 1981 והוא אחד משישה מושבים שהוקמו בתחילת שנות ה-80, במסגרת חבל שלום.
==היסטוריה==
המושב הוקם ב-1977 לאחר שגרעין המשפחות המייסדות מתנועת האיחוד החקלאי אזרחו את היאחזות "נח"ל מורג" (לימים מורג) ברצועת עזה. הובטח להם כי ישבו במקום באופן זמני בלבד ולאחר שמונה חודשים ייבנה עבורם ישוב קבע בפתחת רפיח, אך כשנחתמו הסכמי קמפ דייוויד בסוף 1980 הוקפאה התוכנית. לאחר שנתיים וחצי במקום דרשו לעבור לחבל שלום שהוקם באותה עת. המושב עלה על הקרקע בחבל שלום ב-22 באוקטובר 1981.

בשנת 1983 נקלע המושב, יחד עם שאר המושבים בחבל שלום, לחובות. זאת עקב ירידה במחירי הירקות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור. לאחר שהפגינו במעבר רפיח הובטח לתושבים סיוע מידי, אך הקשיים נמשכו לאחר שבעקבות האינתיפאדה הראשונה, לא יכלו להעסיק פועלים מעזה. רוב חובות מושבי חבל שלום נמחקו אחר כך בהסדר חובות המושבים.

בשנת 2005 הגיעו למקום כמחצית ממפוני היישוב נצרים בגוש קטיף. לימים תושבים אלו הקימו בחבל שלום, את היישובים בני נצרים, נווה ושלומית.

==כלכלה==
היישוב מונה כ-45 נחלות (משקים). כמחצית מתושבי יבול עוסקים בחקלאות והשאר בעבודות שונות בסביבה או בערים הקרובות. לאחרונה פתח יבול את שעריו לקליטת חברים חדשים ולשם כך הוקצו נחלות לבניית בתים והקמת משק.

== ראו גם ==
*חבל שלום
*חולות חלוצה

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יישובי האיחוד החקלאי
יתד

יָתֵד הוא מושב בחבל שלום, המשתייך לתנועת המושבים. המושב הוקם בשנת 1980. יתד הוא אחד מ-32 יישובי מועצה אזורית אשכול, מושב חקלאי המונה כ-170 משפחות.

==היסטוריה==
טקס הנחת אבן הפינה למושב נערך ב-24 באפריל 1980.

עם הקמת המושב היו בו 96 חלקות חקלאיות, אולם בפועל, לא כולן היו מאוכלסות. במרץ 1999 אישרה להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז הדרום תוכנית חדשה למתחם המגורים של המושב, אחרי שאושר גם בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים. מטרת התוכנית הייתה להגדיל את אוכלוסיית היישוב על ידי הרחבה לא חקלאית, במסגרת פרויקט בנה ביתך, של 110 מגרשים בשטח מרבי של 600 מ"ר כל אחד, על ידי ניצול שטחים לא מעובדים באזור הכניסה ליישוב. ההרחבה אושרה סופית במאי 2000.

לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נקלטו ביישוב כשליש ממתיישבי היישוב בני עצמון (עצמונה), כ-30 משפחות, אך הם היו מאורגנים כ"גרעין" עצמאי. עם המפונים עברה גם מכינה קדם צבאית עצם למושב יתד. החל מסתיו 2010 החלו המפונים לעבור אל בתים חדשים שהוקמו עבורם במושב נווה הממוקם בחולות חלוצה, ועד סוף קיץ 2011 עזבו את יתד המשפחות האחרונות מהגרעין.

בשנת 2008, היו במושב 50 משפחות בלבד ונחלות פנויות, והחל במבצע לשיווק 24 מגרשים פנויים בעלות של 30 אלף דולר, בשיטת בנה ביתך. בשנת 2010 פרץ סכסוך בין ארבעה חברים חדשים במושב לחברים הוותיקים, לאחר שהאסיפה הכללית של המושב עסקה בחלוקת הנחלות הפנויות בין החברים, אולם ארבעה התושבים, שבאותה עת טרם התקבלו כחברים, לא הורשו להשתתף בה או לקחת חלק בהצבעה (ארבעתם התקבלו כחברים רק ארבעה חודשים לאחר מכן). הם תבעו את האגודה השיתופית של המושב וזכו בפיצוי סמלי.

במהלך מתקפת הפתע על ישראל (2023), בבוקר 7 באוקטובר 2023, התרחש קרב יתד בו חוליית מחבלי חמאס חדרה ליישוב וחוסלה בחילופי אש על ידי כוחות צה"ל.

==תעסוקה==
רוב חברי המושב עוסקים בחקלאות מתקדמת בחממות, גידולי ירקות ופרחים. וחלקם האחר ביזמות פרטית או עסקית, חינוך, שירותי הסעדה, שירותי תיירות ואטרקציות.

==חינוך==
מערכת החינוך הפורמלית כוללת בית ספר תיכון "נופי הבשור" ובית ספר יסודי "שחר אשכול" אשר נמצאים בקריית החינוך המועצה. ביישוב ישנו גן חובה "גן דרור" ומערכת הסעות מסודרת למוסדות החינוך.

החינוך הבלתי פורמלי כולל פעילות בתנועות נוער.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1980
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: יישובים
משאבי שדה

300x300 פיקסלים
מַשְׁאַבֵּי-שָׂדֶה הוא קיבוץ למרגלות הר הנגב, 24 ק"מ מדרום לבאר שבע ו-42 ק"מ מצפון למצפה רמון. הקיבוץ משתייך לתנועה הקיבוצית, ונמצא ליד באר משאבים. הקיבוץ הוקם בנובמבר 1947 בחלוצה שבחולות חלוצה, ובמלחמת העצמאות היה במצור. הקיבוץ נקרא על שם יצחק שדה, ממיסדי הפלמ"ח.

בשנת 1949 הקיבוץ הועבר למקומו הנוכחי. שטחו של הקיבוץ הוא כ-9,000 דונם, ואוכלוסייתו עומדת על כ-500 איש. שייך למועצה אזורית רמת הנגב.

== תולדות הקיבוץ ==
גרעין המייסדים של הקיבוץ מנה כמאה ועשרים חברים וחברות, חברי שלושה גרעיני "הכשרה" של הפלמ"ח: הכשרת "במעלה" בית השיטה, הכשרת חולתה והכשרת גבת-"משאבים".
לאחר התיישבות הקבע בשנת 1949 התגוררו ועבדו בקיבוץ גרעיני התיישבות רבים, של חניכים מתנועות נוער בארץ ומחוץ לארץ, וכן במסגרת השירות הצבאי בנח"ל, וכל אחד מהם השאיר חברים שתרמו להמשך היישוב, לביסוסו, ולביצורו. ביניהם ניתן למנות את הגרעינים "צ'יפ","שדה", "למרחב", "רותם","חלוצה", והגרעינים הפרטיים "רמות א'", "רמות ב'", "רמות ג'", "שגיא" ואחרים.

== פרנסה ==
הקיבוץ מתפרנס מתעשייה (מפעל "שגיב"), מחקלאות - פלחה וגידולי שדה, רפת ולולים, וכמו כן מתיירות - בקיבוץ קיים אורחן "משאבים". כמו כן בשטח הקיבוץ ממוקם בית הספר היסודי ממלכתי אזורי "משאבים", בו לומדים ילדי המועצה האזורית רמת נגב מכיתה א' ועד כיתה ח'.

== לקריאה נוספת ==
* צבי אילן, אתרי טיול בארץ ישראל - מדריך לאזור המרכז והדרום, תל אביב: הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך, 1982, עמ' 200–205.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [https://www.rng.org.il/משאבי-שדה/ משאבי שדה], באתר המועצה האזורית רמת הנגב
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2015/12/19/סיבוב-בשלושה-חדרי-אוכל-בקיבוצים-משאבי/ סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ], באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2015
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1947
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:הנצחת יצחק שדה
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
ניר יצחק

נִיר יִצְחָק הוא קיבוץ בנגב הצפוני-מערבי, בין חבל אשכול לחבל שלום, המשתייך לקיבוץ הארצי. הקיבוץ נקרא על שמו של יצחק שדה, ממייסדי הפלמ"ח. נכון ל-2005, שטחו של הקיבוץ הוא כ-5,500 דונם.

בקיבוץ כ־370 חברים, וכן מועמדים לחברות, צעירים לאחר הצבא והורי חברים, ובסה"כ מתגוררים בקיבוץ כ-530 נפשות.

==היסטוריה==
הקיבוץ הוקם ב-8 בדצמבר 1949, ב"דנגור", הנקודה בה הייתה נירים עד לאחר מלחמת העצמאות. מקימיו היו בני גרעין א"י ט"ו<ref></ref> של השומר הצעיר, והיה בהם רוב לקו השמאלי יותר של מפ"ם שבין השאר הצדיקו את האשמות הקומוניסטים במשפטי פראג. אל המייסדים הצטרפו בראשית שנות ה-50 גרעין "גבולות" של צברים מחיפה וכן עולים מבולגריה, רומניה וארגנטינה. בתחילה נקרא הקיבוץ "דנגור" ובשנת 1953 הומר שמו ל"ניר יצחק", לזכרו של יצחק שדה.

בשנותיו הראשונות התקשה הקיבוץ למצוא אפיק לפרנסתו, שכן בגלל מיקומו הדרומי לא היו במקום מספיק משקעים לחקלאות, והוא נאלץ לעבד אדמות הרבה יותר צפונה. כמו כן, סבל הקיבוץ מסופות חול ומהיבלית שהשחיתה יבולים. צינור המים של מפעל ירקון-נגב לא הגיע עד הקיבוץ והוא נאלץ להמשיך להתמודד עם מנת המים הדלה שלו, גם לאחר שיישובים אחרים בנגב קיבלו הקצבות גדולות יותר של מים. בנוסף, פעילות המסתננים והפדאיון הטרידה את הקיבוץ.

=== מתקפת הטרור על ניר יצחק ===

ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת מתקפת הפתע על ישראל, תקפו מחבלים מארגון הטרור חמאס את הקיבוץ, רצחו, וחטפו חברים ממנו לעזה.

==כלכלה==
ענפי המשק העיקריים כוללים גידולים חקלאיים: תפו"א, גזר, בוטנים, פקעות, צנוניות וחיטה, וכן פועלים בקיבוץ רפת ולול.

בקיבוץ מפעל תעשייה אחד: "כימדע" - מפעל כימיקלים עדינים לתעשיית התרופות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* שיר [https://www.zemereshet.co.il/m/song.asp?id=12158 ניר יצחק] (עם התייחסות בתחתית העמוד לשינוי שם הקיבוץ), באתר [https://www.zemereshet.co.il/m/index.asp זמרשת]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:הנצחת יצחק שדה
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יישובים בדרום ישראל שפונו במלחמת חרבות ברזל
ניר משה

מבט על המושב
נִיר מֹשֶׁה הוא מושב עובדים בנגב הצפוני־מערבי, השוכן מדרום־מזרח לשדרות וצפונית לניר עקיבא ומשתייך לתנועת המושבים ולמועצה האזורית מרחבים. 

מקור שם המושב בשמו של משה סמילנסקי, שהיה חקלאי נוסף על היותו סופר ומכאן המילה ניר. המושב הוקם בשנת 1953 על ידי עולים ממרוקו שאליהם הצטרפו עם השנים גם עולים מאלג'יריה, ונקרא בתחילה "שובל מזרחי 1". שטחו של המושב כ־2,000 דונם.

==קישורים חיצוניים==

* אתר [https://www.nirmoshe.org.il/ ניר משה]
* 
* [https://web.archive.org/web/20151117164221/http://www.merchavim.org.il/cgi-webaxy/sal/sal.pl?lang=he&ID=723301_merchavim&act=show&dbid=pages&dataid=37 ניר משה] באתר המועצה האזורית מרחבים

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:הנגב: יישובים
ניר עקיבא

נִיר עֲקִיבָא הוא מושב בנגב הצפוני־מערבי, מצפון־מזרח לנתיבות ומדרום לניר משה, המשתייך לתנועת המושבים. הוא הוקם ב-1 ביוני 1953 על ידי עולים מרומניה, כשאליהם הצטרף גרעין של עולים צעירים יוצאי מרוקו, על אדמות הכפר הערבי כופח'ה. שטח המושב הוא כ־1,000 דונם.

== היסטוריה ==
המושב הוקם במסגרת עיבוי ההתיישבות באזור שובל והוא כונה זמנית "שובל 2". במאי 1954 נקבע שמו "שדות עקיבא", על שם עקיבא אטינגר, שהיה מנהל מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית. לאחר כשנה הוסב שמו ל"ניר עקיבא".

המושב לא הצליח למשוך אליו מתיישבים, ובתחילת 1958 היו בו 40 בתים ריקים, שיועדו לשיכון מתיישבים במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר.

בתוך אדמות המושב הוקם בשנת 2011 היישוב שבי דרום שמיועד בעיקר לתושבי כפר דרום שפונו מגוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות בשנת 2005.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
File:Nir_Akiva_2.JPG|בית העם
File:Nir_Akiva_4.JPG|בית הכנסת
File:Nir_Akiva_5.JPG|גן ציבורי
File:Nir_Akiva_6.JPG|גן ציבורי ומגרש משחקים
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.merchavim.org.il/cgi-webaxy/item?38 ניר עקיבא] באתר המועצה האזורית מרחבים

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:הנגב: יישובים
עזוז

עֱזוּז הוא יישוב קהילתי בגבול הנגב וסיני הממוקם כ-12 קילומטרים מדרום-מזרח לניצנה וכ-3 קילומטרים ממזרח לגבול עם מצרים. היישוב הנוכחי הוקם בשנת 1985. במקום בתי אומנים שונים ומפעלי תיירות. נכון לשנת 2015 יש ביישוב 16 משפחות. שייך למועצה אזורית רמת נגב ונמצא בגובה ממוצע של כ-325 מטר מעל פני הים. נקרא על שם נחל עזוז הזורם מצפון-מזרח ליישוב.

==היסטוריה==

היישוב נוסד כהיאחזות נח"ל, הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההיאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 ונקרא בשנות החמישים והשישים "בארותיים (בנגב)", תרגום שמו הערבי של המקום, "בירין" - שתי בארות, הנקראות היום "באר משה" ו"באר אהרון". סביב לבארות מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים ועצי אשל. החורשה ניטעה בשנת 1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי "קבוצת נוטעים", צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה. ההתגייסות לנטיעת עצים בבירין ובמקומות אחרים בגבול המדבר, שחררה את הצעירים מחובת השירות בצבא העות'מאני.

ההחלטה על הקמת ההיאחזות נתקבלה בתחילת 1956, לאחר שבמבצע הר געש בנובמבר 1955 סולק הצבא המצרי מהאזור המפורז של פתחת ניצנה. ההיאחזויות נועדו לחזק את הנוכחות הצבאית באזור ולקבוע עובדות מבחינה מדינית. בתחילה, הממשלה החליטה בהשפעת משה שרת שלא להקים מבנים בהיאחזות, מחשש שצעד כזה יתפרש כהפרה של כללי האזור המפורז בהסכמי שביתת הנשק. גרעיני הנח"ל שהחזיקו במקום והתחלפו כל חצי שנה, התלבשו כאזרחים אך תפקדו כחיילים לשמירה על הגבול. בחלק מהזמן שהו במקום חיילים דתיים. מעבר לתפקידי השמירה, עסקו החיילים בגידול בעלי חיים, כמו רעיית צאן, ובטיפוח גן ירק קטן. בתחילת שנות ה-60 עסקה הקרן הקיימת בניסיון למצוא גידולים שיתאימו לאזור. נעשה ניסיון לגדל אגבות. בשנת 1962 הוחל בנטיעת שקדים במקום על כ-150 דונם, תוך ניסוי שיטות השקיה קדומות המבוססות על מי שיטפונות. הניסוי הוכתר בהצלחה, אולם הופסק בשל תחלופה תכופה של גרעיני נח"ל שלא היטיבה עם טיפוח המטע.

ב-9 בנובמבר 1965 הומרה ההיאחזות במחנה צבאי של יחידה דרוזית. אחרי מלחמת ששת הימים, כשהגבול נדד הרחק מערבה, ננטש המחנה.

בשנת 1985 לאחר פינוי סיני וסימון הגבול עם מצרים כפועל יוצא מהסכם השלום בין ישראל למצרים, יושב המקום מחדש ונקרא עזוז.

עזוז נחשב לאחד היישובים הקטנים והמבודדים בישראל, כאשר היישוב הקרוב ביותר אליו, ניצנה, נמצא במרחק של כ-12.5 קילומטרים ממנו, ואילו באר שבע נמצאת במרחק של כ-84 קילומטרים. לעזוז מגיע פעם אחת ביום אוטובוס מבאר שבע. יחד עם זאת היישוב הוא אתר תיירות פופולרי באזור ורבים מתושביו מתפרנסים מתיירות.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

*
*[https://www.rng.org.il/עזוז/ עזוז], באתר המועצה האזורית רמת הנגב
*

== הערות שוליים ==

חורשת בארותיים ליד עזוז

קטגוריה:אזור ניצנה
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים אקולוגיים בישראל
קטגוריה:מועצה אזורית רמת הנגב
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1985
קטגוריה:הנגב: יישובים
אב הרחמים

אַב הָרַחֲמִים היא תפילה יהודית, המזכירה את נשמות הקהילות היהודיות שנהרגו על קידוש השם ומבקשת מאלוהים לנקום את נקמת דמן. התפילה נאמרת בקהילות האשכנזיות בתפילת שחרית של שבת לאחר קריאת התורה.

==הרקע ליצירת התפילה==

בשנת 1096 פתחו הנוצרים במסע הצלב הראשון, ובמסגרתו טבחו ביהודים בפרעות המכונים בקהילות ישראל "גזירות תתנ"ו". העילה לפתיחת מסע הצלב הייתה פגיעה של הסלג'וקים (שליטי ארץ ישראל דאז) בנוצרים שבאו לבקר. האפיפיור אורבנוס השני יצא לצרפת וקרא לכבוש את ארץ הקודש והמונים נענו.

בדרכו לארץ ישראל ערך האספסוף פרעות ביהודי עמק הריינוס. הפרעות החלו בקהילות שו"ם – שפיירא (שפייר), ווורמייזא (וורמס) ומגנצא (מיינץ). המוני יהודים הוטבלו בכוח לנצרות וחלקם עלו על המוקד על קידוש השם. רבים מהם העדיפו להתאבד בטרם יוכרחו להתנצר בעל כורחם. 

לזכר הצרות חוברו קינות וסליחות רבות. בין השאר חוברה בוורמייזא גם תפילת אב הרחמים. התפילה מזכירה את נשמות ההרוגים וקוראת לאלוהים שינקום את נקמת דם עבדיו השפוך.

מחבר התפילה אינו ידוע, ויש אומרים שנמצאה מונחת על בימת קריאת התורה. התפילה משובצת בפסוקים מספר דברים, ספר שמואל ב', ספר יואל וספר תהילים.

לדעת הרב שמואל פנחס גלברד תפילה זו היא המקור לביטוי "השם יקום דמו", שהשימוש בו נעשה נפוץ בתפוצות ישראל החל מראשית תקופת האחרונים.

==זמני אמירת התפילה==
התפילה נאמרת בכל תפוצות וקהילות אשכנז. היא נאמרת בתפילת שחרית של שבת לאחר קריאת התורה, יקום פורקן ותפילות נוספות; ברוב הקהלות היא נאמרת לפני אמירת אשרי יושבי ביתך והכנסת ספר התורה לארון הקודש. 

נמנעים מלומר תפילה זו בימים של שמחה, כגון ימים שאין אומרים בהם תחנון, בשבתות ארבע פרשיות (שקלים, זכור, פרה והחודש), כשיש ברית מילה או חתן בבית הכנסת או בשבתות מברכים (השבת שלפני ראש חודש). בשבתות החלות בספירת העומר נוהגים לומר את אב הרחמים כחלק ממנהגי האבלות בימי הספירה, גם אם זו שבת מברכין או שיש ברית מילה או חתן, זאת מפני שגזרות תתנ"ו התרחשו בימי ספירת העומר. לפי הגר"א לא אומרים אב הרחמים במקרים כאלה, אף בימי הספירה, אך לדעתו יש לומר אב הרחמים גם בשבת שלפני ראש חודש אב.

לפי מנהג אשכנז המערבי, תפילה זו נאמרת רק בשתי שבתות בשנה: בשבת לפני שבועות ובשבת לפני תשעה באב. בשאר שבתות השנה התפילה אינה נאמרת כלל, ובדרך כלל נאמרת בקהלות אלו אחרי אשרי, מיד לפני שמחזירים את ספר התורה לארון.

לאחר השואה נהג הרב צבי יהודה הכהן קוק לומר תפילה זו בכל שבת משבתות השנה, ואף בשבתות שהוזכרו מעלה, שבהן לא נהגו לומר את התפילה, כיוון שהכיר אישית הרבה מגדולי ישראל שנספו בשואה.

כמו כן תפילה זו נאמרת ביום הכיפורים, שמיני עצרת, ביום האחרון של חג הפסח ובחג השבועות (בחו"ל ביום השני). בימים אלו התפילה נאמרת כחלק מהזכרת נשמות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תפילת שחרית של שבת
קטגוריה:יצירות שצונזרו
קטגוריה:נקמה
מוזיאון חיל האוויר

מוזיאון חיל האוויר הישראלי נמצא בבסיס חצרים הנמצא מערבית לבאר שבע.

== פעילות ==
בואינג סטירמן של מוזיאון חיל האוויר הישראלי, מרץ 2007. נשרף על הקרקע ב-2015
אבן הפינה למוזיאון הונחה ב-16 ביולי 1985, בעיקר הודות לפועלו של תא"ל (מיל') יעקב טרנר. המוזיאון נפתח לקהל ב-20 ביוני 1991.

במוזיאון נמצאים מאות דגמים של מטוסי קרב ששירתו בחיל האוויר הישראלי וגם מטוסי קרב אמיתיים שיצאו משירות או נפלו שלל בידי ישראל. חלק ממטוסים אלו, כמטוס הספיטפייר "הספיט השחור" של עזר ויצמן, ומטוס ההרווארד הצהוב נשמרים בכושר טיסה ואף טסים במפגנים שונים. במוזיאון כלי טיס היסטוריים בהם מיראז' 3 שחק 159 עם 13 הפלות, מטוס המיג-21 שהוברח מעיראק במבצע יהלום, מטוס הלביא תוצרת התעשייה האווירית, מטוס F-15 בז עם 4 הפלות ומטוס F-16 נץ 107 שלו 6.5 הפלות. קיימת גם תצוגה של חלקי מטוסי קרב עם הסבר למה משמשים כל החלקים הללו, תצוגת כלי נ"מ, תערוכת צילומים ותערוכת "משיכה לחיים" על היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).

בחול המועד פסח וביום העצמאות מציב חיל האוויר לתצוגה במוזיאון גם כלי טיס פעילים דוגמת F-15I רעם, F-16I סופה וAH-64 אפאצ'י, וכן מציג מטסים מיוחדים ומציע הפעלות לילדים.

במוזיאון משרתים חיילי חיל האוויר הישראלי כסגל המוזיאון.

חובבי תעופה רבים בישראל מתרעמים על מדיניותו של המוזיאון, המדגישה את משיכת קהל ההמונים על פני הדיוק ההיסטורי, ולפיה נצבעים מטוסים בסכימות שאותן לא נשאו מעולם. כמו כן מובעת ביקורת קשה לגבי הזנחה של המוצגים.

בפברואר 2015 נשרף כליל המטוס בואינג-סטירמן הכסוף עקב תחזוקה לקויה. המטוס היה בכושר טיסה ואף טס במפגנים, במשך שנים הוא הוטס על ידי יעקב טרנר.

ב-6 בנובמבר 2016 הכריזו אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון וחיל האוויר, על תחרות אדריכלים לתכנון מוזיאון חיל האוויר החדש בחצרים, ש"יהווה מרכז מורשת לחיל האוויר וחלון ראווה לעולם התעופה הישראלי", כך על פי הודעת משרד הביטחון. בתחרות זכה משרד האדריכלים החיפאי "שוורץ בסנוסוף".

בפברואר 2022 הוחלט להעביר לגריטה 20 מטוסים שהוצגו במוזיאון, ביניהם הבואינג שהיה מפקדה מעופפת במבצע אנטבה.

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="3">
קובץ:IAFM 2008.JPG|תצוגה ראשית - מבט על
קובץ:Lavi.jpg|מטוס הלביא המוצג במוזיאון, בתמונת פרופיל
קובץ:IAILavi001.jpg|מטוס הלביא
קובץ:Kfir jet.JPG|מטוס כפיר
קובץ:Israeli Air Force Museum.jpg|התצוגה הראשית במוזיאון
קובץ:MiG-23 Hatzerim 280404.JPG|מיג-23 סורי לשעבר
קובץ:Hatzerim 290110 Sukhoi 7.jpg|זנב של מטוס Su-7 מצרי שהופל ב-10 באוקטובר 1973
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* .
* [https://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=55017 תמונות ממוזיאון חיל האויר] - באתר "פרש".
* [https://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=142471 סקר - מוזיאון חיל האוויר] - באתר "פרש".
* [https://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=442876 היום הגיע מטוס מדגם "קטלינה" למוזיאון חיל האוויר בחצרים] - באתר "פרש".
* [https://web.archive.org/web/20171009041713/http://www.mapah.co.il/06/05/2014/מוזיאון-חיל-האויר-חצרים-טיול-מורשת/ ממריאים למורשת השחקים עם מוזיאון חיל האוויר בחצרים - סיפור המוזיאון וגלריית תמונות עצומה].
* .
* .
* .
* תמר הירדני, [http://segulamag.com/articles/סיפור-מהסרטים/ סיפור מהסרטים] על השגת מטוסים מחו"ל במלחמת העצמאות, מגזין סגולה.
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
ישראל
חיל האוויר
קטגוריה:יחידות חיל האוויר הישראלי
חיל האוויר
קטגוריה:ישראל: מוזיאוני תחבורה
גבעול

200x200px
גִבְעוֹל הוא איבר בצמח ממנו צומחים בדרך כלל העלים. בצמחים מסוימים צומח מתחת לכל עלה ניצן, ממנו נוצר פרח קטן שגם הוא גדל על הגבעול, ולאחר מכן פרי. הגבעול הראשי בצמח נקרא גזע, במיוחד בעצים.
בראשו של הגבעול ישנו עלה הגביע שמחזיק את הפרח.
תפקידו העיקרי של הגבעול הוא הובלת חומרי מזון בסיסיים, לאחר ששורש הצמח קלט אותם, והעברתם לצינורות הובלה, ומשם לכל חלקי הצמח. ישנו תפקיד נוסף לגבעול והוא להחזיק עליו את שאר חלקי הצמח.

סוגי גבעולים:
*גבעול מעוצה - גבעול קשה שאם יכופף בחוזקה, יישבר.
*גבעול עשבוני - גבעול רך וגמיש המסוגל להתכופף בקלות.
גבעולים מסוימים ניתנים לאכילה כגון: בצל ירוק וסלרי.

== מבנה הגבעול ==
הגבעול מורכב ממספר צינוריות דקות להובלת חומרים לתאי הצמח:
*צינורות עצה להובלת תמיסות המלחים.
*צינורות שיפה להובלת תמיסות הסוכר. חתך רוחב בגבעול של צמח חד שנתי (פשתן), Ep - אפידרמיס, C- קליפה, BF - סיבים, X- עצה, Pi - ליבה, P-שיפה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
קובה (יפן)

קו הרקיע של קובה
קוֹבֶּה (ביפנית: 神戸市) היא בירת מחוז היוגו, בחבל קנסאי, שעל האי הונשו ביפן, מערבית לאוסקה, היא אחת מערי הנמל המרכזיות של יפן, יחד עם יוקוהמה, נגויה, אוסקה וטוקיו. נכון ל-1 ביולי 2021, התגוררו בקובה מעל מיליון וחצי איש, העיר היא השנייה בגודלה בקנסאי, והשמינית ביפן כולה.

==היסטוריה==
האזור מוזכר לראשונה בספר "ניהון שוקי", בו מתואר ייסוד מקדש השינטו איקוטה על ידי הקיסרית ג'ינגו בשנת 201 לספירה. לאורך מרבית ההיסטוריה שלה, העיר לא נשלטה על ידי ישות פוליטית אחת, אף לא בתקופת אדו, בה שלטה שוגונות טוקוגאווה ישירות על הנמל בעיר. היא הייתה אחת הערים הראשונות שנפתחו לסחר עם המערב בשנת 1868. העיר נוסדה בצורתה הנוכחית ב-1889, ושמה נגזר מהמונח "kanbe", כינוי למגני מקדש איקוטה שבעיר. היא צורפה כאחת מ-17 "הערים המיועדות" של יפן ב-1956.

בשנת 1923, תושבי נגסאקי רבים מצאו מפלט בקובה לאחר רעידת האדמה שאירעה בעירם. בשנת 1995 אירעה בעיר רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר, בה נהרגו כ-5500 אנשים; בעקבותיה נפגע מעמדה כאחת מערי הנמל הבולטות ביפן, אך היא נותרה הרביעית בחשיבותה מביניהן.

==כלכלה==
בעיר שוכנים משרדיהן הראשיים של חברות יפניות ידועות רבות (כגון תעשיות כבדות קווסאקי), וגם מספר חברות בינלאומיות קבעו בה את מקום מושבן של הנהלות סניפי יפן או אסיה שלהן (כגון נסטלה ופרוקטר אנד גמבל).

==תחבורה==
בין העיר לבין האי אוואג'י מחבר הגשר התלוי אקשי-קייקיו כחלק מן הכביש המהיר בין הונשו לשיקוקו. זהו הגשר התלוי הארוך בעולם נכון ל-2014.

==תרבות==
העיר ידועה בשל בשר בקר קובה שמוצאו בה והוא קרוי על שמה.

בעיר מצוי אחד מאתרי המעיינות החמים הידועים ביפן, ארימה אונסן.

==יהדות העיר==

בקובה הייתה קיימת קהילה יהודית קטנה שאורגנה בשנות ה-30 על ידי ניסים טאוויל שהגיע למקום בענייני מסחר והביא ספר תורה מירושלים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו לקובה אלפי יהודים מליטא ובהם המורים והתלמידים של ישיבת מיר, שקיבלו ויזות מידי צ'יאונה סוגיהארה. עם פרוץ המלחמה בין יפן לארצות הברית עזבו כל הפליטים, רובם לשאנגחאי. כיום יש בעיר מספר מועט של יהודים, אותם משרת בית כנסת פעיל.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== תמונות ==
<gallery>
קובץ:Kobe port island02s3200.jpg|גשר קובה
קובץ:Luminous kobe04s3200.jpg|מלון מריקן פארק אוריינטל
קובץ:Kobe harborland08s3200.jpg|הרבורלנד, אזור מסחרי
קובץ:151229 Kobe Port Japan02bs.jpg|קובה במבט ממטוס
קובץ:Akashi-kaikyo bridge3.jpg|גשר אקשי-קייקיו
קובץ:Port of Kobe02s4100.jpg|נמל קובה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20120922041935/http://www.city.kobe.lg.jp/foreign/english/index.html אתר העיר קובה] 
* [http://xenon.stanford.edu/~tamar/Kobe/Kobe.html יהודי קובה] 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:יפן: ערי חוף
קטגוריה:יפן: ערי נמל
קטגוריה:מחוז היוגו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
המשמר השווייצרי

חיילי המשמר השווייצרי במדיהם המסורתיים, חמושים ב[[האלברד (נשק מוט המשלב חנית וגרזן).]]
המשמר השווייצרי הוא כוח צבאי שהורכב בעבר משכירי חרב שווייצרים נושאי רמחים שלחמו עבור כוחות אירופאיים שונים החל מהמאה ה־15 ועד למאה ה־19. חייליו גויסו ממחוזות שונים בשווייץ, ונשלחו למקומות שונים ברחבי אירופה תמורת תשלום. כיום, משרת המשמר השווייצרי אך ורק את קריית הוותיקן.

== המשמר השווייצרי בצרפת ==
לאחר הסכם השלום שנחתם בין שווייץ לצרפת בשנת 1516, ביצעו שכירי החרב השווייצריים משימות חשובות בהיסטוריה של צרפת. פרנסואה הראשון מלך צרפת השתמש בכמה אלפי, או לכל היותר עשרות אלפי חיילים שווייצריים במלחמותיו, ובקרב פאביה (1525) נהרגו רבים משומרי ראשו השווייצריים לפני שהוא עצמו נשבה על ידי הספרדים. תחת שלטונו של לואי ה־14, אורגנו החיילים השווייצריים בשתי קבוצות, וחייליו הסדירים של המלך הופרדו מהם.

הפרק המפורסם ביותר בתולדות המשמר השווייצרי, הוא ההגנה על ארמון טווילרי שבפריז במהלך המהפכה הצרפתית, כאשר כמה מאות חיילים שווייצריים נהרגו ב־10 באוגוסט 1792. לזכרם הוקמה אנדרטת האריה בעיר לוצרן.

== משמר הוותיקן ==
המשמר השווייצרי בוותיקן, שנוסד ב-22 בינואר 1506 על ידי האפיפיור יוליוס השני, הוא כוח המונה כ־100 חיילים בלבד, שמשימתו הגנה על ארמון האפיפיור ועל הכניסה לעיר, והאחראי לביטחונו האישי של האפיפיור. המשמר השווייצרי לא נחשב עוד לחלק מארגון גדול יותר, אלא לצבא העומד בפני עצמו. על אף שחיילי המשמר עוברים הכשרה צבאית מלאה והם מצוידים בכלי נשק מודרניים, הם עדיין לומדים להשתמש בחרבות, בגרזנים, בהאלברד ובכלי נשק עתיקים נוספים.

220px

על המועמדים לגיוס למשמר להיות גברים המשתייכים לנצרות הקתולית, ובעלי אזרחות שווייצרית. גובהם עומד על 174 ס"מ לכל הפחות, וגילם נע בין 19 ל־30 שנים.

חיילים העומדים בתנאים הנ"ל ומתקבלים לשירות עוברים אימונים במסגרת צבא שווייץ, ומושבעים ב־6 במאי בכיכר סן דמסו (באיטלקית: Cortile di San Damaso) שבוותיקן. הכומר הראשי קורא בגרמנית (שפתו הרשמית של המשמר) את השבועה:

 

כאשר קוראים בשמו, עולה השומר החדש לדגל המשמר, ואוחז בו בידו השמאלית. לאחר מכן, הוא מרים את ידו הימנית ואומר:

 

חייל המשמר במדים השגרתיים
תקופת השירות עומדת על פרק זמן שנע בין שנתיים ל-25 שנים. מדי השומרים נקבעו בשנת 1914, וטעות נפוצה היא שמיכלאנג'לו הוא שעיצב אותם. בעוד שהמדים הטקסיים צבועים בכחול, אדום, כתום וצהוב, והם מעוצבים בעיצוב המאפיין את תקופת הרנסאנס, הרי שהמדים המשמשים את השומרים במרבית הזמן, הם סרבל בצבע כחול, כומתה שחורה ותו לא.

לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו של יוחנן פאולוס השני ב־13 במאי 1981 על ידי מהמט אלי אג'ה, התעורר ספק בדבר יעילותם ונחיצותם של חיילי המשמר. כתוצאה מכך, הורחבו האימונים והחיילים צוידו בנשק מתקדם יותר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.vatican.va/roman_curia/swiss_guard/swissguard/storia_en.htm היסטוריית המשמר השווייצרי], באתר הוותיקן

*
קטגוריה:יחידות רגלים
קטגוריה:שווייץ: צבא וביטחון
שווייצרי, משמר
שווייצרי, משמר
שווייצרי, משמר

== הערות שוליים ==
קמפניה

מחוז קמפניה (באיטלקית: Regione Campania) הוא מחוז בדרום איטליה, הגובל בלאציו בצפון-מערב, מוליזה בצפון, פוליה בצפון-מזרח, בזיליקטה במזרח ובים הטיריני במערב. המחוז משתרע על שטח של 13,590 קמ"ר, וחיים בו כ-5.7 מיליון נפש.
בירת המחוז היא העיר נאפולי.

פירוש המילה "קמפניה" בלטינית הוא "מישור". מקור שמו של המחוז גם הוא מלטינית, ונקרא כבר בפי הרומאים קמפניה פליקס (Campania felix), כלומר "מישור פורה".

== היסטוריה ==
קמפניה יושבה על ידי יוונים כבר באמצע המאה ה-8 לפנה"ס. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס השתלטו האטרוסקים על האזור וקבעו את מרכזם בעיר קפואה. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס נדחקו האטרוסקים מקמפניה על ידי היוונים ועל ידי שבטים סאמניטים סאבלים שחדרו לקמפניה מצפון והתמזגו עם התושבים המקומיים.

האזור היה בשליטת רומא העתיקה החל מהמאה ה-4 לפנה"ס, ועד לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס קיבלו רוב תושביו אזרחות רומית. בימיו של אוגוסטוס אוחד האזור יחד עם לאטיום ליחידה מנהלתית אחת.

עם התמוטטותה של האימפריה הרומית ותחילת ימי הביניים עבר האזור ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים. החל מסוף המאה ה-13 היה האזור חלק מממלכת נאפולי. עם איחודה של איטליה המודרנית צורפה גם קמפניה לאיחוד.

== גאוגרפיה ==
המחוז מחולק לחמש נפות והן: אבלינו, בנוונטו, קזרטה, נאפולי וסלרנו. שטח נפת קזרטה חופף פחות או יותר לשטח של "טֶרָה דִּי לָבוֹרוֹ" ( Terra di Lavoro; אדמת עבודה). שטח נפת סלרנו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו צ'יטרה" (Principato Citra). שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)". שטח נפת אבלינו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו אולטרה" (Principato Ultra). שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס אולטרה סרס מונטורי" (Principatus ultra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו מעבר ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".

<gallery>
Provincia Terra di Lavoro.png|נפת טרה די לאבורו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Coat of Arms of Terra di Lavoro.svg|סמל נפת טרה די לאבורו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
Principato Citra map.png|נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Principato Citra.png|סמל נפת פרינצ'יפאטו צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
Provincia Principato Ultra.png|נפת פרינצ'יפאטו אולטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Principato Ultra.png|סמל נפת פרינצ'יפאטו אולטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860

</gallery>

== אתרי תיירות ==
בין האטרקציות התיירותיות שנמצאות במחוז ניתן למנות את המקדשים היווניים בפאסטום, הערים הרומיות החרבות פומפיי והרקולנאום, הר הגעש וזוב, רצועת החוף האמלפיטנית המשתרעת בין סורנטו לסאלרנו והאי קאפרי.

== ערים נוספות במחוז ==
* אמאלפי
* מאיורי
* מינורי
* פאסטום
* פומפי
* פוזיטאנו
* רוולו
* סאלרנו
* ארקולנו
* קפוסלה
* וייטרי סול מארה

== איים ==
* קאפרי
* איסקיה
* פרוצ'ידה

== מזון ==
הפיצה המוכרת לנו כיום בעידן המודרני, מקורה בבירת המחוז בנאפולי. הפיצות המוכרות שיצאו ממחוז זה הן פיצה פריטה, קלצונה, פיצה מאריאנה ופיצה מרגריטה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:איטליה: מחוזות
אלכסון

הקטעים בצבע תכלת הם אלכסונים ב[[מלבן]]
בגאומטריה, אֲלַכְסוֹן (מיוונית λοξόν, נטוי) הוא קטע המחבר בין שני קודקודים של מצולע שאינם נמצאים על צלע אחת. במשולש אין אלכסונים כלל, במרובע יש שני אלכסונים, ובמחומש יש חמישה אלכסונים. 

כאשר במצולע יש n קודקודים, מכל קודקוד ניתן למתוח אלכסונים לכל הקודקודים, מלבד אל עצמו ואל שני הקודקודים הסמוכים אליו, ובסך הכול ניתן למתוח n − 3) × n) אלכסונים. בדרך זו ספרנו כל אלכסון פעמיים (מכיוון שאלכסון מחבר בין 2 קודקודים הוצאנו כל אלכסון פעמים, פעם אחת מכל קודקוד), ולכן יש לחלק את התוצאה בשניים. מספר האלכסונים במצולע הוא, אפוא: 

:<math> \frac{n \left( n-3 \right)}{2}\, </math>, כאשר n הוא מספר הצלעות במצולע.

לעיתים ישנם לאלכסונים תכונות נוספות, כמו בריבוע או מעוין, ששם הם גם חוצי זווית של הקודקודים מהם הם יוצאים וגם מאונכים זה לזה.

במרובע ניתן לחשב את השטח באמצעות אורכי האלכסונים והזווית שביניהם על ידי הנוסחה:

<math>\frac{1}{2} K_1 K_2 \sin(\alpha)</math>

במצולע קמור כל האלכסונים נמצאים בתוך המצולע, אך במצולע קעור ישנם אלכסונים גם מחוץ למצולע, כאשר לפחות אלכסון אחד עובר כולו מחוץ למצולע.

אלכסון מוגדר גם בגאומטריה של המרחב, שם הוא ישר המחבר בין שני קודקודים לא סמוכים של פאון. 

בשפה שאיננה מתמטית, משמשת המילה "אלכסון" לתיאור דבר נטוי, שאינו אנכי או אופקי (קיר אלכסוני, לדוגמה).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גאומטריה
מרטין מאל

מרטין מאל (באנגלית: Martin Mull; 18 באוגוסט 1943 – 27 ביוני 2024) היה קומיקאי, צייר ושחקן אמריקאי. תפקידיו הבולטים כללו את קולונל מוסטארד בסרט "רמז" משנת 1985, ליאון קארפ ב"רוזאן", ווילארד קראפט ב"סברינה המכשפה הצעירה", ולאד מאסטרס ב"דני פנטום", וג'ין פרמזן ב"משפחה בהפרעה". היה לו תפקיד חוזר ב"שני גברים וחצי" בתור ראסל, הרוקח הקומי שמשתמש בסמים.

== ביוגרפיה ==
מאל נולד בשיקגו, בנם של בטי מאל, שחקנית ובמאית, והרולד מאל, מהנדס אקוסטיקה. כשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לנורת' רידג'וויל, אוהיו, שם חיו עד שהיה בן 15, אז עברה משפחתו לניו קיינן, קונטיקט. שם למד וסיים את לימודיו בתיכון ניו קיינן. הוא למד ציור וסיים בשנת 1965 את לימודיו בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד עם תואר ראשון באמנויות יפות; בשנת 1967 השלים תואר שני בציור, גם כן מרוד איילנד.

== קריירה ==
שימש בתפקידים ראשיים בסרטים ובתוכניות טלוויזיה שונות, וכן באופרות סבון ובשעשועונים. שיחק תפקידים משניים בסרטים כגון "שומר הראש שלי" שיצא בשנת 1980; "קח את העבודה הזו ודחוף אותה" שיצא ב-1981; "אדון אמא" שיצא בשנת 1983; "כאבי גדילה" שיצא בשנת 1984 ועוד.

בטלוויזיה שיחק במספר סדרות, וכן הופיע בתפקיד אורח בסדרה "משפחה בהפרעה" כחוקר הפרטי ג'ין פרמזן.
ב-1985, שיחק מאל את קולונל חרדלי בסרט "רמז מסתורי" המבוסס על משחק הקופסה הקלאסי. ב-1992 שיחק בסרט "לרקוד עם המוות".

בשנת 2001 שיחק בקומדיה הטלוויזיונית של רשת Showtime "הנזירה מריה מסבירה הכל" בכיכובה של דיאן קיטון. בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים" בכיכובם של קתרין הייגל ואשטון קוצ'ר.

בספטמבר 2013 עלתה הסדרה הקומית "אבאל'ה" ברשת Fox, בכיכובו של מאל לצד סת' גרין. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. ב-2016 החל לשחק בסיטקום של נטפליקס "החווה", בתור ג'רי, המכור לאסיד. ב-2017 שיחקה בסדרה הקומית "I'm Sorry ", וב-2019 שב לעונה השנייה. ב-2018 כיכב גם בסיטקום "הילדים המגניבים", שיצר וכתב צ'ארלי דיי לרשת פוקס.

בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרה "Not Dead Yet" מבית רשת ABC.

== חייו האישיים ==
מאל, שהתגרש פעמיים, היה נשוי לזמרת וונדי האס. להם בת משותפת, מגי, שהיא נכון לשנת 2021 מפיקה שותפה בתוכנית "איש משפחה".<ref></ref>

בראיון בשנת 2010 בתוכנית "The Green Room with Paul Provenza", הזדהה מאל כאגנוסטי ואמר: "אני בהחלט לא מונע ממישהו אחר את הבחירה לעקוב אחרי מה שהם עושים, זה פשוט לא הגיוני לי. אני חושב שיותר נזק נגרם לכוכב הלכת הזה דרך דת מאורגנת, כנראה, מאשר כל מצב יחיד שהמצאנו."

מאל נפטר בביתו בלוס אנג'לס ב-27 ביוני 2024, "לאחר מאבק אמיץ במחלה ממושכת".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
Far Cry

תמונה מן המשחק
Far Cry הוא משחק וידאו מסוגת משחקי היריות בגוף ראשון של חברת Crytek (קרייטק). המשחק יצא במרץ 2004 ונחשב למשחק הראשון מהדור החדש של אותה תקופה. התחום החזק ביותר של המשחק הוא היכולת לתאר סביבה חיצונית רחבת היקף, עם צמחייה עשירה, מקווי מים ריאליסטיים ואפקטים של תאורה. בנוסף, משתמש המשחק במנוע פיזיקלי התורם לתחושת הריאליזם בזמן המשחק.

למשחק מצורפת תוכנת עריכה המאפשרת יצירת עולמות חדשים, הכוללים דמויות, כלי רכב, כלי תעופה ועוד. תוך כדי יצירת העולם החדש אפשר גם לשחק בו ולבחון אותו.

המשחק נחשב גם לחדשני מבחינת האינטליגנציה המלאכותית הגבוהה של הדמויות שבו. הדמויות יודעות לשתף פעולה ומגיבות לרעשים ולאירועים.

גרסת ה-Xbox של Far Cry יצאה ב-27 בספטמבר 2005 ונקראה "Far Cry Instincts". מאוחר יותר יצא ל-Xbox 360 המשחק "Far Cry Instincts Predator", שכלל את הקמפיין המקורי של Far Cry וקמפיין חדש נפרד. Far Cry 2, משחק ההמשך, יצא באוקטובר 2008 ועלילתו אינה קשורה למשחק זה. גם העלילה של המשחק השלישי שיצא בסוף 2012 לא קשורה לשני הקודמים.

המשחק זכה בשעתו לציונים גבוהים מצד מבקרי משחקים ולהערכה מצד קהילת הגיימרים. המשחק נחשב לאחד מכותרי הפעולה הטובים ביותר של שנת 2004 לצד Half Life 2 ו-Doom 3.

בשנת 2008 יצא סרט קולנוע המבוסס על המשחק. הדעות על הסרט היו חלוקות ולא שילב את הסיפור מהמשחק.

==עלילה==
גיבור העלילה הוא ג'ק קרוור, לשעבר חייל בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, וכיום בעל יאכטה קטנה שאיתה הוא מספק שרותי שיט. הסיפור מתחיל כאשר ג'ק נשכר על ידי עיתונאית בשם ואל כדי שייקח אותה לאי טרופי נידח באוקיינוס השקט שם ברצונה לסקר את שרידי הבסיסים היפניים מתקופת מלחמת העולם השנייה. האנשים הנמצאים באי מתגלים כלא ידידותיים במיוחד, הם מנסים לחסל את ג'ק וואל ומפרידים ביניהם, ומפוצצים את היאכטה של ג'ק. וואל מתגלה כבעלת כישורים החורגים מאלו של עיתונאית רגילה ובהמשך מתגלה כי היא בעצם סוכנת CIA. בתחילת המשחק מוצא עצמו השחקן נלחם מול שכירי חרב חמושים היטב, ועם התקדמות העלילה הוא מגלה בהדרגה את הסודות שצופן בחובו האי: האיים כולם הם ניסוי במוטציות הנערך על ידי מדען מטורף בשם ד"ר קריגר המשתמש בהנדסה גנטית ליצירת גזע על בשם הטריג'ן (מפלצות שג'ק בורח מהן בסרטון הפתיחה). במהלך המשחק נעזר ג'ק באדם מסתורי בשם דויל (Doyle) - אשר מתגלה כמרגל מה-CIA - כדי למצוא את ואל ובסוף לחסל את ד"ר קריגר.

"far cry" אינו רק משחק של התחמקות או התפרצות אלא גם של מחשבה. למשל, במצבים בהם שכירי החרב כלאו את הטריג'ן בכלובים: תוכלו להרוג את הטריג'ן אבל זה ימשוך את תשומת לבם של שכירי החרב. תוכלו גם לשחרר את הטריג'ן ולתת להם להרוג את שכירי החרב, גם תוכלו להרוג את שכירי החרב בלי לגעת בטריג'ן. וגם תוכלו להרוג את שכירי החרב "שנמצאים רק בחדר שאתה נמצא בו" לשחרר את הטריג'ן ולברוח לחדר הבא בו הטריג'ן יכולים לעזור לך (לא ברצון) להרוג את שכירי החרב הנמצאים בו ואחר-כך להרוג אותם.

== ראו גם ==
* Far Cry 2
* Far Cry 3
* Far Cry 4
* Far Cry 5
* Far Cry 6

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://www.gamespot.com/pc/action/farcry/review.html?om_act=convert&om_clk=gssummary&tag=summary;review סקירה של המשחק] מהאתר Gamespot 
* 

קטגוריה:משחקי יריות ממוחשבים (גוף ראשון)
קטגוריה:משחקי רשת
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2004
קטגוריה:Far Cry
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בגרמניה
ארין

דמותה של ארין ב[[סמל מונטסראט]]
דגל פטריוטי אירי עם הסיסמה "ארין לנצח"
ארין (בגאלית אירית: Éirinn - כיום נכתב כ-Erin, Eryn, Erynn, Eirinn, Aeryn) היא שמה הקדום של אירלנד, אשר נקראה על שם הדמות המיתולוגית של האלה אריו. בעת ההתעוררות הלאומית האירית במאה ה-19 שימשה "ארין" כהאנשה רומנטית של אירלנד, כישות גאוגרפית ומדינית ורוח העם האירי. האנשה זו מתוארת כאישה בעלת לבוש ירוק, והביטוי "ארין זוכרת" מתאר את זיכרון השלטון האנגלי באי.

הביטוי בגאלית Erin go bragh (ארין גו בראך, מילולית: ארין לנצח) נטבע בסביבות 1780 כסיסמת המפלגה הפטריוטית האירית. במהפכת 1798 שימשה הסיסמה את המתנגדים לאיחוד עם אנגליה. ב-1847 שימשה הסיסמה את "גדוד פטריק הקדוש" של צבא ארצות הברית, שהורכב מאירים-קתולים, שעזבו את הצבא האמריקני וחברו ללוחמים המקסיקנים במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הסיסמה משמשת גם כמוטו של מועדון הכדורגל היברניאן (למרות שמדובר במועדון סקוטי, הוא הוקם על ידי אירים-קתולים). הביטוי מסמל גם את יום פטריק הקדוש.

ארין הוא גם שם פרטי מקובל לנשים ולגברים באירלנד, ויילס, סקוטלנד וארצות הברית.

בקיץ 1940 הגישו הסופר ג'יימס ג'ויס ואשתו, ששהו בפריז, בקשת כניסה לשווייץ, על רקע כיבושה של העיר על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה. הם נענו בשלילה מאחר ששלטונות ההגירה הפדרליים של שווייץ חשבו שג'ויס יהודי, וקיבלו אשרה רק לאחר התערבות ידידים בעלי השפעה בשווייץ. בתגובה לקביעה שהוא יהודי אמר ג'ויס כי:

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אירלנד: היסטוריה
קטגוריה:האנשת מדינות
אברוצו

אברוצו (ידוע גם בצורה הישנה יותר: אברוצי) הוא מחוז במרכז-דרום איטליה. עד החקיקה בדצמבר 1963 היה המחוז, יחד עם מחוז מוליזה, חלק מהמחוז הגדול אברוצי-אה-מוליזה . המחוז גובל במחוז מארקה בצפון-מערב, לאציו במערב, מוליזה בדרום-מזרח והים האדריאטי במזרח.

המחוז משתרע על פני 10,794 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1.3 מיליון תושבים.

בירת המחוז היא העיר ל'אקווילה.

המחוז מחולק לארבע נפות והן: ל'אקווילה, קייטי, פסקארה וטראמו.

שטח נפת קייטי חופף פחות או יותר לשטח של "אברוצו צ'יטרו" (Abruzzo Citro). שמה של הנפה נגזר משם השבט הלטיני "אברוציום צ'יטרו פלומן פסקאריה" (Aprutium citro flumen Piscariae) שמשמעו "אברוצו על גדות נהר אטרנו-פסקארה (Fiume Aterno-Pescara)".

שטח נפת טראמו חופף פחות או יותר לשטח של "אברוצו אולטריורה פרימו" (Abruzzo Ulteriore Primo). שמה של הנפה נגזר משם השבט הלטיני "אברוציום אולטרה פלומן פסקאריה "(Aprutium ultra flumen Piscariae) שמשמעו "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה".

שטח נפת ל'אקווילה חופף פחות או יותר לשטח של "אברוצו אולטריורה סקונדו" (Abruzzo Ulteriore Secondo). שמה של הנפה נגזר משם השבט הלטיני "אברוציום אולטרה פלומן פיסקאריה" שמשמעו "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה".

<gallery>

Giustizierato Abruzzo Citra.png|נפת אברוצו צ'יטרו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Coat of Arms of Abruzzo Citra.svg|סמל נפת אברוצו צ'יטרו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860

Provincia Abruzzo Ulteriore Primo.png|נפת אברוצו אולטריורה פרימו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Coat of Arms of Abruzzo Ultra I (last version).svg|סמל נפת אברוצו אולטריורה פרימו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860

Provincia Abruzzo Ulteriore Secondo.png|נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
Coat of Arms of Abruzzo Ultra (wings inverted).svg|סמל נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
</gallery>

== היסטוריה ==

== רעידות אדמה ==
ב-6 באפריל 2009 התרחשה במחוז רעידת אדמה חזקה שמרכזה קרוב ללאקווילה, בעוצמה של 6.3 בסולם ריכטר. רעידת האדמה גרמה למותם של מעל 225 איש, ולוותה ברעשי משנה חזקים.

==ראו גם==
* האגם הפוקיני

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:איטליה: מחוזות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1963
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1970
בזיליקטה

בזיליקטה (באיטלקית: Basilicata) הוא מחוז בדרום איטליה, הגובל בקמפניה במערב, פוליה במזרח ובקלבריה בדרום. למחוז שתי רצועות חוף קצרות, האחת בים הטירני והשנייה בים האיוני. המחוז משתרע על פני כ-10,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 597,768 תושבים.

בירת המחוז היא העיר פוטנצה.

מבחינה גאוגרפית, מאופיין המחוז בפני שטח הרריים ביותר. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא "מונטה פולינו", הר בדרום האפנינים שגובהו 2,441 מטרים. בשל צורתו ההררית של המחוז, הייתה הגישה אליו קשה עד לתקופה המודרנית, דבר שהביא להיותו אחד המחוזות האחרונים להתפתח באיטליה.

== היסטוריה ==
בתקופה הרומית נקרא המחוז "לוקאניה" וזאת על שם העם ה"לוקאני" אשר פלש לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירש את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היות חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות ביותר.

הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. מעט הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים, משמשים ביוונית כשפת הכתיבה.

החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר גובו בתמיכת מדינת אפירוס. בשנת 298 לפנה"ס הקימו הלוקאנים ברית עם רומא, שמיד החלה משפיעה על התרבות הלוקאנית. אולם, הפסדים חוזרים ונשנים של רומא במגוון מלחמות אשר התנהלו בארץ המגף העמידו את הלוקאנים בצד המפסידים והמוכים, דבר שהביא לבסוף לחיכוכים עם בת בריתם. כשפירוס מלך אפירוס נחת בחופי איטליה בשנת 281 היו הלוקאנים הראשונים להודיע על תמיכתם בו, אולם כשעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים. האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו את קרבותיהם. לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניתכו עליה במהלך המלחמה הפונית השנייה, וסדרת קרבות מול רומא בשנת 90 לפנה"ס הכריעו אותה לחלוטין. מושבות היוונים שהחלו ננטשות, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:איטליה: מחוזות