OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אולה לילו-אולסן

אולה אנדראס לילו-אולסן (בנורווגית: Ole Andreas Lilloe-Olsen; 27 באפריל 1883 – 29 באפריל 1940) היה קלע נורווגי שהתחרה בראשית המאה ה-20 בקליעה. לילו-אולסן זכה בחמש מדליות זהב ומדליית כסף בתחרויות אישית וקבוצתיות במטרות נעות, מה שמציב אותו כאתלט הנורווגי המצליח ביותר במשחקי הקיץ האולימפיים בכל הזמנים. אחרי קארל אוסברון וויליס א. לי הוא הקלע השלישי המצליח בתולדות המשחקים האולימפיים.

== ביוגרפיה ==
לילו-אולסן השתתף בקליעה באולימפיאדת אנטוורפן (1920), בגיל 36, וזכה שם במדליית זהב בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה, ובתחרויות הקבוצתיות ביחד עם הנבחרת הנורווגית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, סיים במקום השביעי בתחרות הקבוצתית בקליעת טראפ.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה ב-3 מדליות נוספות, כשהגן על תואריו בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה ובתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובנוסף זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, השתתף בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה והגיע למקום ה-15, בקליעת טראפ והגיע למקום ה-11, ובקליעת טראפ קבוצתית והגיע למקום ה-7.

לילו-אולסן נולד ב-27 באפריל, בחוות אוסטרה גרפסן שברובע וסטרה אקר באוסלו למשפחה של בעלי אדמה. הוא למד אגרונומיה. הוא החל להשתתף בתחרויות קליעה ב-1905, וייצג את מועדון הקליעה מזרח אוסלו. הוא היה לאתלט המצליח ביותר באליפות נורווגיה בקונגסבינגר ב-1918, ובעקבות כך קיבל את התואר "מלך הקליעה" ואת פרס המלך. הוא זכה 3 פעמים באליפות העולם בקליעה במטרות נעות. בנוסף, זכה באליפות הנורדית בקליעה במטרות נעות, בקליעה ברובה קליבר זעיר (ל-50 מ') ב-1923, ובקליעה באקדח דו-קרב ב-1922. היה גם לאלוף נורווגיה בקליעת סקיט ב-1936. הוא התחתן ב-1910. 

לילו-אולסן מת ברובע הולדתו, וסטרה אקר, באוסלו, ב-29 באפריל 1940.

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.olympic.org/ole-andreas-lilloe-olsen אודות לילו-אולסן באתר האולימפי]

קטגוריה:קלעים נורווגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1883
קטגוריה:נורווגים שנפטרו ב-1940
ג'וצ'י

ג'וצ'י (במונגולית: Зүчи, בטטרית: Җучи בטטארית של טטרסטן, Cuçi בטטרית של קרים; 1181–1227) היה מצביא מונגולי, הבן הבכור של ג'ינגיס חאן ושל אשתו הראשונה, בורטה ואביו של באטו חאן.

אמו של ג'וצ'י, בורטה, נחטפה על ידי יריב של בעלה והוחזקה כאשה על ידי היריב עד שבעלה הצליח להשיבה לעצמו. יש סימני שאלה מי היה אביו הביולוגי של ג'וצ'י, על אף שג'ינגיס חאן הכיר בו כבנו והתייחס אליו בהתאם. האבהות המוטלת בספק שמשה כלי ניגוח בידי חלק מאחיו במאבק על ירושתו של ג'ינגיס חאן.

ג'וצ'י היה לא פחות ממפקד צבאי מוכשר, הוא השתתף במסעות הכיבושים של חלקים נרחבים מהאימפריה יחד עם אביו ג'ינגיס.

האולוס שקיבל ג'וצ'י מאביו ג'ינגיס היה בצפון-מערב האימפריה, אותו אולוס התפתח בסופו של דבר למדינה המונגולית החזקה של אורדת הזהב. ג'וצ'י היה המונגולי הראשון ששלט בשטח של אורדת הזהב, אולם המדינה עצמה הוקמה על ידי בנו של ג'וצ'י, באטו חאן, בשנת 1242. היא נוסדה מיד לאחר שבאטו חאן סיים את הכיבוש של צפון-מערב האימפריה וייסד אותה, והפכה למדינה עצמאית בשנת 1294 עם מותו של קובלאי חאן כחלק מפיצול האימפריה המונגולית.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי צבא מונגולים
קטגוריה:צאצאי ג'ינגיס חאן
קטגוריה:ילידי 1181
קטגוריה:נפטרים ב-1227
מנחת מצפה רמון

מנחת מצפה רמון הוא מנחת השוכן במישור הרוחות, כארבעה קילומטרים מצפון למצפה רמון. המנחת נמצא ממערב לכביש 40, מדרום לכביש 171 וממזרח לבה"ד 1, ומשמש בעיקר מטוסים מסוג אווירון זעיר ממדים ודאונים.
==היסטוריה==
המועצה המקומית יזמה את הקמת המנחת בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, במטרה לפתח את התיירות והמסחר בעיירה, על ידי קיצור זמן הנסיעה מאזור המרכז. המנחת הוקם לבסוף באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עם מסלול טיסה מאספלט באורך של כ־600 מטרים. וב-1987 חברת ארקיע החלה להפעיל אליו טיסות סדירות מנמל התעופה דב הוז בתל אביב באמצעות מטוסי איילנדר דו מנועיים. הקו בוטל באופן סופי בשנת 2006.

בשנת 2001 החליטה ממשלת ישראל על שיפוץ ושדרוג המנחתת בעלות של 30 מיליון שקל, כולל סלילת מסלול טיסה חדש באורך של כ־1,300 מטרים, כ־300 מטרים ממערב ובמקביל למסלול הקודם. הפרויקט נועד לקדם את התיירות במצפה רמון, ולאפשר להגיע מהעיירה אל מרכז הארץ בטיסה בת כ־40 דקות. ב-12 בינואר 2001 הניח ראש הממשלה אהוד ברק, את אבן הפינה לפרויקט. הפרויקט נמסר לביצוע לקרן קיימת לישראל שפרסמה מכרז לסלילת מסלול באורך של 1,450 מטר, שיאפשר תנועת מטוסים בסדר גודל של עד 50 נוסעים. העבודות החלו בקיץ 2002, והיו אמורות להסתיים תוך 20 חודשים, אך הופסקו בשנת 2004 בשל חוסר בתקציב, לאחר שמשטח הכורכר שנועד למסלול תוחם ופולס. בנובמבר 2004 הבטיח שר התחבורה, מאיר שטרית, לתקצב את השלמת הפרויקט, אך הדבר לא יצא לפועל. 

תוואי המסלול החדש שלא הושלם נפגע במשך השנים משיטפונות.

ב־24 במרץ 2013 אישרה רשות התעופה האזרחית את הפעלתו של מסלול הכורכר במנחת עבור מטוסים מסוג אווירון זעיר ממדים ומטוסי תעופה כללית היכולים לפעול בתנאי המקום. הפעלת המנחת נמסרה ל"מרכז דאיה נגב".

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nrg.co.il/online/54/ART2/389/005.html פרויקט תקוע: המנחת במצפה רמון לא ממריא]
* [http://www.ngc.org.il/ אתר המפעיל]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: שדות תעופה
קטגוריה:הנגב: שדות תעופה ומנחתים
קטגוריה:מצפה רמון
קטגוריה:מצפה רמון: תחבורה
קטגוריה:כביש 40
אוריאל שילר

בית צילה בקיבוץ מעלה החמישה
בניין טרובוביץ, הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
אוריאל (אוטו) שילר (1907 – 1992) היה אדריכל ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד ב-1907 בברטיסלאבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (סלובקיה של ימינו). תחילה הוכשר כמהנדס בשווייץ, ולאחר מכן הרחיב את השכלתו ולמד שלוש שנים נוספות (1930–1933) באקדמיה לאמנויות בווינה אצל האדריכל פטר ברנס – מחשובי האדריכלים המודרניסטים, שבמשרדו עבדו גדולי האדריכלים במאה ה-20 (מפעל AEG נחשב עד היום ליעד תיירות חובה לאדריכלים בסמוך לברלין). לאחר מכן עבד בסטודיו של האדריכל האוסטרי אוסקר שטרנד, שם התמחה בעיצוב פנים ורהיטים.

ב-1933 עלה שילר לארץ ישראל, ותוך זמן קצר הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי, לאחר שקיבל לידיו את תכנון "רמת הנדיב". תחילה התגורר ברחובות, ובתקופה זו בנה ברחבי היישוב כמו גם בקיבוץ גן שלמה. לאחר שנתיים שוב עקר ממקומו ועבר לתל אביב. ב-1961 השלים את בנייתו של בניין טרובוביץ, הבניין הראשון שהוקם בקמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב המשמש את הפקולטה למשפטים. שנים אחדות לאחר מכן הוזמן לתכנן את אגף ספריית משפטים הסמוך לבניין.

נפטר ב-1992 ונטמן בבית הקברות בקבוצת שילר. אשתו הילדה נפטרה שלוש שנים אחריו, ונטמנה לצדו.

בנו הוא גבריאל שילר, אגרונום.

==פרויקטים נבחרים==
*בית הכנסת ובית תרבות בקבוצת שילר (גן שלמה)
*בית צילה - בית תרבות בקיבוץ מעלה החמישה
*רמת הנדיב וחלקת קבר משפחת רוטשילד, זכרון יעקב
*בניין טרובוביץ, אוניברסיטת תל אביב
*בניין מכון זיו, מכון ויצמן למדע (בשיתוף ישראל דיקר ואבא אלחנני)
*חלקת חברי השומר, בית הקברות כפר גלעדי - תל חי
*בית השומר, קיבוץ כפר גלעדי
*אנדרטת שער הברון בפתח תקווה
*מצפה כוכבים בגבעתיים

==קישורים חיצוניים==
* ענת עפר: [https://web.archive.org/web/20131015165002/http://shiller.org.il/PrintPage.asp?ID=436 בית הכנסת "תפארת צבי"]
* מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2013/05/03/סיבוב-בקיבוץ-מעלה-החמישה/ בית צילה בקיבוץ מעלה החמישה]
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2023/05/17/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9F-%D7%98%D7%A8%D7%95%D7%91%D7%95%D7%91%D7%99%D7%A5-%D7%94%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9F-%D7%94%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%9F-%D7%A9/ סיבוב בבניין טרובוביץ – הבניין הראשון שנבנה באוניברסיטת תל אביב], באתר 'חלון אחורי', 17 במאי 2023
* [http://www.ramat-hanadiv.org.il/lobby.aspx?boneId=246 רמת הנדיב - סיפור הגן] , אתר רמת הנדיב

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
דיר עזיז

דֵיר עָזִיז (בערבית: دير عزيز, בתעתיק מדויק: מנזר עזיז) הוא יישוב יהודי קדום בדרום רמת הגולן. על חורבות היישוב הוקם כפר סורי.<ref name=":0"></ref>

== היסטוריה ==
בדיר עזיז התגלו שרידי יישוב יהודי עתיק ששכן במקום בתקופת המשנה והתלמוד, וכלל בית כנסת, בית בד, בית קברות וכנראה גם בית יוצר לכלי חרס. על חורבות היישוב הוקם בעת החדשה כפר סורי. ביישוב נמצאו שרידים של שני מבני ציבור. האחד בראש הגבעה, גדול מאוד אך טרם נחפר עד היום ולא ידוע למה ששימש. השני, על המורדות לכיוון דרום נחפר בחפירות ארכאולוגיות ושימש כבית כנסת.<ref name=":0" />

בית הכנסת העתיק בדיר עזיז הוא אולם מלבני שמידותיו 11 מטר על 18 מטר, ובו ערמת אבני גזית, אשר לפי הסברה מקורן בבית הכנסת שחרב ב"רעש שביעית" בשנת 749 לספירה. מתחת לרצפת האולם נמצאו מאות מטבעות, שהמאוחרים ביניהם מימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (הרבע השני של המאה ה-6 לספירה), ובקיר הדרומי גומחה בולטת לארון הקודש.

על אחד ממשקופי בית הכנסת הקדום נמצא הכיתוב בשפה היוונית: AZIZO, המצביע על כך שיש אפשרות שהשם "עזיז" קשור לשמו המקורי של היישוב התלמודי במקום.

הכפר והיישוב הקדום ממוקמים כשני קילומטרים דרומית מזרחית למושב כנף, ובקרבת ההריסות מצוי מעיין כנף, אשר שימש את היישוב לאורך ההיסטוריה.

הכפר היה בשליטת סוריה, כחלק ממחוז קוניטרה שבנפת פיק, עד למלחמת ששת הימים, שבה נכבש על ידי ישראל וננטש על ידי תושביו. תחת שלטון ישראל נכלל שטחו בנפת גולן של מחוז הצפון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100920074435/http://www.golan.org.il/833/1887.htm אודות האתר והכפר] באתר הגולן.
* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?id=1830&mag_id=118 דו"ח החפירה בדיר עזיז] באתר רשות העתיקות.
* [https://web.archive.org/web/20131008185209/http://www.lomdim.org.il/wp-content/uploads/2010/06/תכנית-בית-הכנסת-בדיר-עזיז.pdf תרשים של בית הכנסת] באתר "לומדים".
* [http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_124.1.pdf "תיארוך בתי הכנסת העתיקים בגולן: הבהרות, עדויות והצעות"], קתדרה 124, 1996.
* 

==הערות שוליים==

נפח
קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קתדרלת טרטו

מבט על הריסות הקתדרלה מראש מגדל הקתדרלה.
קתדרלת טרטו (באסטונית: Tartu toomkirik) היא קתדרלה הרוסה ואתר היסטורי הממוקם בעיר טרטו שבאסטוניה.
בחלק משרידי הקתדרלה ממוקם כיום מוזיאון אוניברסיטת טרטו.

== היסטוריה ==
הקתדרלה ממוקמת על גבעת הקתדרלה (Toomemägi) הצופה לעבר נהר אמיוגי, במקום בו עמדה מצודה שהגנה על היישוב הפגני במאה השביעית לספירה. המצודה נהרסה בשנת 1224 עת שהעיר נכבשה בידי המסדר הליבוני כחלק ממסעי הצלב הצפוניים, ותושביה נוצרו, הוקמה בראש הגבעה מצודת הבישוף (Castrum Tarbatae), ששרידיה התגלו בחפירות ארכאולוגיות.

בניית קתדרלה באתר, בסגנון אדריכלות גותית החלה במחצית השנייה של המאה ה-13. הקתדרלה הוקדשה לקדושים הנוצריים פטרוס ופאולוס. הקתדרלה תוכננה כבזיליקה, אולם שינויים מאוחרים נתנו לה מבנה גותי אופייני, כאשר חלקה המרכזי של הכנסייה נחנך בשנת 1470. הכנסייה הושלמה בשלהי המאה ה-15 עם סיום בניית מגדליה שהגיעו לגובה של 66 מטרים.

בשנת 1520 החלה הרפורמציה להשפיע על העיר טרטו, וב-10 בינואר 1525 הותקפה הקתדרלה על ידי פרוטסטנטים ונהרסה. בעקבות ההרס הרב שנגרם לה ננטשה הכנסייה.

בשנת 1582 נכבשה העיר על ידי צבא פולני קתולי ותושבי העיר הקתולים תכננו להקים את הקתדרלה מחדש, אולם תוכניות אלה ננטשו בשל המלחמה הפולנית-שוודית שהתנהלה בין השנים 1600–1611.

שרפה שפרצה בקתדרלה ההרוסה בשנת 1624 העצימה את הנזקים למבנה.

בשנת 1629 העיר נכבשה על ידי שוודיה. שרידי מבנה הקתדרלה שימשו כאסם תבואה. באמצע המאה ה-18 נעשה נהרסו מגדלי הכנסייה, וגובהם הופחת מ-66 מטרים ל-20 מטרים (גובה מבנה ספינת הכנסייה). שרידי המגדלים הפכו למגדלי שמירה, והוצבו בראשם תותחים.

עם הקמת אוניברסיטת טרטו (שנקראה אז אוניברסיטת דורפט (Kaiserliche Universität zu Dorpat), בהתאם לשם העיר באותה עת) הוחלט להפוך את שרידי הקתדרלה לספרייה עבור האוניברסיטה, ומבנה הספרייה בן שלוש הקומות הוקם בין השנים 1804–1807. אדריכל המבנה, יוהאן וילהלם קראוס הציע לבנות מצפה כוכבים בראש אחד המגדלים, אולם האוניברסיטה בחרה לבנות את מצפה הכוכבים באתר אחר.

בסוף המאה ה-19 הפך המגדל הצפוני של הקתדרלה למגדל מים.

מבנה הספרייה שופץ בשנות ה-60 של המאה ה-20, ובשנת 1881 עברה הספרייה למבנה ספרייה חדש, ובשנת 1985 הפך מבנה הספרייה הישן למוזיאון להיסטוריה של האוניברסיטה (Tartu Ülikooli ajaloomuuseum), המציג כלים מדעיים וספרים עתיקים.

במהלך המאה ה-19 עוצבה גבעת הקתדרלה כפארק ציבורי, ובו הוצבו אנדרטאות לאנשי רוח אסטונים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ut.ee/REAM/museum.html המוזיאון ההיסטורי של אוניברסיטת טרטו]

טרטו
קטגוריה:טרטו
קטגוריה:אסטוניה: מבני דת
לילה לא שקט

לילה לא שקט הוא אלבומו ה-16 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי, אשר יצא בשנת 1986 בהפקתו של לואי להב ובעיבודים של רביב גזית.

באלבום זה כתב ארצי את כל השירים, שמהם התפרסמו "שדות של אירוסים", "לילה לא שקט" (המתייחס לנפילתו של חברו הטוב, טייס המסוקים סרן במלחמת יום הכיפורים), "הרדיו הישן", "נרקוד נשכח", "אם לא נגור ביחד" ו"סייסטה מקומית".
האלבום שחזר את ההצלחה של קודמו, "תרקוד", ובשנה שהאלבום יצא זכה ארצי בתואר "זמר השנה".

שירי האלבום עיטרו את פסקול סרט הקולנוע הישראלי "לא שם זין" (1987) בבימויו של שמואל אימברמן, על פי ספרו של דן בן אמוץ.

התיאטרון הקאמרי הפיק ב-2010 מחזמר המבוסס על שיריו של ארצי בשם "לילה לא שקט" ובשיתוף פעולה עמו.

== רשימת רצועות ==

==משתתפים==
* הפקה מוזיקלית ואמנותית: לואי להב
* עיבודים: רביב גזית
* פסנתר, נגינת ותיכנות סינקלוויר, קורצוויל: רביב גזית
* גיטרות: עמוס הדני
* גיטרות ב"ליד הבית שגרתי בו": דני רובס
* תופים וכלי הקשה: מאיר ישראל
* בס: אוהד אינגר
* הוקלט באולפני "סינטרון", טכנאי הקלטה: דודי רוזנטל
* השיר "ליד הבית שגרתי בו" הוקלט באולפני .D.B - טכנאי הקלטה: יואב גרא

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אלבומי 1986
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
גרום-לשוניים

גרום-לשוניים (שם מדעי: Osteoglossidae) היא משפחה של דגים גרום לשונאים החיים בנהרות טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הדרומית, לרוב סביב נהר האמזונאס. דגים אלה בעלי התאמה לציד של טרף בזינוקים מרשימים מעל המים והם יכולים לנשום אוויר לזמן קצר. דגים אלה בעלי 2 זיזים מתחת ללסת התחתונה וחסרת השיניים ובעלי לשון גרמית המועכת את הטרף במקום.

==סוגים==
*סוג גְּרוּם-לָשׁוֹן (Osteoglossum) בו שני מינים:
**מין גְּרוּם-לָשׁוֹן דּוּ-בִּינִי (Osteoglossum bicirrhosum)
**Osteoglossum ferreirai
*סוג Scleropages
**ארואנה אסייתית (Scleropages formosus)
**Scleropages inscriptus
**Scleropages jardinii
**Scleropages leichardti
**Scleropages aureus
**Scleropages legendrei
**Scleropages macrocephalus
*סוג Phareodus – נכחד

הסוגים ארפאימה (Arapaima) והמין היחיד בסוגו ארפאימה אפריקאית (Heterotis niloticus) שהשתייכו למשפחה, עברו למשפחת הארפאימיים (Arapaimidae).

גרום לשון דו-ביני ב[[פארק המצפה התת-ימי באילת]]

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
יורי ולאסוב

יורי פטרוביץ' ולאסוב (ברוסית: Юрий Петрович Власов; 5 בדצמבר 1935 – 13 בפברואר 2021) היה מרים משקולות, סופר ופוליטיקאי סובייטי-רוסי. אלוף אולימפי (רומא 1960) וסגן-אלוף (טוקיו 1964), בעל 4 מדליות זהב באליפות העולם (1959, 1961, 1962, 1963).

== ביוגרפיה ==
יורי ולאסוב נולד בעיר מקייבקה בקרבת דונצק (כיום באוקראינה, אז בברית המועצות). אביו היה דיפלומט ואיש מודיעין, מומחה לסין. בשנת 1953 ולאסוב סיים את הפנימייה הצבאית והמשיך לימודי הנדסה באקדמיה צבאית לטייס במוסקבה. בשנת 1959 עם סיומה הוא הוסמך למהנדס קשר וקיבל דרגת סגן.

בשנת 1957 הוא שבר את שיא ברית המועצות בהרמת משקולות. בשנת 1959 הוא זכה במקום השלישי באליפות ברית המועצות ובשנת 1959 החל סדרת ניצחונות בתחרויות שונות. בשנים 1959–1963 הוא זכה שלוש פעמים באליפות העולם. בנוסף לכך הוא היה 6 פעמים אלוף אירופה ו-31 פעמים שבר שיאי עולם.

==השתתפות באולימפיאדות==
ברומא 1960 ולאסוב זכה במקום הראשון כאשר הזוכה במקום השני הרים 25 קילוגרם פחות ממנו. את הניצחון הוא השיג תוך שבירת שיא עולם.

לטוקיו 1964 ולאסוב הגיע כמועמד לניצחון. היריב הקשה שלו היה עמיתו לנבחרת לאוניד ז'בוטינסקי. לאחר קרב צמוד, ולאסוב הגיע רק למקום השני.

==לאחר עזיבת הספורט==
מייד לאחר האולימפיאדה ולאסוב הודיע על עזיבת הספורט התחרותי. אומנם עקב מצבו הכלכלי הוא חזר לתחרויות ובשנת 1967 אף שבר פעם נוספת את שיא עולם אך בשנת 1968 עזב את התחרויות באופן סופי.

עוד בשנת 1959 ולאסוב התחיל לכתוב פרוזה. לאליפות אירופה בשנת 1962 הוא נסע כספורטאי וכעיתונאי. בשנת 1964 יצאה לאור ספר סיפורים הראשון שלו.

בשנת 1968 ולאסוב התמסר לכתיבה בלבד. הוא פרסם מספר ספרים. הספר "סין–אזור מיוחד" (1973) מבוססת בין היתר על יומני אביו. לאחר שנת 1973 ולאסוב תקופה ארוכה לא כתב שום דבר. רק בשנת 1984 הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי שכולל גם פרקים על היסטוריה של הרמת משקולות ומחשבות על ניהול הספורט.

בשנים 1985–1988 ולאסוב היה יושב ראש פדרציה של הרמת משקולות הסובייטית.

עם תחילת הפרסטרויקה ולאסוב החל בפעילות פוליטית. הוא נבחר היה חבר של הסובייט העליון של ברית המועצות בשנים 1989–1991 ושל הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 1993–1995. בוועידה הראשונה בשנת 1989 הוא מתח ביקורת נוקבת על פעילות הק.ג.ב והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

בשנת 1992 הוא כתב מאמר נגד מדיניות ממשלתית ובעד הדחת הממשלה.

בבחירות לנשיאות 1996 ולאסוב היה מועמד אך זכה ב-0.2% בלבד.

נפטר ב-13 בפברואר 2021.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים אולימפיים: הרמת משקולות
קטגוריה:מרימי משקולות סובייטים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:נושאי דגל ברית המועצות באולימפיאדה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:אלופים אולימפיים מברית המועצות
קטגוריה:מועמדים לנשיאות רוסיה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2021
נורת'ווסט איירליינס

נורת'ווסט איירליינס קורפ (באנגלית: Northwest Airlines, ידועה גם בראשי התיבות NWA) הייתה מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1926, והתמזגה עם חברת התעופה דלתא איירליינס בשנת 2010. המיזוג שהפך את דלתא לחברת התעופה הגדולה בעולם, אושר ב-29 באוקטובר 2008. נורת'ווסט המשיכה לפעול תחת שמה, עד שהושלמה האינטגרציה בין החברות, ב-31 בינואר 2010.

מטה ההנהלה של נורת'ווסט שכן בעיר האגן שליד בסיס הפעולה שלה; נמל התעופה סיינט פול שבמיניאפוליס. לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה נורת'ווסט לדומיננטית בשוק הטיסות חוצות הפסיפיק, והפכה את נמל התעופה של טוקיו לבסיס.

בשנת 1993 החלה נורת'ווסט בברית אסטרטגית עם KLM ההולנדית, במסגרת ברית זו הפכה נורת'ווסט את נמל התעופה סכיפהול לבסיס.

== תולדות החברה ==

=== השנים הראשונות ===
נורת'ווסט איירליינס נוסדה ב-1 בספטמבר 1926 על ידי לואיס בריטין, תחת השם ווסט איירווייז. שמה של החברה החדשה נלקח מהאזור שבו הוקמה, המערב התיכון. כמרבית חברות התעופה בעת ההיא, התמקדה ווסט איירווייז תחילה במשלוח דואר בלבד.

== צי המטוסים ==
בעת המיזוג היו בצי נורת'ווסט המטוסים הבאים:
{| class="toccolours" border="1" cellpadding="6" style="border-collapse: collapse;text-align:center"
|+
|- style="background:#c00"
!rowspan="2" style="width:120px;" | <font style="color:white;">כלי טיס
! rowspan="2" style="width:55px;" | <font style="color:white;">בשירות
! rowspan="2" style="width:55px;" | <font style="color:white;">בהזמנה
!colspan="3" | <font style="color:white;">נוסעים
!rowspan="2" |<font color=white>הערות
|-
|- style="background:#c00"
! style="width:20px;" |<abbr title="מחלקת עסקים"><font color=white>ע</abbr>
! style="width:20px;" |<abbr title="מחלקת תיירים"><font color=white>ת</abbr>
! style="width:40px;" | <center><font style="color:white;">סה"כ
|-
|איירבוס A319
|57
|5
|16
|108
|124
|
|-
|איירבוס A320-200
|69
|2
|16
|132
|148
|
|-
|איירבוס A330-200
|11
|—
|32
|211
|243
|
|-
|איירבוס A330-300
|21
|—
|34
|264
|298
|
|-
|בואינג 747-200
|2
|—
|30
|400
|430
|שמשו עבור טיסות שכר בלבד.
|-
|בואינג 747-400
|16
|—
|65
|338
|403
|
|-
|בואינג 757-200
|45
|—
|22
|160
|182
|
|-
|בואינג 757-300
|16
|—
|24
|200
|224
|
|-
|דאגלאס DC-9-30
|27
|—
|16
|84
|100
|
|-
|דאגלאס DC-9-40
|7
|—
|16
|94
|110
|
|-
|דאגלאס DC-9-50
|34
|—
|16
|109
|125
|
|-
!colspan="9" style="background:#c00"|<font style="color:white;">צי נורת'ווסט איירלינס קרגו
|-
|בואינג 747-200F
|15
|—
|colspan="3" class="unsortable"|מטען
|
|-
|align=center|סה"כ
|align=center|320
|align=center|7
|colspan=4|
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=Northwest%20Airlines&distinct_entry=true נורת'ווסט איירליינס] באתר Airliners.net

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות שנסגרו
קטגוריה:סקאיי טים
אולג טבקוב

אולג טבקוב (ברוסית: Олег Табаков; 17 באוגוסט 1935 - 12 במרץ 2018) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1967 ובפרס הפדרציה הרוסית בשנת 1997. בשנת 1988 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

== חייו ==
אולג טבקוב נולד בסראטוב למשפחת רופאים. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ואמו עבדה בבית חולים צבאי. לאחר המלחמה הוריו נפרדו.

בשנת 1953 סיים טבקוב לימודי בית הספר והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 טבקוב הוזמן להשתתף בסרט. מטעמי צנזורה הסרט לא הוקרן לאחר סיום הפקתו והקרנה התאפשרה רק בשנת 1988.

בשנת 1957 אולג יפרמוב הקים סטודיו לשחקנים צעירים שהתפתחה לתיאטרון סוברמניק. אולג טבקוב היה בין הצעירים בקרב מקימי התיאטרון החדש. בשנים 1957-1983 הוא היה בין שחקניו המובילים. במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הצטלם בקולנוע. לאור היקף העבודה הגדול, בשנת 1964 טבקוב עבר התקף לב. בשנת 1970, לאחר שיפרמוב עזב את התיאטרון, טבקוב מונה למנהל התיאטרון ופעל למינוי של גלינה וולצ'ק למנהל האמנותי של התיאטרון.

בשנת 1983 טבקוב קיבל הזמנת אולג יפרמוב ועבר לתיאטרון האמנותי. בשנת 1987 במהלך משבר בתיאטרון הוא תמך ביפרמוב. בשנת 2000 הוא מונה למנהל התיאטרון. הוא הצליח לשקם את התיאטרון שעבר משבר ופיצול והגדיל את הפופולריות שלו.

בשנת 1973 טבקוב החל ללמד משחק. בשנת 1976 הוא אסף 26 סטודנטים והחל ללמד אותם באופן אישי. באותה שנה הוא הצליח לקבל בניין שהיה בעבר מחסן פחם החל לשפץ אותו במטרה להתאים לבניין התיאטרון. בשנת 1978 החלו הופעות, אך טבקוב לא הצליח לקבל למוסד החדש מעמד של תיאטרון. השחקנים עברו לתיאטראות אחרות בעיר אך המשיכו לבוא לחזרות בלילות ומפעם לפעם טבקוב ארגן הופעות. המוסד הפסיק להתקיים כאשר אחד השחקנים לא הצליח לבוא להופעה כי במקום עבודתו התנגדו להשתתפותו בהופעה זו. רק בשנת 1987 המוסד קיבל מעמד של תיאטרון תחת השם "טבקרקה" (קופסה לשמירת טבק). טבקוב מוביל את התיאטרון עד מותו.

משנת 2000 אולג טבקוב היה מנהל אמנותי בתיאטרון האמנותי על שם צ'כוב ותיאטרון "טבקרקה" וגם הופיע כשחקן על במות תיאטראות אלו. בנוסף לכך היה מלמד בבית הספר למשחק, בשנים 1986-2000 הוא היה רקטור של בית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במשך כל השנים, במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הועסק בסרטים רבים. 

טבקוב עבד כבמאי גם מחוץ לגבולות רוסיה. הוא ביים כ-40 הצגות בתיאטראות שונות ברחבי העולם.

טבקוב היה נשוי פעמיים. מהשחקנית לודמילה קרילובה היו לו בן ובת (נולדו ב-1960 ו-1966) ומהשחקנית מרינה זודינה שני ילדים נוספים שנולדו בשנת 1995 ובשנת 2006.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:במאי תיאטרון רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2018
צח דרורי

צח דרורי (נולד ב-1977) הוא פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.

==ביוגרפיה==
דרורי נולד בבאר שבע ולמד פסנתר, תאוריה והלחנה בקונסרבטוריון. בגיל 15 עבר לתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות והיה תלמידם של אנדרה היידו ומיכאל וולפה. התגורר במשך 7 שנים במצפה רמון שם עבד עם אמנים שונים במגוון פרויקטים.

יצירותיו הקלאסיות נוגנו מגיל צעיר על ידי התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע והתזמורת הפילהרמונית של ניוברנדנבורג בגרמניה.

דרורי עבד עם חבר ילדותו, אביתר בנאי, על אלבומו הראשון "אביתר בנאי" בעבודה על כלי מיתר ועיבודים של שירים. שנתיים לאחר מכן המשיך לעבוד עמו על אלבומו השני "שיר טיול".

כתב קונצ'רטו למרימבה לזיו איתן.

בשנת 2010 יצא אלבומו הראשון והשני במקביל, "כיוון הרוח" ו"נקודת מפגש" (הוצאת היי פידלטי). באלבומים מתארחות דניאלה ספקטור, רות דולורס וייס ויעל קראוס.

בשנת 2016 הפיק את אלבום הבכורה של הזמרת ענת מלמוד.

בשנת 2017 הפיק דרורי את אלבום הבכורה של הזמרת נרקיס, "בוא נדבר אמת", אשר שניים משיריו נכנסו לפלייליסט גלגלצ. כמו כן הפיק את אלבום שירי המשוררים של רפי פרסקי שירים עצובים שהלחנתי בשמחה.

בשנת 2020 הפיק בשיתוף רוני בר הדס את אלבום הבכורה שלה, "Calm the Beast".

בנוסף דרורי הוא חבר בלהקה של אביתר בנאי ומנגן על קלידים.

==קישורים חיצוניים==

* טל גורדון, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=12239&Subj=3&Area=1 קול ההתחלות: צח דרורי], אתר הבמה, 28 באפריל 2010
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים)
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
משאל העם בצ'ילה (1988)

טופס ההצבעה במשאל
מודעה של המתנגדים לפינושה
סנטיאגו לאחר היוודע תוצאות המשאל]]
במשאל העם שנערך בצ'ילה ב-1988 נשאלו אזרחי צ'ילה האם הם תומכים בהמשך שלטונו של אוגוסטו פינושה לשמונה שנים נוספות. 56% מהמשתתפים הצביעו "לא", והביאו בכך לקיצן של 16 שנות דיקטטורה צבאית במדינה.

==רקע==
ב-11 בספטמבר 1973 הודח נשיא צ'ילה, סלוודור איינדה, בהפיכה צבאית. ארבעת הקצינים שהנהיגו את ההפיכה כוננו חונטה שבראשה אוגוסטו פינושה, שהיה לנשיא החדש. הארבעה סיכמו ביניהם על רוטציה בתפקיד הנשיא, אך הסכם זה לא יצא אל הפועל, לאחר שפינושה ביסס את עצמו כמנהיג היחיד, והחונטה שימשה למעשה כרשות מחוקקת. החונטה ביטלה את המפלגות, והחלה במסע רדיפה נגד מתנגדים פוליטיים, שנעצרו, עונו, הועלמו או הוצאו להורג. 

ב-5 בינואר 1978 ערך פינושה משאל עם שנוי במחלוקת, בו ענו התושבים על השאלה "לנוכח התוקפנות הבינלאומית כנגד מולדתנו, אני תומך/תומכת בנשיא פינושה בפעולתו להגנה על כבודה של צ'ילה ומאשר מחדש את הלגיטימיות של שליט הרפובליקה על מנת שיוביל בצורה הקיצונית ביותר את תהליך מיסודה של הארץ". כ-79% מהנשאלים השיבו בחיוב על השאלה. ב-11 בספטמבר 1980 נערך משאל עם נוסף, אף הוא שנוי במחלוקת, שבו תמכו 67% מהנשאלים בכינונה של חוקה חדשה, שאישרה את מעמדו של פינושה כנשיא ושל החונטה כרשות מחוקקת, למשך שמונה שנים שהוגדרו כ"תקופת מעבר". בסיומה של תקופה זו, נקבע, יציעו מפקדי הצבא מועמד שמועמדותו תאושר במשאל עם נוסף. 

ב-30 באוגוסט 1988 בחרו מפקדי הצבא במועמדם - אוגוסטו פינושה. ב-5 בספטמבר, לקראת המשאל, הותרה פעילות פוליטית.

==משאל העם==
בהתאם לחוקת 1980, נערך משאל העם ב-5 באוקטובר 1988. האזרחים יכלו לבחור בין שתי אפשרויות:
* כן. המועמד המוצע מאושר. פינושה ייכנס לתפקידו ב-11 במרץ 1989 ויכהן 8 שנים נוספות. בחירות לקונגרס ייערכו 9 חודשים לאחר השבעתו. החונטה הצבאית תמשיך לשמש כרשות המחוקקת עד שהקונגרס הנבחר יושבע, ב-11 במרץ 1990.
* לא. המועמד המוצע נדחה. פינושה והחונטה ימשיכו בתפקידם לשנה נוספת. בחירות לנשיאות ולפרלמנט ייערכו 3 חודשים לפני תום כהונתו של פינושה, והנשיא והקונגרס ייכנסו לתפקידם ב-11 במרץ 1990.

==תוצאות משאל העם==
{| class="wikitable"
|-
! !! מספר המצביעים !! אחוז
|-
| כן || 3,119,110 || 44.01%
|-
| לא || 3,967,569 || 55.99%
|-
| סך הכל || 7,086,679 || 100.00%
|-
| קולות פסולים || 94,594 || 
|-
| פתקים לבנים || 70,660 || 
|-
| מספר הקולות הכללי || 7,251,933 || 
|}

==השלכות==
פינושה שקל בתחילה להמשיך ולהחזיק בשלטון חרף התוצאות, אך לאחר שהצבא סירב לגבותו, נסוג וקיבל את תוצאות המשאל. כחלק מההכנות לחזרה למשטר הדמוקרטי, נדרשו שינויים רבים בחוקה, והם נוסחו בעצה אחת עם האופוזיציה. ב-31 ביולי 1989 נערך משאל עם שבו אישרו כ-91% מהאזרחים את החוקה החדשה. ב-14 בדצמבר נערכו הבחירות הראשונות במדינה מאז 1970, וב-11 במרץ הושבע פטריסיו איילווין לנשיא, לאחר שזכה ב-55% מקולות הבוחרים.

==קישורים חיצוניים==

צ'ילה, 1988
קטגוריה:צ'ילה: פוליטיקה
קטגוריה:צ'ילה: היסטוריה
קטגוריה:הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה
קטגוריה:1988
חנוך אריאל

חנוך אריאל (29 באוגוסט 1929 - 30 בינואר 2019) היה שופט ישראלי, אשר כיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה וכשופט בפועל בבית המשפט העליון.

==ביוגרפיה==
חנוך סטריקובסקי נולד בארץ ישראל להורים מיהדות פולין במשפחה בת חמישה ילדים. גדל בקריית מוצקין וסיים את לימודיו בבית הספר "אחדות" שם. הצטרף לפלמ"ח במסגרת הכשרת חולתה. במלחמת העצמאות לחם כחבלן בשורות הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, והשתתף בקרבותיה באזור הכנרת ובמבצע דני. אחיו אריה נהרג במלחמה, ובעקבות זאת, שינה לימים את שם משפחתו ל"אריאל". סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1949. במסגרת שירות המילואים, שירת כאיש מודיעין, ובהמשך כשופט צבאי.

אריאל סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1953, ובשנה שלאחר מכן הוסמך לעורך דין. עבד עד 1958 כעורך דין במשרד עורכי דין מייבלום בחיפה. מאותה שנה שימש כיועץ משפטי בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח לאומי בחיפה.

בשנת 1979 מונה לשופט בית המשפט המחוזי, תחילה בנצרת עילית, ומשנת 1984 בחיפה, בה כיהן כשופט עד פרישתו לגמלאות בשנת 1999. משנת 1997 כיהן כסגן נשיא בית המשפט בחיפה.

בשנת 1988 מונה לכהן במשך מספר חודשים כשופט בפועל בבית המשפט העליון, ובין השאר ישב בהרכב שדן בפרשת קרולין ברונה. מונה שנית לשופט בפועל בבית המשפט העליון בשנת 1998, ובין השאר ישב בהרכב שדן בערעורים על הרשעת יגאל עמיר, חגי עמיר ודרור עדני בקשירת קשר לרצח יצחק רבין, ובדעת מיעוט הציע להחמיר עם הנאשמים יותר מחבריו להרכב השופטים.

לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. באמצע העשור השני של המאה ה-21 שימש כמרצה לדיני נזיקין במכללת נתניה.

אריאל נישא בראשונה למרים לבית אלכסנדרוני, ולאחר פטירתה נישא לשלומית לבית רוזנברג. לאריאל שלוש בנות, והוא התגורר בחיפה. בשנת 2015 הוענק לו התואר "יקיר העיר חיפה".

נפטר ב-30 בינואר 2019.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.news1.co.il/Archive/006-D-198-00.html?tag=10-45-39 חנוך אריאל], באתר "חדשות מחלקה ראשונה"
* 
* [http://www.motzkin.co.il/Grushkevich-Museum/Lists/List/DispForm.aspx?ID=392 סיפור משפחת סטריקובסקי מפי חנוך אריאל], באתר בית גרושקביץ – מוזיאון וארכיון היסטורי לתולדות קריית מוצקין

==הערות שוליים==

קטגוריה:שופטים במינוי זמני בבית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בחיפה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בנצרת
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בית הספר אחדות (קריית מוצקין)
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
פרס עמינח

הרב [[חיים דרוקמן מברך בטקס פרס עמינח תשע"ג בית ציוני אמריקה תל אביב]]
מימין לשמאל: פרופ' [[נח עמינח, ד"ר מאיר רפלד, הרב חיים דרוקמן, מר אליעזר אבטבי, הרב יהודה יקותיאל ויזנר, הרב זאב פרנק, מר אבי סולימאן]]
פרס עמינח הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה ליוצרים, לסופרים, לחוקרים ולמשוררים בתחומים הנושקים לעולם הציונות הדתית על כלל היבטיו (תורה ומצוות, ציונות, חלוציות, תורה ועבודה וכדומה). מאז שנת תשמ"ז/1987 מוענק הפרס לכארבעה יוצרים בכל שנה.

פרס עמינֹח מוקדש לזכרם של נחמיה ומרים עמינח, אשר הורישו את כל רכושם לקרן עיזבון שתחלק מרווחיה פרסים ספרותיים ומלגות.

האפוטרופסים לביצוע הצוואה היו: ר' ישעיהו ברנשטיין מהוגי הדעות של תנועת תורה ועבודה, ר' פנחס קהתי שנתפרסם בפירושו למשנה, ר' אברהם מברך היו"ר הראשון של וותיקי הפועל המזרחי ור' דב קנוהל ממייסדי כפר עציון.

בשנת תשמ"ז/1987 נרשמה הקרן כעמותה ומאז היא מחלקת באופן סדיר מדי שנה פרסים ספרותיים בחסות הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי.

==מטרת הפרסים==
מטרת הפרסים היא לעודד יוצרים, סופרים וחוקרים הכותבים בתחומים שהיו קרובים לליבם של נחמיה ומרים עמינח כמו: תולדות הציונות הדתית על מוסדותיה, מייסדיה וחבריה, מחשבת הציונות הדתית ומשנת תורה ועבודה, מחקרים בתולדות הספרות התורנית, מחקרים שיש בהם תרומה לחינוך הציוני דתי וכן יצירות ספרות יפה ושירה שיש להם זיקה ברורה למורשת ישראל ובניין הארץ.

==ועדת השופטים==
ועדת השופטים המורכבת ממקבלי פרס עמינח בעבר, והיא המחליטה על הזוכים בפרס כל שנה.

בין זוכי פרס עמינח במהלך השנים: אמונה אלון, אברהם בלאט, יצחק גנוז, חגי הוברמן, חיותה דויטש, יוסף דנה, יעל לוין, זאב ספראי, זאב פרנק, נעמי רוזנברג, חיים שיין, יוסף שלמון, יוסף שרביט, סמדר שרלו, הרב צפניה דרורי, הרב זכריה זרמתי, ונחם אילן.

==קישורים חיצוניים==
*[https://youtu.be/pStLXkqzzjA פרס עמינח 2015 באתר ערוץ 7]
*
*[http://www.datili.co.il/index.php?id=42006 פרס עמינח 2010 באתר דתי-לי]
*[http://www.inn.co.il/News/News.aspx/204706 פרס עמינח 2010 ערוץ שבע]

*
עמינח
קטגוריה:ציונות דתית
פטר בוגוד

אחת מחצרות המגורים במתחם הקארדו (ירושלים)
פטר בוגוד (נולד ב-1940) הוא אדריכל ישראלי, התפרסם בעיקר הודות לפרויקט הקארדו בירושלים שבתכנונו השתתף.

בוגוד נולד בשנת 1940 בעיר בוקרשט שברומניה ואת השכלתו כאדריכל רכש בבית הספר לאדריכלות בבריסל, שם למד אצל האדריכל לאון סטיינן. בסיום לימודיו עבד כאדריכל בפריז וב-1970 עלה לישראל והצטרף למשרדו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון שפתח זמן קצר קודם לכן משרד חדש בירושלים. באותה שנה ניגש עם אהרונסון ועובדת נוספת במשרד, האדריכלית אסתר ניב קרנדל לתחרות לתכנון מתחם מגורים, מסחר ומלונאות ברובע היהודי בירושלים. הצעתם זכתה אך בעקבותיה החליטו בוגוד וניב קרנדל לפרוש ממשרדו של אהרונסון ולהוביל את הפרויקט באופן עצמאי. הפרויקט שזכה לשם הקארדו, על שם הרחוב הביזנטי שהתגלה בתחומו ועבר תהליך חידוש, הפך לאחד מהפרויקטים המורכבים וייחודיים באדריכלות ובנוף העירוני הישראלי והושלם בשנת 1983, לאחר 12 שנות עבודה.

בוגוד המשיך בשיתוף פעולה עם ניב קרנדל גם בפרויקט מתחם עיריית ירושלים, שבמסגרתו היה אחראי על חידוש מספר מבנים היסטוריים במתחם. ב-1975 פתח שותפות עם האדריכלית יוניס פיגרדו ויחד תכננו פרויקטים רבים עם התמחות במבנים וסביבות היסטוריות.

== הרשעה בעבירת מין ==
ב-22 באפריל 2020 הורשע בוגוד על פי הודאתו במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות.

==פרויקטים נבחרים==
*הקארדו, זכייה בתחרות במקום הראשון, בשיתוף שלמה אהרונסון ואסתר ניב קרנדל.
*מנזר האחיות ציון בשכונת עין כרם בירושלים.
*חידוש השווקים בעיר העתיקה בנצרת.
*חידוש שלושה מבנים היסטוריים במתחם עיריית ירושלים.
*רחבת שער שכם, ירושלים.
*עיצוב מוזיאון "הבית השרוף", הרובע היהודי בירושלים.
*חידוש השווקים בעכו העתיקה.
*חידוש קבר רבי מאיר בעל הנס בסמוך לטבריה.
*תוספת אגף האחיות במנזר הצרפתי ליד הכנסייה הצלבנית באבו גוש, כולל אכסניה לצליינים.
*200 יחידות מגורים בכרם הזיתים בירושלים.
*372 יחידות מגורים בבית שמש.
*משרדי קרן ברכה בבית טמפלרי במושבה הגרמנית בירושלים.
*אמפיתיאטרון של 1,500 מושבים בקריית הטכניון בחיפה.
*תוספת אגף להוסטל לותרני בעיר העתיקה בירושלים.

== ראו גם ==
* ערכים על מבנים ואתרים שתכנן פטר בוגוד

==קישורים חיצוניים==
* מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3100847,00.html אין רחוב כזה בעולם: הקארדו ברובע היהודי בירושלים], 6 במאי 2013, Xnet.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין בישראל
Slaves and Masters

Slaves and Masters (מאנגלית: עבדים ואדונים) הוא אלבומה השלושה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1990. זהו האלבום היחידי שבו השתתף כסולן ג'ו לין טרנר, שהצטרף ללהקה שנה קודם לכן, לאחר שפרש מלהקתו של ריצ'י בלקמור ריינבו, שגם שם שימש כסולן.

מכירות האלבום לא היו מוצלחות במיוחד, ובמצעד הבילבורד הוא הגיע רק למקום 87. עם זאת, מסע ההופעות של האלבום שנערך בשנת 1992, היה מוצלח, ובמיוחד באירופה.

לצורך קידום האלבום הופקו שני וידאו קליפים, לשירים: "King of Dreams"ו-"Love Conquers All", שניהם בהשתתפות חברי הלהקה.

==רשימת השירים==

האלבום יצא במהדורת CD כשאורכם של השירים שונה.

==מבצעים==
*ריצ'י בלקמור - גיטרה
*איאן פייס - תופים
*רוג'ר גלובר - גיטרה בס, קולות רקע
*ג'ו לין טרנר - שירה
*ג'ון לורד - עוגב, קלידים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
מוזיאון בית היוצר

מוזיאון בית היוצר הוא מבנה שתוכנן על ידי האדריכל שמואל מסטצ'קין ושימש כמרכז חינוכי שהציג את סיפור התעשייה בחבל ים המלח. נכון לשנת 2022, המבנה נטוש ומוזנח, ולא מתוכנן לו שיקום וחידוש.

==תולדות המבנה==
המוזיאון הוקם בשנות ה-60 במסגרת תוכנית שיזם ראש המועצה האזורית תמר יהודה אלמוג להקמתם של שלושה מרכזי למידה לאורך ים המלח. לבד ממנו תוכננו מרכז לימוד וחינוך למרגלות מצדה ומרכז לימוד וחינוך בעין גדי, ללימוד הטבע בחבל ים-המלח (לא הוקם). הקמת המבנה נתקלה תחילה בקשיים, אך לבסוף הודות לתמיכה שהתקבלה על ידי מרדכי מקלף, מנכ"ל מפעלי ים המלח באותה עת, הושלם הפרויקט.

האתר שנבחר להקמת הפרויקט היה בצמוד לכביש 90 ובסמוך לעין בוקק. לתכנונו הוזמן האדריכל בוגר בית הספר באוהאוס - שמואל מסטצ'קין שתכנן בין השאר את בית התרבות וחדר האוכל בקיבוץ עין גדי. מסטצ'קין תכנן למעשה את כל המבנים באזור נווה זוהר ולבד ממתחם המוזיאון והאכסניה גם שכונת מגורים, חוף רחצה ומרכזיית טלפונים. בכל המבנים בלט השימוש בחומרים מקומיים וזמינים כמו אבן מקומית ובטון חשוף.

האתר מורכב מרחבה פתוחה ומרוצפת ולצידה מבנה שבקומת הקרקע משמש כמוזיאון ובקומה העליונה מרפסת תצפית ובמרכזה מודל תלת-ממדי של ים המלח וסביבתו. בהמשך אכלס המוזיאון גם את סירתו של תומאס הווארד מולינה. התצוגה במוזיאון נועדה להמחיש למבקר תהליך מיצוי של המינרלים מים-המלח ושימושם. בסמוך למבנה המוזיאון הוקמה אכסניה שתוכננה כחלק מהמתחם.

בשנת 2000 החלה פעילות המוזיאון לדעוך עד שהמקום נסגר וכיום הוא עומד נטוש ופרוץ.

== לקריאה נוספת ==
* לבנות ולהיבנות בה – ספר שמואל מסטצ'קין – אדריכלות הקיבוץ בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.

==קישורים חיצוניים==

*מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2009/09/14/%D7%91%D7%90%D7%95%D7%94%D7%90%D7%95%D7%A1-%D7%91%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%9E%D7%9C%D7%97-%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%9E%D7%91%D7%A0%D7%94-%D7%94%D7%9E%D7%A8%D7%A9%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%99/ באוהאוס בים המלח: מוזיאון בית היוצר - סקירה אדריכלית והיסטורית], באתר 'חלון אחורי', 14.9.09
*מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3097185,00.html אוצרות נטושים: 6 טיולים בעקבות אדריכלות נסתרת ברחבי ישראל], 4.10.12, Xnet

קטגוריה:מועצה אזורית תמר: מבנים
קטגוריה:נווה זוהר
קטגוריה:הנגב: מוזיאונים
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים
ליובאן

העיירה ליובאן (בבלארוסית: Любань, ברוסית: Лю́бань) שוכנת בפלך מינסק, בלארוס. היא ממוקמת כ-30 ק"מ מהעיר סלוצק, בסמיכות לגבול עם מחוז גומל.

העיירה מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1566, וקיבלה מעמד של עיירה בשנת 1968. נכון ל-2009 אוכלוסייתה היא 11,256.

== הקהילה היהודית ==
הקהילה היהודית בעיירה היוותה חלק גדול מכלל האוכלוסייה לאורך השנים. בעיירה זו כיהן הרב משה פיינשטיין כרב בין השנים ה'תרפ"ב-ה'תרצ"ו, וגדולי תורה רבים נולדו בה, ביניהם רבי ירוחם ממיר, הרב דוד פוברסקי כמו גם שופט בית המשפט העליון ורקטור האוניברסיטה העברית שמחה אסף. אחד מבתי הכנסת שבעיירה נהרס בשנת 2009, לאחר מאבק ציבורי ארוך. השני משמש כבית ספר למוזיקה.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:מחוז מינסק: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
דייוויד היירווד

דייוויד היירווד (באנגלית: David Harewood; נולד ב-8 בדצמבר 1965) הוא שחקן אנגלי, התפרסם בזכות הופעתיו בתפקיד דייוויד אסטס, מנהל המרכז ללוחמה בטרור של ה-CIA בסדרת הדרמה "הומלנד", בתפקיד הנזיר טאק בסדרה "רובין הוד", בתפקיד ג'ון ג'ונס/הצייד ממאדים, האנק האנשו/סייבורג סופרמן בסדרה "סופרגירל" ובסרט "לגעת ביהלום".

==ביוגרפיה==
היירווד נולד וגדל בעיר ברמינגהאם, בילדותו התעסק במגוון תחומי ספורט ואף שאף להיות שוער מקצועני.
למד משחק והתמקצע אצל האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. ב-2005 שיחק בדרמה של ג'וליאן פלוז "שקרים נפרדים" בתור המפקח מארשל ובסדרת הדרמה של רשת ITV "חברים שמנים". בשנת 2006 הופיע היירווד במותחן המלחמה הפוליטי "לגעת ביהלום" בתפקיד מפקד כוחות המורדים האכזרי בסיירה לאון, קפטן פוייסון ובעיבוד הטלוויזיוני לרומן "סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם" בתפקיד מתיו וניקולס בדוול. בשנת 2009 שיחק היירווד בעונה השלישית של הסדרה "רובין הוד" בתפקיד הנזיר פריאר טאק.

בשנת 2011 התפרסם היירווד בתפקיד מנהל המרכז ללוחמה בטרור של ה-CIA דייוויד אסטס בסדרת הדרמה המפורסמת והמצליחה "הומלנד".
ב-2012 הופיע במיני סדרת הפיראטים "אי המטמון" בתור הפיראט בילי בונס.

החל משנת 2015 היירווד משחק בסדרת הטלוויזיה של רשת "The CW" "סופרגירל" בתפקיד ג'ון ג'ונס/הצייד ממאדים, האנק האנשו/סייבורג סופרמן.

בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין. 

== חיים אישיים ==
היירווד נשוי משנת 2013 לקירסטי הנדי ואב לשתי בנות.

== פילמוגרפיה ==
=== קולנוע ===
* הנץ (1993)
* כלבים מטורפים ואיש אנגלי (1995)
* סטרינגס (2004)
* הסוחר מוונציה (2004)
* שקרים נפרדים (2005)
* לגעת ביהלום (2006)
* Victim (2011)
* האדם השלישי (2013)
* SuperBob (2015)
* קדחת הצבעונים (2017)
* ונדל וויילד (2022) - דיבוב 
* Benn/Eubank(TBA) - גם במאי

=== טלוויזיה ===
* חברים שמנים (2004–2005)
* סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם (2006) - סרט טלוויזיה
* צדק פלילי (2008)
* האויב האחרון (2008)
* רובין הוד (2009)
* הומלנד (2011–2012)
* אי המטמון (2012)
*סלפי (2013)
* סופרגירל (2015–היום)
* מנהל הלילה (2016)
*ביאוולף (2016)
*מדיבה (2017) - מיני-סדרה
*החץ (2020)
*אגדות המחר (2020)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1965
ז'יטבה

ז'יטַבה (בסלובקית: Žitava, בהונגרית: Zsitva ז'יטְבה) הוא נחל בדרום סלובקיה.

== גאוגרפיה ==
מקורותיו נמצאים בגובה 625 מטר בסמוך לכפר מאלה להוטה בפוהרונסקי אינובץ (חלק מהרי וטאצ'ניק - "הרי הציפור") והוא זורם מצפון דרומה דרך המחוזות ז'רנוביצה, זלאטה מוראבצה, ניטרה, נובה זמקי וקומארנו.
ליד מרטובצה, אחרי מסלול שאורכו 99,3 ק"מ, הוא נשפך כיובל שמאלי אל נחל ניטרה. שטח אגן הניכוז שלו הוא
1,244 קמ"ר וזרימתו מגיע בסביבות הכפר וייסקה ל 2.5 מ"ק/שנייה ובשפך ל-3 מ"ק /שנייה.
קיים אפיק ישן של הנחל הנשפך לדנובה על יד ראדבן שעל דנובה (ראדבן נאד דונאיום).

בהיסטוריה נקשר שם הנחל למו"ם לשלום אחרי מלחמה ארוכה בין אוסטריה ובין האימפריה העות'מאנית. המו"ם התנהל ליד שפך הז'יטבה לתוך הניטרה, במקום הנקרא משום כך בהונגרית "ז'יטבה - טורוק" (Zsitvatorok, כלומר - שפך הז'יטבה).
הסכם השלום בז'יטבה-טורוק או הסכם ז'יטבה-טורוק משנת 1606 נקרא לפי המקום הזה.

אזור הנחל ז'יטבה נקרא פוז'יטביה (Požitavie) או גבעות פוז'יטביה, ובימינו הוא חלק מ"מיקרו-אזור הפיתוח" פוז'יטביה-שירוצ'ינה.

==יישובים על גדות הנחל==
*זלאטה מורבצה (Zlaté Moravce)
*נובה וס נאד ז'יטבו (Nová Ves nad Žitavou)
*טסארסקה מליניאני (Tesárske Mlyňany)
*וראבלה (Vráble)
*ז'יטבצה (Žitavce)
*מיכל נאד ז'יטבו (Michal nad Žitavou)
*דבורי נאד ז'יטבו (Dvory nad Žitavou)
*הורבנובו (Hurbanovo)
הערים החשובות של האזור הן וראבלה, צומת דרכים ידוע מזמנים עברו, וזלאטה מוראבצה.

==יובלים==
מימין
*ז'יטביצה (Žitavica)
*הוסטיאנסקי פוטוק (Hostiansky potok)
*פלוסוק Pelúsok
*צ'רשנובי פוטוק (Čerešňový potok)
*דרבניצה (Drevenica)
*הוסטיובסקי פוטוק (Hosťovský potok)
*אבוססקי קאנאל (Abovský kanál)

משמאל:
*שירוצ'ינה (נחל) (Širočina)
*טלינסקי פוטוק (Telinský potok)
*ליסקה (Liska)
*ברנובסקי פוטוק (Branovský potok)
*פריבטסקי קאנאל (Pribetský kanál)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zitava.sk/folklor-povesti-a-povery אתר על אזור הנחל ז'יטבה]

קטגוריה:סלובקיה: נהרות ונחלים
הלא נודע (אלבום)

הלא נודע הוא אלבומו השישי של דני סנדרסון, שיצא באוגוסט 1997.

== רקע ==
הלא נודע התאפיין ב"חזרה למקורות" - סגנון רוקנ'רול קלאסי משנות השישים, כששיר הנושא הופך לאחד הלהיטים הגדולים של הרוק הישראלי בשנות התשעים ומלווה בווידאו-קליפ מושקע.

אלבום זה מכיל שירים מסגנונות שונים: מרוקנ'רול, שבולט בשיר "אמרתי לה לבוא", דרך מוזיקה ערבית, שהופיעה ב"שובו של התמנון" ועד לדקלום, שהופיע בשיר "שיט בנהר קינג ג'ורג'".

הקטע האינסטרומנטלי "שובו של התמנון", שמאופיין במוזיקה ערבית, מזכיר מאוד את היצירה "התמנון האיטר" שכתב סנדרסון בשנות ה-70 וביצעה להקת כוורת באלבומה פוגי בפיתה, ושמו מתייחס לכך בהתאם. זהו האלבום הראשון שבו משתף סנדרסון פעולה עם הגיטריסט כפיר בן ליש, שמלווה אותו עד היום.

רוב המבקרים (ובהם יואב קוטנר) תיארו את האלבום כאלבום הטוב ביותר שסנדרסון יצר. סנדרסון עצמו אומר כי זהו האלבום שהכי עיצב אותו מבחינה מוזיקלית.

== רשימת השירים ==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון.

== משתתפים ==
=== נגנים ===
* תופים: איגי דיין
* כלי הקשה (הלא נודע, בחורות מכוניות וערבי שישי, אנשים זהב, שלו לעולמים, שובו של התמנון, מחט אל הלב, שיט בנהר קינג ג'ורג'), ברכיים (למה עכשיו): זהר פרסקו
* גיטרה בס: אריה וולניץ
* גיטרות: נושי פז
* גיטרות, פנדר רודס ("אני שבוי"): דני סנדרסון
* קלידים ופרפיזה (לקלק): עמית הראל
* שירה ("שלו לעולמים" ושיט בנהר קינג ג'ורג): רוית הראל
* קולות: כפיר בן ליש, עמית הראל, איגי דיין, יהודה עדר, ליאור מזרחי ודני סנדרסון.
* קנון (שובו של התמנון): אברהם סלמן
* כינור (שובו של התמנון): זבדה אליאס

=== הפקה ===
* עיבודים והפקה מוזיקלית: דני סנדרסון
* ייעוץ אמנותי: יהודה עדר
* הקלטות ומיקס: מני בז'רנו
* הוקלט ובושל באולפני טריטון, 1997
* עוזרי טכנאי: ליאור מזרחי, גולן צרפתי
* עריכה דיגיטלית: חיים גוזלי, מאסטר דיסק, 1997
* מפיק: חיים שמש
* הפקה: דנה קמינסקי ונעמה קרן

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
*[http://he.israel-music.com/danny_sanderson/unknown/ האלבום "הלא נודע" באתר "מוזיקה ישראלית"]

* [https://www.facebook.com/permalink.php?story_fbid=pfbid0FEy72jRPVzuDXjCc4EwZvHEVJbrfyVVxWkSYB4VLbSMWUdx8vTcYrmU9G33jNtfal&id=100000213397976 "הלא נודע"]- תומר פישר כותב - האלבום הנבחר של היום- בעקבות האזנה אישית לאלבום 

קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי דני סנדרסון
קטגוריה:אלבומים בעברית
אוטו אולסן

אוטו מרטין אולסן (בנורווגית: Otto Martin Olsen; 13 בדצמבר 1884 – 12 ביולי 1953) היה קלע נורווגי שהתחרה בראשית המאה ה-20 בקליעה. הוא זכה ב-8 מדליות אולימפיות, בהן ארבע מדליות זהב. הוא היה לקלע השלישי שזכה בשתי מדליות זהב אולימפיות אישיות, והוא אחד מחמישה אתלטים שהגיעו להישג זה באולימפיאדה אחת.

==ביוגרפיה==
אולסן נולד באוסטרה אקר, נורווגיה, ב-1884, ומת שם ב-1953 (ב-1948 אוחדה אוסטרה אקר לתוך אוסלו).

בגיל 35, הוא השתתף באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ב-9 תחרויות, וזכה שם בחמש מדליות: מדליית זהב בתחרויות הקבוצתיות ברובה חופשי וב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובתחרויות האישיות ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה ו-300 מ' רובה צבאי, שכיבה. כמו כן, הוא זכה במדליית כסף בתחרויות הקבוצתיות ברובה חופשי וברובה צבאי 300+600 מ'. באולימפיאדת פריז (1924) הוא השתתף ב-5 תחרויות, וזכה ב-3 מדליות: מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, מדליית כסף בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה, ומדליית ארד בתחרות האישית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה.

== קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קלעים נורווגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1884
קטגוריה:נפטרים ב-1953
דניאל פנק

דניאל פנק (בצרפתית: Daniel Pennac; שמו בלידה: Daniel Pennacchioni ; נולד ב-1 בדצמבר 1944) הוא סופר ומחזאי צרפתי.

==ביוגרפיה==
פנק נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1 בדצמבר 1944. אביו היה פקיד גבוה של השלטון הצרפתי במרוקו. השלים לימודי תואר שני בספרות בניס שבצרפת, ולאחריהם עבד כמורה.

===קריירה ספרותית===
בשנות השמונים פרסם את סדרת הספרים "ארנסט וסלסטין", שהפכו עם השנים לאחת מסדרות ספרי הילדים האהובים.

פרסם בתחילה ספרי ילדים, ולאחריהם את סדרת הספרים "הסאגה של מלוסן". לפנק משנה פדגוגית סדורה כיצד להנחיל את אהבת הקריאה לילדים. את משנתו זו סיכם בחיבורו "כמו רומן". במהלך חייו הוציא שני ספרי קומיקס שהצליחו, "נואף" וב-"ארבע עיניים בשחור" ושני ספרי פרוזה, "פצצות ומפלצות" ו-"כמו רומן".

בשיא הצלחתו, זכה שנתיים ברציפות, בשני פרסי הספרות החשובים ביותר: ב-2007 בפרס רנודו על ספר שבו נכתב נגד הקפיטליזם בצרפת, ב-2008, זכה פרס מטרופוליס על ספר שבו כתב על עולם אוטופי, בהשראת הספר 1984.

ב-2007 זכה בפרס "Renaudot פרי" כתבה ("לאקול") שפרסם בעיתון צרפתי נפוץ, על "מאמר האכזבה" מהחיים הנורמטיבים.

ב-2012, יצא סרט האנימציה "ארנסט וסלסטין" שהתבסס על סדרת הספרים המפורסמת שכתב בשנות השמונים.
העיבוד הקולנועי ל-"ארנסט וסלסטין" הביא את דניאל פנק, עד לכמה מועמדויות, אליה זכה הסרט, לפרס האוסקר ל-"סרט המונפש הטוב ביותר" ופרס אמי (עליו היה מועמד בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר"). בסמוך ל-2 המועמדויות, הצליח "ארנסט וסלסטין", גם להיות מועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר" ל-2012, בפסטיבל סרטי ההנפשה הבינלאומי אנסי.

==ספריו==
* "נואף"
* "בארבע עיניים בשחור"
* "פצצות ומפלצות"
* "מטרופוליס"
* "הסאגה של מלוסן"
* "ארנסט וסלסטין"

===שתורגמו לעברית===
*כמו רומן, תרגמה חגית בת-עדה, (הוצאת שוקן, 1997)
*על פצצות ומפלצות, תרגמה חגית בת-עדה, (הוצאת שוקן, 2000)
*הפיה קרבין, תרגמה חגית בת-עדה, (הוצאת שוקן, 1998)
*יומן של גוף, תרגם ניר רצ’קובסקי, (הוצאת אחוזת בית, 2013)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא איטלקי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1944
האנציקלופדיה לחקלאות

האנציקלופדיה לחקלאות היא אנציקלופדיה בתחום החקלאות שיצאה לאור בשישה כרכים בין השנים 1966–1987.

האנציקלופדיה לחקלאות היא יוזמה של חיים הלפרין שביקש לקדם את החינוך החקלאי ולצורך כך יזם את מפעל האנציקלופדיה ואת הקמת מדרשת רופין. בתחילה גייס הלפרין את הפקולטה לחקלאות ברחובות והוצאת עם עובד להוצאת האנציקלופדיה, בארבעה כרכים כשהכרך הראשון תוכנן לצאת עד קיץ 1956, אולם היוזמה לא צלחה. אז פעל הלפרין להקמת הוצאה מיוחדת, בשותפות של משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הסתדרות הפועלים החקלאיים ובנק החקלאות לישראל. מפעלי התרבות של בית רוטשילד תרמו את הנייר להדפסה. העורך הראשי היה חיים הלפרין. הכרך הראשון יצא לאור בתחילת 1966 והכרך השני יצא לאור בתחילת 1972. הכרך השלישי הוכן בידי הלפרין, אך יצא לאור לאחר מותו, בסוף שנת 1976. הכרך הרביעי יצא לאור בסוף 1981. עורך כרכים אלו היה פרופ' יצחק ארנון.

האנציקלופדיה היא כללית, אולם היא מבליטה את המציאות בישראל בכל אחד מפרקיה.

האנציקלופדיה מחולקת לפי נושאים ולא בסדר הא"ב. היא כוללת את הכרכים הבאים:
* כרך א' - מדעי יסוד, 784 עמ' כפולי טורים
* כרך ב' - גידולי שדה וגן וצמחי נוי ופרק על החקלאות במקורות
* כרך ג' - מטעים, יערנות והגנת הצומח
* כרך ד' - בעלי חיים - כולל מבוא כללי, חלק על יסודות זואוטכניים וחלק על רפואת בעלי חיים
* כרכים ה-ו - ירקות

==קישורים חיצוניים==
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:חקלאות
קטגוריה:ישראל: חקלאות