OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קן סלזאר

קנת לי סלזאר (באנגלית: Kenneth Lee Salazar; נולד ב-2 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקני, שמכהן מ-2021 כשגריר ארצות הברית במקסיקו.

קודם לכן כיהן כמזכיר מחלקת הפנים של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה וסנטור מטעם קולורדו בסנאט של ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
סלזאר, קתולי, נולד בקולורדו למשפחה בעלת שורשים מקסיקניים. הוא למד מדע המדינה בקולג' קולורדו וב-1981 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן עסק במשפטים כעורך דין פרטי.

ב-1986 מונה סלזאר ליועץ המשפטי של מושל קולורדו רוי רומר. ב-1990 מונה למנהל מחלקת המשאבים הטבעיים של מדינת קולורדו ולחבר הקבינט שלה. בתפקיד זה הוביל תוכנית נרחבת לשימור קרקע במדינה וכן רפורמות שהטילו חובות שמירה על הסביבה על חברות דלק וחברות שעסקו בכרייה בקולורדו.

ב-1994 שב סלזאר לפרקטיקה הפרטית. ב-1998 ושנית ב-2002 נבחר לתפקיד התובע הכללי של קולורדו. במסגרת תפקידו הוביל חקירות רבות, ביניהן את חקירת הטבח בתיכון קולומביין ב-1999, ועל תפקודו קיבל שבחים רבים.

ב-2004 התמודד סלזאר בהצלחה על כהונת סנאטור בקונגרס מטעם מדינת קולורדו. סמוך לאחר כניסתו לכהונתו כסנאטור הוא תמך באופן מעורר מחלוקת במפלגתו במועמדותו של אלברטו גונזאלס לתפקיד התובע הכללי בממשלו של הנשיא הרפובליקאי בוש ואף ישב לצידו במהלך השימועים לקראת אישור מועמדותו בסנאט. בהצבעות בסנאט בעניינים סביבתיים נקט סלזאר עמדות שונות ולעיתים תמך בהסרת הגבלות על גופים ממלכתיים ופרטיים על השימוש בסביבה.

בדצמבר 2008 בחר הנשיא הנבחר אובמה בסלזאר לתפקיד מזכיר מחלקת הפנים בממשלו. ב-20 בינואר 2009 אושר מינויו למזכיר הפנים בסנאט פה אחד. הוא שימש כשורד מיועד במהלך נאום מצב האומה של הנשיא אובמה ב-2011. במהלך תקופתו הוכרזו 7 פארקי לאומיים חדשים, ביניהם הפארק הלאומי פינקלס והוגדרו 10 מונומנטים לאומיים חדשים. 

בינואר 2013 הודיעה כי יפרוש מתפקידו וב-12 באפריל 2013 סיים את כהונתו כמזכיר הפנים.

במפלגה הדמוקרטית נחשב סלזאר כממוקם מבחינת עמדותיו ימינה מן המרכז הפוליטי, ולעיתים אימץ עמדות שונות מאלו הרווחות במפלגה. כך לדוגמה הוא התנגד בעבר לאימוץ ילדים על ידי לסביות והומוסקסואלים. יחסם של הארגונים השונים לשמירת הסביבה בארצות הברית כלפיו הוא מעורב והוא ספג ביקורת מצדן על חלק מפעולותיו כמזכיר הפנים.

באוגוסט 2016, הודיע ג'ון פודסטה, יושב ראש קמפיין הבחירות לנשיאות של הילרי קלינטון ב-2016, כי הוחלט למנות את סלזאר למנהל תקופת המעבר, אם וכאשר הילרי תנצח בבחירות. המינוי לא נכנס לתוקף, עקב הפסדה לדונלד טראמפ בבחירות הכלליות.

ביוני 2021 הנשיא ג'ו ביידן הגיש את מועמדותו למשרת שגריר ארצות הברית במקסיקו, מינוי שאושר פה אחד בסנאט כעבור כחודשיים. ב-14 בספטמבר 2021 הוא הגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור.

== חיים אישיים ==
סלזאר נשוי ואב לשתי בנות. 

אחיו ג'ון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2011-2005.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121008151056/http://www.doi.gov/whoweare/secretarysalazar.cfm ביוגרפיה] באתר מחלקת הפנים של ארצות הברית
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מזכירי הפנים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקולורדו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת קולורדו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:התובעים הכלליים של קולורדו
קטגוריה:מזכירי מחלקות ממשל במדינות ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית במקסיקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
אלוקסיה

אלוקסיה (שם מדעי: Alocasia; מכונה גם 'אוזן פיל') הוא סוג צמח במשפחת הלופיים, הכולל כ-80 מינים. מיני סוג זה מאופיינים בעלים רחבים, ומשום יופי העלים מגודלים כצמחי נוי לעיתים קרובות.

==תיאור הסוג==
על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, ירוקי עד, מכוסי שעווה, בעלי גבעול מרכזי עבה, ששורשו מעובה לכדי פקעת. הצמח לרוב בעל עלים מעטים, היוצרים שושנת עלים. צורת העלים דמוית חץ או לב.

הפקעת אכילה, אך מכילה גבישים של סידן אוקסלאט, הרעיל לאדם. לכן, הרתחה ממושכת דרושה על מנת להכשיר את חלקי הצמח לאכילה.

התפרחת אופיינית למשפחה, עשויה ממתחל ושזרה. התפרחת לרוב קצרה מהעלים. הפרי הוא מטיפוס ענבה בת 1–5 זרעים.

צמחי סוג זה דומים לסוג הקרוב קולקס, אך נבדלים ממנו בכמה תכונות.

התפוצה הטבעית של מיני הסוג היא באסיה הטרופית ובמלזיה.

==מינים נבחרים==
*אלוקסיה גדולת-שורש – Alocasia macrorrhizos
*אלוקסיה ריחנית – Alocasia odora
*אלוקסיה וונטי – Alocasia wentii

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=101160 אלוקסיה באתר 'צמחיית סין'] 
* [http://www.yagurgan.co.il/htmls/%D7%90%D7%9C%D7%95%D7%A7%D7%A1%D7%99%D7%94_%D7%90%D7%95%D7%96%D7%9F_%D7%A4%D7%99%D7%9C_%D7%A9%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D.aspx?c0=15643&bsp=13352 אלוקסיה באתר משתלת יגור]

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1839
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' דון
קטגוריה:לופיים
קטגוריה:צמחי נוי
קטגוריה:צמחיים ביערות גשם טרופיים בדרום-מזרח אסיה
מאזדה 5

מאזדה 5 (Mazda 5) הוא מיניוואן קומפקטי שיוצר בין השנים 1999–2015 על ידי יצרנית הרכב מאזדה.

הוצג בעולם כרכב לחמישה נוסעים + שני מושבים קטנים יותר, ונועד להתחרות בעיקר בשוק הרכב האירופאי, ברכבים כמו רנו גרנד סניק מיצובישי גרנדיס אופל זאפירה ומיניוואנים אירופאיים אחרים. 

==גרסאות==
*(1999–2004) דור ראשון
*(2005–2010) דור שני
*(2010–2015) דור שלישי
{| class="wikitable"
! תמונה !! שנות ייצור !! מנוע !! אורך !! רוחב !! גובה !! בסיס גלגלים
|-
| דור ראשון || 1999–2004 || 1,800 עד 2,000 סמ"ק || 1999–2002: 4,295 מ"מ2002–2004: 4,305 מ"מ || 1999–2002: 1,695 מ"מ2002–2004: 1,705 מ"מ || 1999–2002: 1,590 מ"מ2002–2004: 1,600 מ"מ || 2,670 מ"מ
|-
| דור שני || 2005–2010 || 1,800 עד 2,300 סמ"ק || 4,610 מ"מ || 1,755 מ"מ || 1,631 מ"מ || 2,750 מ"מ
|-
| דור שלישי || 2010–2015 || 1,800 עד 2,500 סמ"ק || 4,585 מ"מ || 1,750 מ"מ || 1,615 מ"מ || 2,751 מ"מ
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מיניוואנים
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1999
5
קטגוריה:כלי רכב יפניים
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בסין
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בטאיוואן
סקיטלס

סקיטלס (Skittles) הוא ממתק בטעם פירות המיוצר ומשווק על ידי חברת ריגלי (Wrigley), שהיא חטיבה בתוך חברת מרס.

== אודות ==
הממתק החל להיות מיוצר ומשווק בשנת 1974 בבריטניה. בשנת 1979 החלו לייצא אותו לארצות הברית. בשנת 1982 החלו לייצר אותו בארצות הברית.

הסקיטלס מורכבים בעיקר מסוכר, סירופ תירס ושמן דקלים שעבר הידרוגנציה. בנוסף הם מכילים חומצת לימון, מיצי פירות וצבעי מאכל טבעיים ומלאכותיים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://www.justmisc.com/history-of-skittles-candy.htm ההיסטוריה של סקיטלס (אנגלית)]

קטגוריה:סוכריות
קטגוריה:מותגי מרס
פייר פובי דה שאבאן

פייר פובי דה שאבאן ב[[פרוטומה מאת אוגוסט רודן בני קרלסברג גליפטוטק]]
פייר פובי דה שאבאן (בצרפתית: Pierre Puvis de Chavannes; 14 בדצמבר 1824 – 24 באוקטובר 1898) היה צייר צרפתי, אשר את יצירותיו משייכים לזרם הסימבוליסטי, ממייסדי ונשיאה של האגודה הלאומית לאמנויות יפות בצרפת, ואמן משפיע בתקופתו.

== ביוגרפיה ==
נולד כפייר-ססיל פובי דה שאבאן באמיין שבצפון צרפת. אביו היה מהנדס מכרות, וצאצא למשפחת אצולה מבורגון
. פייר למד באמיין ואחר כך בתיכון יוקרתי בפריז ובבית הספר להנדסה האקול פוליטקניק. הוא תכנן ללמוד כמו אביו הנדסה, אולם מחלה קשה שיבשה את לימודיו. הוא נסע לאיטליה, שם נחשף לרעיונות חדשים וכשחזר לפריז בשנת 1844 החליט כי בכוונתו להיות צייר. הוא למד אצל אז'ן דלקרואה, תומאס קוטור ואצל הנרי שפר (Henry Scheffer).

במונמארטר ניהל רומן עם אחת מהדוגמניות שלו, סוזאן ואלאדון, אשר הפכה להיות ציירת מפורסמת בזכות עצמה. היא נשוי לדוגמנית המודל מריה קנטקוזינו.

בשנת 1890 היה ממייסדי האגודה הלאומית לאמנויות יפות בצרפת ושימש כנשיאה משנת 1891.

במותו נחשב לאחד מהציירים הגדולים ביותר של זמנו.

החל משנת 1928 מוענק לזכרו פרס לאמן (Prix Puvis de Chavannes).

== יצירתו ==
בחורות צעירות על חוף הים, [[1879]]
דה שוואן נחשב לצייר סימבוליסט ולא נהה אחר הזרמים האימפרסיוניסטים והריאליסטים שהחלו להיות מקובלים בתקופתו. עם זאת פעל כצייר עצמאי ולא היה משויך בזמנו לזרם או קבוצת אמנים מסוימת.

הוא הכין מספר ציורי קיר, אשר מוצגים כיום בעיריית פריז, בסורבון, ובפנתאון של פריז, וכן בספריה הציבורית בבוסטון.

יצירתו מוערכת על ידי הציירים מתנועת הנאבי, במיוחד מוריס דניס, וכן זכה להערכה ממשוררים סימבוליסטים כמו סטפאן מלארמה ואלפרד ז'ארי. בנוסף, יצירתו המוקדמת של פבלו פיקאסו הושפע מעבודותיו של דה שאבאן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.artcyclopedia.com/gallery/puvis_de_chavannes_pierre.html מיצירותיו]
* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים סימבוליסטים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1824
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1898
L'Histoire

L'Histoire הוא כתב עת חודשי צרפתי העוסק בהיסטוריה פופולרית. כתב העת נוסד בשנת 1978 על ידי מישל שודקיביץ' ומישל וינוק. עורכת העיתון כיום היא ולרי חנין (Valérie Hannin). הוא מעניק מקום גדול לחקר חדשות אך גם לפרסום, תערוכות, מדיה, אינטרנט וכו'. נושאים מיוחדים מיועדים למנויים: תצוגה מקדימה של סרטים, כנסים, ביקורים פרטיים במקומות יוקרתיים וכדומה.<ref></ref>

כיום שייכת ההוצאה של כתב העת לפרנסואה פינו (François Pinault), אשר מוציא לאור גם את העיתון Le Point.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.histoire.presse.fr/ אתר הבית של המגזין]
* [http://www.indexlhistoire.com/ ארכיון כתב העת]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת להיסטוריה
סרז' למואן

סאז' למואן (צרפתית: Serge Lemoine; נולד ב-8 במרץ 1943) הוא חוקר אמנות והיסטוריון צרפתי.

== אודות ==
למואן, יליד לאן, עשה את לימודיו באוניברסיטת בורגון שבדיז'ון, ובעבודת הדוקטורט שלו התמחה באמנות מופשטת. בין השנים 1981 ל-1988 לימד בבית הספר שבלובר (École du Louvre). 

בין השנים 1996 ל-2001 שימש כמנהל מוזיאון גרנובל. בין השנים 2001 ל-2008 שימש כנשיא מוזיאון ד'אורסה. בשנת 1999 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז 4 (סורבון).

בשנת 2005 מונה לחבר במסדר האמנויות והספרות ובשנת 2008 לקצין בלגיון הכבוד.

== מספריו ==
<div class="mw-content-ltr">

* Art constructif, Centre Georges Pompidou-Ircam, 1995
* François Morellet, Flammarion, 1996
* Pierrette Bloch, avec Lucile Encrevé, Réunion des Musées Nationaux, 1999
* Collection du musée de Grenoble, avec Jean-Pierre Changeux, Réunion des Musées Nationaux, 1999
* Bissière, avec W.Lewino et J.-F. Jaeger, Ides et Calendes, Neuchâtel, 2000
* Art concret, Réunion des Musées Nationaux, 2000
* L'Art dans le paysage du tramway d'Orléans, Réunion des Musées Nationaux, 2002
* De Puvis de Chavannes à Matisse et Picasso, Flammarion, 2002
* Dada, Hazan, 2005
* Art moderne et contemporain (dir.), Larousse, 2006
* Jules Bastien-Lepage, Nicolas Chaudun, 2007
* Le mystère et l'éclat. Pastels du musée d'Orsay, Réunion des Musées nationaux, 2008
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20121012054006/http://lemoine.blog.artcurial.com/ הבלוג האישי] של למואן

קטגוריה:חוקרי תולדות האמנות
קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1943
ג'ורג' מין

מזרקת הנעורים של ג'ורג' מין ב[[גנט]]
ג'ורג' מין (בהולנדית: George Minne; נולד כ-Georgius Joannes Leonardus Minne; 30 באוגוסט 1866 – 18 בפברואר 1941) היה פסל בלגי אשר השתייך לזרם הסימבוליסטי.

== ביוגרפיה ==
נולד בגנט שבבלגיה לארכיטקט מצליח. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בגנט ארכיטקטורה ואחר כך החל לקחת קורסים בפיסול ובאמנות.

הוא נסע לפריז, שם התחבר עם מוריס מטרלינק אשר חשף אותו לעולם האמנות סימבוליסטי. בשנת 1890 ניסה להתקבל לסטודיו של אוגוסט רודן, בלא הצלחה. הוא חזר לגנט, שם נישא ז'וזפינה, בת של המשורר נפוליאון דסטנברג. בגנט הקים בית מלאכה והחל לפסל בברונזה ולשרטט. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט לווילס, וחזר בסופה.

יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הפסלים "הנער המתכופף". הפסלים היו בבעלות של אדלה בלוך באואר ובעלה פרדיננד, הם הוחרמו על ידי הנאצים ורק לאחר מאבק משפטי ארוך הצליחה האחיינית שלהם לזכות בהם בתום המלחמה.

לקראת שנת 1900 החל לזכות בהכרה והוא השפיע על אמנים בצרפת, בלגיה וגרמניה. בין תלמידיו, הפסל הישראלי עזריאל אברט. בשנת 1931 הוענק לו תואר הכבוד "ברון" על הישגיו.

==גלריה==
<gallery widths="200px" heights="200px">
Male Torso by George Minne.jpg|טורסו זכר במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פסלים בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1866
קטגוריה:נפטרים ב-1941
יוהאן בוהין

יוהאן בוהין (נקרא גם: ז'אן בוהין) (Johann Bauhin) 12 בדצמבר 1514 - 26 באוקטובר 1613) הוא בוטנאי שווייצרי. יוהאן נולד בבזל לרופא ז'אן בוהין. אביו נולד בצרפת אך עבר לשווייץ לאחר שהמיר את אמונתו מהזרם הקתולי לזרם הפרוטסטנטי בנצרות. גם יוהאן עצמו חילק את חייו בין מדינות שונות באירופה.

אחיו של יוהאן הוא הרופא והבוטנאי גספר בוהין.

==קורות חייו==
יוהאן למד בוטניקה באוניברסיטת טובינגן שבדרום גרמניה, בהדרכתו של לאונהארט פוקס. לאחר מכן עזב יחד עם קונרד גסנר לבזל, שם החל יוהאן את לימודי הרפואה שלו, ולאחר מכן קיבל תואר פרופסור לרטוריקה בשנת 1566. ארבע שנים לאחר מכן, הוזמן להיות רופאו האישי שלהדוכס נסיכות וירטמברג - פרדריק הראשון. הדוכס התגורר אז במונטבליה (כיום צרפת), שם נשאר יוהאן עד מותו.

יוהאן התמקד בעבודתו בבוטניקה, וחיבורו המרכזי 'Historia plantarum universalis' (תולדות צמחי העולם), שאסף את כל הידוע עד אז על בוטניקה, לא הושלם עד מותו. חרף כך, פורסם החיבור ביוורדון שבשווייץ בשנת 1650. ספר זה נחשב לפלורה הבינלאומית הראשונה, וכולל תיאורים של 5,226 צמחים. 

בידיעותיו הרבות, הזין יוהאן גנים בוטניים אחדים, וגם הרבה לאסוף צמחים במהלך מסעותיו. 

הבוטנאי השוודי קארלוס לינאוס העניק את השם לסוג בוהיניה, לכבודם של האחים בוהין.

<gallery>
Bauhin, Johann – Historia plantarum universalis, 1650 – BEIC 6657321.jpg|Historia plantarum universalis, 1650
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://library.cincymuseum.org/bot/bauhin.htm Cincinnati Historical Society - Johann Bauhin]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוטנאים
קטגוריה:רופאים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1541
קטגוריה:נפטרים ב-1613
נחל עמל

נַחַל עָמָל (בערבית: العاصي, אל-עאסי, תרגום: "המוֹרֵד", תעתיק מדויק: אל-עאצי) שידוע גם כנחל האסי (ובקיצור האסי), הוא נחל איתן בעמק בית שאן. הנחל נובע מהמעיין עין עמל בגן השלושה (הסחנה), בטמפרטורה קבועה של 28 מעלות צלזיוס במשך כל השנה. משם זורם הנחל דרך השטח המאוכלס של קיבוץ ניר דוד (תל-עמל). אפיק הנחל נמשך לכיוון מזרח וצפון עד מפגשו עם נחל חרוד בסמוך לגשר קנטר.

מי הנחל מלוחים יחסית ואינם ראויים לשתייה או להשקיית גידולים חקלאיים, לפיכך הם מתועלים לאתר בו הם נמהלים במים מתוקים ממעיינות אחרים בעמק, ומשם מוזרמים לגידולים חקלאיים ביישובים רבים בעמק.

נחל עמל הוא חלק ממערך גדול של מעיינות ונחלים הזורמים בעמק המעיינות, בהם נחל חרוד ונחל הקיבוצים. בנחל אזור תחום לדיג.

== היסטוריה ==
נחל עמל, 2011
נחל עמל, אוגוסט 2020
לפי מפת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) מסוף המאה ה-19, נחל עמל היה הרחב ביותר מבין מספר נחלים סמוכים שזרמו מזרחה.

טרם הקמת הקיבוץ שפעו מעיינות עמק בית שאן וזרמו נחליו באופן לא מוסדר, ללא מדיניות ניקוז הקרקע מנגר עילי כך שלעיתים נוצרו ביצות. בדרומה של תל-שוק (שטח הקיבוץ כיום) הייתה ביצה, שאנשי הקיבוץ פעלו לייבשה. בתקופה זו סבלו המתיישבים מקדחת, ופעלו למיגורה.

לפי מפות מנדטוריות משנות ה-30 וה-40 של המאה הקודמת, נחל האסי זרם עד לבית שאן. כיום הנחל זורם עד לבריכות הדגים של הקיבוץ.

בסיור שערך יצחק בן-דור באזור עמק המעיינות ביולי 1937, הוא מתאר את נחל האסי והנחלים שבסביבתו כרחבי ידיים, וככאלה המסוגלים להכיל בתוכם מאות אנשים. בן-דור מתאר את מערכת ההשקיה שהתקינו בני הקיבוץ ושואבת מים מנחל האסי. בסמוך למערכת ההשקיה הוא מתאר בריכת מים גדולה שפותחה בידי הממשל הבריטי, ומהווה מקווה מים למעיינות הסביבה.

בתחילת דרכו, ב-1936, התיישבות הקיבוץ הייתה בגדה הדרומית של הנחל. ב-1939 נבנו מבני הבטון הראשונים בגדה הצפונית של הנחל. בשנת 1951 שתי גדות הנחל היו מיושבות.

בשנת 1944, תפוקת הנחל הייתה בין 3,000 ל-3,500 מ"ק לשעה, והוא השקה שדות של שבעה משקים שונים. בתקופה זו 50 אחוזים ממי הנחל היו שייכים לקרן קיימת לישראל, והשאר לערביי האזור. רוב המים השייכים לקרן קיימת שימשו לבריכות דגים ולשדות פלחה.

באותה תקופה, אופן חלוקת הנחל ומימיו בצורה לא נכונה למשקים השונים ולתושבי האזור, יחד עם העובדה שאפיק הנחל ותעלותיו לא היו מסודרים מספיק, גרמו לכך שכחצי מכמות המים אבדה בדרך מהמעיין ועד לאזורי ההשקיה. בשל כך הקימה המועצה האזורית גלבוע "ועדה לענייני האסי", שמטרתה הייתה לחלק את המים לשימוש תושבי אזור בית שאן.

בשלב מאוחר יותר, שנים לאחר ההתיישבות סביב הנחל, בוצע פיתוח סביבתי וצופו מקטעים של דופנות הנחל בבטון<ref></ref>, דבר שהעניק למקטע הנחל העובר בקיבוץ את צבעו התכול הייחודי.

=== המאבק על גישה לנחל ===

החל מ-2012 מתנהל מאבק ציבורי בישראל למען מתן גישה חופשית לציבור, לקטע מנחל עמל, העובר בשטח קיבוץ ניר דוד.

==גלריה==
<gallery widths="200" heights="120" perrow="4">
קובץ:MEMBERS OF KIBBUTZ TEL AMAL BATHING IN NAHAL AMAL. חברי קיבוץ תל עמל מתרחצים בנחל עמל..jpg|חברי קיבוץ תל עמל מתרחצים בנחל, 1938
קובץ:MEMBERS OF KIBBUTZ TEL AMAL FISHING CARP FISH IN NAHAL AMAL. חברי קיבוץ תל עמל דגים דגי קרפיון בנחל עמל..jpg|חברי קיבוץ תל עמל דגים דגי קרפיון בנחל, 1938
קובץ:Nir-David.JPG|נחל עמל בעוברו בקיבוץ ניר דוד
קובץ:PikiWiki Israel 27994 Geography of Israel.JPG|נחל עמל, 2012
קובץ:Nir david 06.jpg|נחל עמל, אוגוסט 2020
קובץ:DJI 0684 ברוש.jpg|ניר דוד ונחל עמל, אפריל 2023
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

עמל
קטגוריה:עמק בית שאן
קטגוריה:ניר דוד (תל-עמל)
נחשוני ים

נחשוני ים (שם מדעי: Ophiuroidea) הם מחלקה של בעלי חיים השייכים למערכת קווצי עור, ומהווים את המחלקה העשירה ביותר במינים במערכה זו.

== תיאור ==
נחשוני הים מזכירים בצורתם את כוכבי הים וקרובים אליהם מבחינה פילוגנטית. ההבדל המורפולוגי העיקרי בין שתי מחלקות אלו ניכר בצורת החיבור של הזרועות לגוף: זרוע כוכבי הים מהווה המשך של הגוף, ואילו לנחשוני הים זרועות בעלות בסיס דק, והגוף נראה כדיסקית מרכזית. לרוב לנחשוני הים זרועות דקות וארוכות, המחולקות לפרקים. פרקים אלה מאפשרים להם לנוע בגמישות, ומכאן גם נגזר שמם. מספר הזרועות הוא לרוב 5–7.
תנועת נחשון הים
Gorgonocephalus eucnemis}}
נחשוני הים נפוצים מאזור הכרית ועד למעמקי הים. הם חיים בין סלעים בטין, בין אצות. הם ניזונים לרוב מסינון חומר אורגני מן המים וליקוטו בעזרת רגלי המים שלהם.

ההפריה נעשית לרוב על ידי פליטת ביצים ותאי זרע למים. ישנם מינים המדגירים את הביצים בכיסים מיוחדים בשולי הגוף, ידועים גם מינים אנדרוגניים.

לכריתנית ונדט התפתחה מערכת ראייה מיוחדת.

== טקסונומיה ==
קיימים כ-1900 מיני נחשוני ים, ו-230 סוגים המאורגנים בשלוש סדרות: Oegophiurida, Phrynophiurida ו-Ophiurida.

===מינים וסוגים בולטים מים תיכון===
* גלדית ארוכת זרועות 
* דקרן Ophiothrix
* נחשונית Ophiactis
* נחשון Ophiura
* גרגירנית Amphiura

===מינים וסוגים בולטים ממפרץ אילת===
* סיכנית Ophiothrix
* נחשונית רבת-קוצים 
* נחשון מקושט 
* כריתנית מצוירת 
* נחשונק שיחני 

== לקריאה נוספת ==
* האנציקלופדיה של החי והצומח בא"י, כרך 4: החיים במים

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.wetwebmedia.com/brittlestars.htm על נחשוני ים] באתר WetWebMedia

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1840
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:אוכלי נבלות
כד

אישה נושאת שני כדי חימר בסיירה לאון (1968)
Morena district}}, [[מאדהיה פרדש (2010)]]
כדים צבעוניים, אשר יכולים לשמש גם לנוי
כד הוא כלי המיועד להכיל חומרים שונים, לרוב נוזלים המשמשים לשתייה כמו מים או יין. כד יכול לשמש גם לנוי, או בתור כלי לשתילת עציצים.

==מבנה הכד==
לרוב מבנה הכד הוא עגול. חלקו העלון של הכד פתוח ולעיתים הוא בעל זרבובית המשמשת למזיגת הנוזלים. במקרים רבים מצורפת לכד ידית אחיזה אחת או יותר.

הכד עשוי לרוב מחומר קשיח, כגון: חרס, מתכת, זכוכית נירוסטה ועוד.

גודלו של הכד מותאם למטרת השימוש בו. בהתאם לכך הכד יכול להופיע במגוון גדלים.

בדרך כלל הכד בעל צוואר ארוך ולעיתים גם בעל ידית.

==היסטוריה==
כדים מ[[מצרים הפרהיסטורית מהאלף הרביעי לפנה"ס]]
האדם החל לייצר ולהשתמש בכדים כבר בתקופות מוקדמות.

====קדרות יוון העתיקה====

קדרות יוון העתיקה היו אחד האלמנטים המוחשיים והאיקוניים באמנות היוונית העתיקה. הכדים ושאר כלי־החרס הצבעוניים של היוונים הקדומים שרדו בכמויות גדולות, וכיום משמשים כפריט אספנות יקר.

דוגמאות לכדים מפורסמים מתקופה זו:
* כד בורגזה - כד העשוי שיש לבן, שפוסל במחצית השנייה של המאה הראשונה לפנה"ס ככד שנועד לעטר גן או מבנה.
* כד המוזה - כד מסוג ליקיטוס (lekythos) המיוחס לצייר המכונה "צייר אכילס" (Achilles Painter) ומתוארך למחצית המאה ה-5 לפנה"ס באטיקה, יוון.
* כד פרנסואה - כד יווני בגובה של כ-66 ס"מ מטיפוס קארטר, המתוארך לשנת 570 לפנה"ס.

==הכד בתרבות ובטקסים==
ישנם טקסים רבים המשתמשים בכדים לצרכים שונים.

לדוגמה, בסיום טקס שריפת גווייה האפר נשמר בכד מיוחד או מפוזר במקומות שונים.

==ראו גם==
* אגרטל
* בקבוק
* דלי
* זרבובית
* כד וספל

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי קיבול
קטגוריה:כלים ומכשירים (מזון)
קטגוריה:כלי הגשה
קטגוריה:קדרות
קטגוריה:כלי קיבול בעת העתיקה
חדירת הצוללת הצפון קוריאנית לחוף גאנגנונג

הצוללת

פנים הצוללת
חדירת הצוללת הצפון קוריאנית לחוף גאנגנונג התרחשה ב-18 בספטמבר 1996. במהלך התקרית, נאלץ צוות הצוללת, שעסק בפעולת ביון בקוריאה הדרומית, לנטוש אותה בשטח קוריאה הדרומית, ובמהלך השבועות שלאחר מכן ערך צבא קוריאה הדרומית מצוד אחריו.

==השתלשלות האירועים==
ב-15 בספטמבר 1996 הנחיתה צוללת צפון קוריאנית מדגם סאנג-או שלושה אנשי מודיעין בחוף בסמוך לעיר גאנגנונג שבצפון-מזרח קוריאה הדרומית, לשם איסוף מודיעין על בסיסי חיל הים הדרום קוריאני. ב-17 בספטמבר הגיעה הצוללת, שהמתינה במימי ים יפן, כדי לאסוף את השלושה, אך לא הצליחה בכך. ב-18 בספטמבר ניסתה הצוללת לאספם בשנית, אך נתקעה בקרקעית הים, ולא הצליחה להיחלץ. צוות הצוללת התחיל בהשמדת ציוד רגיש, נטש את הצוללת, והחל לעשות דרכו לכיוון האזור המפורז בין שתי המדינות. עוד קודם לכן הוצאו להורג 11 מאנשי הצוות, בשל אחריותם למחדל. יתר 14 אנשי הצוות התפצלו לקבוצות קטנות.

על אף מאמצי הצוות להסוות עצמו, אזרח ערני הבחין בו, והזעיק את הרשויות, שהחלו בביצוע סריקות. בשעות אחר הצהריים הצליחה המשטרה המקומית ללכוד את אחד מאנשי הצוות. 7 אנשי צוות נוספים נהרגו למחרת בחילופי אש עם כוחות צבא קוריאה הדרומית. אנשי צוות נוספים נהרגו ב-21 בספטמבר, ב-22 בספטמבר, ב-28 בספטמבר וב-30 בספטמבר. שני אנשי צוות נוספים שהו בשטח קוריאה הדרומית 48 ימים, בטרם התגלו ב-5 בנובמבר, וזוהו. איש צוות אחד לא נתפס מעולם, ולפי ההערכות, הוא הצליח לשוב חזרה לקוריאה הצפונית. במהלך חילופי האש עם אנשי הצוות השונים, נהרגו 8 חיילים דרום קוריאנים ו-4 אזרחים, ו-27 חיילים דרום קוריאנים נפצעו. 4 חיילים נוספים נהרגו בתאונה במהלך החיפושים.

==תוצאות האירועים==
ב-1 באוקטובר 1996 נרצח הקונסול הדרום קוריאני בוולדיבוסטוק, צ'וי דוק-גון, בזריקת רעל. על פי ההערכות, צ'וי נרצח כנקמה על מותם של החיילים הצפון קוריאנים, אף שממשלת קוריאה הצפונית לא הודתה בכך.

איש הצוות היחיד שנלכד, לי קוואנג סו, סירב בתחילה לשתף פעולה עם חוקריו, אך בסופו של דבר סיפק מידע על פעילותו של הצוות, ואף גויס מאוחר יותר לחיל הים הדרום קוריאני.

קוריאה הצפונית הכחישה בתחילה כי הצוללת עסקה במשימת ריגול, וטענה כי נסחפה לחוף עקב תקלה טכנית. עם זאת, ב-29 בדצמבר פרסמה התנצלות על התקרית. ביום שלמחרת הוחזרו לקוריאה הצפונית גופותיהם של אנשי הצוות.

הצוללת נמשתה מהמים בידי חיל הים של קוריאה הדרומית, והועברה לאחד מבסיסיו. כיום מוצגת הצוללת לראווה ב"פארק האיחוד" שמדרום לגאנגנונג, והיא פתוחה למבקרים.

קטגוריה:קוריאה הדרומית: היסטוריה
קטגוריה:קוריאה הצפונית: היסטוריה
קטגוריה:1996
קטגוריה:יחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית
קטגוריה:פרשיות ריגול
קטגוריה:צוללות
קו סירקל

קו סירקל (באנגלית: Circle Line; "הקו המעגלי") הוא קו במערכת הרכבת התחתית של לונדון. צבעו צהוב במפת הרכבת התחתית של לונדון והוא מסיע כ-114,609,000 נוסעים בשנה, השביעי בעומס מבין קווי הרכבת התחתית. רוב אורך הקו (27 ק"מ) בנוי בצורת קו עמוק מתחת לקרקע. סירקל היה קו "מעגלי" סביב מרכז לונדון עד דצמבר 2009, אז נפתחה הסתעפות בצפון-מערב הקו, אל תחנת האמרסמית'. רוב הדרך של הקו, וכל 36 התחנות, משותפות עם חלקים מהקווים דיסטריקט, האמרסמית' וסיטי, ומטרופוליטן; הקו המעגלי נקרא בשם זה רק משנת 1949.

==היסטוריה==
ב-1863 נפתח לראשונה קו רכבת בין פדינגטון לרחוב פרינגטון, על ידי חברת "Metropolitan Railway". באותה שנה המליצה ועדה על יצירת "קו פנימי מעגלי", וחברת "Metropolitan District Railway" החלה לבנות את החלק הדרומי של הקו. בשל סכסוך שפרץ בין שתי החברות, התעכבו העבודות עד 1884, אז הושלם הקו המעגלי. בשל סכסוך נוסף חל עיכוב גם בחישמול הקו, והוא הושלם ב-1905. ב-1933 התמזגו שתי החברות.

עד אמצע שנות ה-40 הוצגו במפות הרכבת התחתית של לונדון רק הקווים מטרופוליטן ודיסטריקט שהרכיבו את המסלול. ב-1947 הופיעו קווים אלו במפות לראשונה באותו צבע, וב-1949 הופיע בהן לראשונה קו סירקל, כמופרד משני הקווים המרכיבים אותו.

ב-7 ביולי 2005 התרחש פיגוע בשתי רכבות בקו סירקל - פיצוץ בתחנת אדגוור רואד, ופיצוץ נוסף בין תחנות ליברפול ואלדגייט. בפיגוע נהרגו 13 איש. בעקבות זאת נסגר הקו למשך ארבעה שבועות, למרות שרוב קווי הרכבת התחתית נפתחו מחדש כבר למחרת.

ב-13 בדצמבר 2009 נפתחה הרחבה של קו סירקל בצד הצפון-מערבי שלו, מתחנת אדגוור רואד לכיוון האמרסמית'. הקו פועל במסלול משותף עם קו האמרסמית' וסיטי הנוסע בין תחנות אלו. בעקבות השינוי, לא ניתן עוד להמשיך בנסיעה בקו (באופן מעגלי) באזור תחנת אדגוור רואד, כי כל הרכבות פונות להסתעפות להאמרסמית', ויש צורך להחליף רכבת. יחד עם זאת, בשל השינוי הפכה תדירות הרכבות בקו לגבוהה יותר, ופחת העומס ברכבות קו האמרסמית' וסיטי.

==מפה==

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.tfl.gov.uk/corporate/modesoftransport/londonunderground/keyfacts/13165.aspx קו סירקל] 
* [http://www.davros.org/rail/culg/circle.html מידע על קו סירקל] 
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/uk_news/england/london/7926242.stm Circle Line extended to the west], אתר BBC

סירקל
שרה בדישי

שרה בדישי (נולדה ב-1952) היא זמרת ישראלית שהתפרסמה בראשית שנות השבעים.

== קורות חייה ==
בדישי הייתה סולנית "צוות הווי גולני", בו היו חברים בין היתר נורית גלרון, אבי בטלהיים ואריק סיני. ההרכב פורק בתום שתי תוכניות בלבד. בין שיריו בלטו במיוחד השירים "מוצאי שבת" ו"ג'בל רוס" (בעברית: הר דוב). התוכנית יצאה על תקליט משותף עם צוות הווי פיקוד צפון ותפסה צד אחד בו, שכלל שני שירים אלו וכן השירים "זה לא הולך ברגל", "המלאך של גולני", "גו גולני" ו"הלוך וחטוף". שיר נוסף שהיה חלק מהתוכנית, "עשר המכות", לא יצא על בתקליט זה, אלא כתקליט שדרים בודד לרדיו.

בשנת 1973 כתבו אורי ברזילי ויהודה בדיחי את השיר "אגדת שלום שבזי" לפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור". השיר הוצע תחילה לירדנה ארזי, ועבר לבדישי לאחר סירובה. הוא הפך לשיר המזוהה איתה ביותר. השיר לא זכה בפסטיבל אך הושמע רבות ברדיו ובמצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה שנה.

בשנת 1974 שבה בדישי אל הפסטיבל עם שירם של יורם טהרלב ואביבה אהרון "הביתה לחזור", שזכה לפופולריות.

בשנת 1975 הקליטה את הביצוע המקורי לשירם של יהונתן גפן ומתי כספי "מקום לדאגה", כשכספי מלווה אותה בקולות רקע. היה זה שירה האחרון כזמרת מקצוענית. מעט אחר כך פרשה לחלוטין מעיסוקה כזמרת.

=== משפחתה ===
שרה בדישי היא דודתם של הזמר והגיטריסט כפיר בן ליש, הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:חברי צוות הווי גולני
קטגוריה:משתתפות פסטיבל הזמר המזרחי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
שראל (חברה)

שראל – פתרונות לוגיסטיים ומוצרים לרפואה מתקדמת בע"מ היא חברה פרטית בבעלות עמותה והיא מספקת מוצרים ושירותים לבתי חולים ולמוסדות רפואיים בישראל בהם תרופות, מרכיבי חיסון, ציוד ומכשור רפואי ומעבדתי.

== היסטוריה ==
חברת שראל הוקמה ב-1995 על ידי עמותת "בתי החולים הציבוריים למען הציבור" בהחלטת ממשלה כדי לשמש כזרוע הרכש המרכזית (GPO) עבור בתי החולים והמרכזים הרפואיים הממשלתיים בישראל, שירותי בריאות הציבור, לשכות הבריאות, האגף לשעת חירום במשרד הבריאות וגופים אחרים.

בראש העמותה עומד פרופ' משה רווח, יו"ר הנהלת מכבי שירותי בריאות, לשעבר קצין רפואה ראשי ומנהל המרכז הרפואי רמב"ם בחיפה.
מנכ"ל החברה הוא סא"ל במיל' מר אבי בוסקילה, לשעבר מנהל מערך הלוגיסטיקה הרפואית וחבר הנהלה בבית החולים תל השומר, ראש מחלקת ארגון של חיל הרפואה ומפקד המרכז הלוגיסטי לציוד רפואי ותרופות של צה"ל. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא שלמה גרופמן.

בשנת 2023, דן אנד ברדסטריט דירגה את שראל במקום השני מהחברות המובילות במשק בקטגוריית הפצה סיטונאית, ציוד רפואי ותרופות.
נכון לשנת 2024, היקף המכירות של שראל הוא כ-1.7 מיליארד ש"ח, והיא מעסיקה כ-180 עובדים במטה החברה בנתניה.

== אופן ותחומי פעילות ==
שראל מספקת סל מלא של מוצרים ושירותים לבתי חולים ולמוסדות רפואיים וייעודה הוא לספק פתרונות ברכש מרכזי ובלוגיסטיקה רפואית למערכת הבריאות הישראלית.
המרכז הלוגיסטי של החברה ממוקם במרכז הארץ ומערכת ההפצה ערוכה לאספקה ישירות למחסני הלקוחות בהם בתי חולים כלליים, מרכזי בריאות הנפש, מרכזים גריאטריים וגופים ממשלתיים כמו משרד הבריאות והאגף לשעת חירום. מחסני החברה זמינים 24 שעות ביממה למתן מענה לצורכי מערכת הבריאות באספקות דחופות של תרופות וציוד רפואי.
בשראל מספר יחידות עסקיות:
* חטיבת התרופות – האחראית לאספקת תרופות כולל תרופות אשפוזיות ואמבולטוריות, חומרי חיטוי רפואיים, נסיובים ומוצרי דם, תמיסות עירוי, תרכיבי חיסון לפי תוכנית החיסונים הלאומית.
* חטיבה רפואית – האחראית לאספקת ציוד ואביזרים רפואיים לתפעול שוטף של בתי חולים כגון ציוד רפואי וכירורגי, ציוד לקרדיולוגיה, אנגיוגרפיה, אורתופדיה, מכשור למעבדות, ציוד מוסדי כגון אספקת ביגוד ומוצרי טקסטיל לצוות ולחולים, מוצרים ייחודיים לחדרי ניתוח, מערכות ציוד ייעודי למטבחים, מכבסות וכו'.
* חטיבת המכשור הרפואי – האחראית לאספקת מכשור רפואי מתקדם לבתי חולים, כגון מערכות הדמיה, רפואה גרעינית, אולטרה סאונד, חדרי צנתורים, חדרי ניתוח, ניטור והנשמה.
* חדשנות רפואית – אחראית בפיתוח פתרונות בתחום החדשנות הרפואית כגון הכנה אוטומטית של מנת התרופות בבית המרקחת בשיטת ה-unit dose, עיצוב ושיפור סביבת החולה ועוד.
* פרויקטים לאומיים – חברת שראל מתכננת ומתפעלת פרויקטים לאומיים בתחום הבריאות בתיאום עם משרד הבריאות כגון רענון מלאי תרופות וציוד לשעת חירום, סיוע למשלחות רפואיות והצלה לחו"ל, שפעת החזירים, 'מבצע קרנית' לקיצור תור הממתינים להשתלת קרנית ועוד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.sarel.co.il/ שראל - האתר הרשמי]
* 
* 
* [https://www.duns100.co.il/שראל_פתרונות_לוגיסטיים_ומוצרים_לרפואה_מתקדמת_בעמ שראל שירותים ואספקה לרפואה בע"מ], בדן אנד בראדסטריט

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: ארגוני בריאות ורפואה
קטגוריה:חברות רפואיות
קונוורז'ן

קוֹנְוֶורְז'ן הוא רומן מאת רביב יצחקי בהוצאת כנרת זמורה ביתן 2012. זהו רומן בשפה העברית החושף את הנעשה מאחורי הקלעים של תעשיית הפורנו וההימורים באינטרנט. דוד רוזנטל, בביקורת על הספר באתר וואלה כותב: 

במרכזו של הרומן, סיפור אהבתו של מאתיו אנדרסון, האקר אמריקאי צעיר מניו ג'רזי, ל'דאקי' -יפהפייה דקיקה ומיוחדת המופיעה בחדרי צ'אט-חי. באחד הלילות הוא מקליט באקראי את אהובתו נאנסת באכזריות על ידי שני גברים. אחרי האונס היא נעלמת ללא עקבות. הקובץ המוקלט הופך לראיה רבת ערך כאשר מתבררת זהותו של אחד האנסים.

כאן מתערבים כוחות גדולים ממנו: ה-CIA הנלחם ב-סחר בבני אדם ובהלבנות הון. חברות הימורים השייכות לאוליגרכים שחיי אדם חשובים בעיניהם כקליפת השום, ופוליטיקאים ציניים ומושחתים.

מאתיו יוצא להציל את אהובתו במסע חוצה יבשות, במהלכו פוגש טיפוסים אקסצנטריים, האקרים, סוכנים, פעילי או"ם, דוגמניות פורנו ואנשי מדיה, הוא מגלה אמיתות מפתיעות על עצמו ועל נסיבות חייו.
"קונוורז'ן" מתאר את התרבות הנסתרת של ההאקרים. האקרים שבנגוד לדעה הרווחת - אינם פושעים ורואים את עצמם כמקימי ומפתחי רשת האינטרנט כפי שאנחנו מכירים אותה היום. להאקרים, על פי הספר - שפה, סמלים וסולם ערכים ייחודי להם.

הספר מעלה שאלות בנושא אפשרות הקשר הווירטואלי בין אנשים. האם ניתן להתאהב במישהי או במישהו דרך "צ'אט"? מה ניתן לדעת על אנשים כפי שהם מציגים את עצמם ברשת? האם השפה המדוברת ברשת היא קריטריון לזהות? 

שם הספר, קונוורז'ן, פירושו בעברית המרה שבשיווק אינטרנטי מתייחסת להמרת גלישת הגולשים לפעולות רווחיות עבור יוצרי האתר. בספר המילה קונוורז'ן מקבלת משמעויות נוספות, המתייחסות לתמורה שעוברים הגיבורים.

==קישורים חיצוניים ==
*[http://www.scribd.com/doc/101819108/%D7%A7%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%95%D7%A8%D7%96-%D7%9F פרק ראשון מקונוורז'ן]
*[http://reshet.tv/Shows/Haolam_Haboker/videomarklist,208649 העולם הבוקר - רשת]
* 
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 2012
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:רומנים בעברית
גינוואן

גִינוֹוָאן (ביפנית: 宜野湾市) היא עיר במחוז אוקינאווה, יפן. בשנת 2003 נאמדה אוכלוסיית העיר בכ-94,693 תושבים, עם 40,041 בתי אב וצפיפות אוכלוסייה של 4,854 אדם לקילומטר רבוע. השטח הכולל של העיר הוא 19.51 קילומטר רבוע. העיר גובלת בערים צ'טאן ממערב, אוקינאווה סיטי מצפון, יוראסוי מדרום ונישיהארה ממזרח.

העיר הוקמה ב-1 ביולי 1962 והיא מנוהלת על ידי חבר נבחרים המורכב מ-28 אנשים. לגינוואן שני מוקדי משיכה לתיירים והם הריסות מבצרים שהושמדו כליל במלחמת העולם השנייה.

בעיר שוכנת אוניברסיטת אוקינאווה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:מחוז אוקינאווה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1962
איי מיאקו

איי מיאקו
איי מִיָאקוֹ (ביפנית: 宮古列島) הם קבוצת איים אשר נמצאת במחוז אוקינאווה, יפן, ממזרח לאיי יאיאמה. איים אלה מהווים יחד עם איי יאיאמה את איי סקישימה, אשר הם חלק מקבוצת איי ריוקיו. האי הגדול ביותר והמאוכלס ביותר בקבוצת איים זו הוא מיאקוג'ימה.

המיושבים שבאיי מיאקו נחלקים מנהלית לשני יישובים: מיאקוג'ימה והכפר טרמה. העיר מיאקוג'ימה כוללת בתחומה את האיים: איקמה, אירבו, קורימה, מיאקוג'ימה, אוגאמי ושימוג'י, ואילו הכפר טרמה כולל את האיים מינה וטרמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
מיאקו
הגנת הצרכן

הגנת הצרכן הוא עיקרון בתפיסה המודרנית של חיי המסחר והצרכנות, שמטרתו להגן על הזכויות של ציבור הצרכנים בעיקר מפני הטעייה וניצול מצד בעלי עסקים ויצרנים. החוק נותן גושפנקא לעקרונות יסוד של מסחר הוגן, תום לב והגינות, וזרימת מידע נכון וחופשי בעולם המסחר. במדינות רבות בעולם נחקקו חוקים, והוקמו ארגונים, שתפקידם לשמור על זכויות הצרכנים. בבסיס דיני הצרכן עומד חוסר השוויון בין הצרכן לעוסק, בגינו מתערב המחוקק בדיני החוזים במסגרת אסדרה, על מנת להגן על הצד החלש יותר. דיני הצרכן מטילים איסורים על העוסקים, כמו איסור הטעייה בפרסומת, וגם מחייבים אותם בנקיטת צעדים אקטיביים, כגון חובת גילוי מידע חשוב לצרכנים.

==הגנת הצרכן בישראל==
איסורים שנועדו להגן על הצרכן היו כבר קיימים במשפט העברי. במשפט הישראלי עמוד התווך של דיני הגנת הצרכן נעוץ בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א - 1981. החוק עבר תיקונים רבים ומכוחו הותקנו תקנות. אכיפת החוק מוטלת על משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ועל הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן והממונה שעומד בראשה. כדי להגן על ציבור הצרכנים הוקמו ארגונים ובהם המועצה הישראלית לצרכנות.

החוק נולד בעקבות התפתחות חיי המסחר וריבוי תלונות של ציבור הצרכנים בגין הטעייה וניצול. מטרת החוק להגן על זכויות הצרכנים, שמצויים בנחיתות מבחינת כושר המיקוח והמידע שברשותם, לעומת כוחם הרב של העוסקים.
חובות החוק חלות בעיקר על "עוסק" – שמוגדר: "מי שמוכר נכס או נותן שירות דרך עיסוק, כולל יצרן".

החוק אוסר על עוסק להטעות צרכנים במעשה או במחדל בכל עניין מהותי בעסקה. החוק מביא רשימה לא סגורה של עניינים שיחשבו מהותיים בעסקה. חל איסור גם על ניצול מצוקתו של הצרכן, בורותו, או הפעלת השפעה בלתי הוגנת עליו. על העוסק חלות חובות גילוי בנוגע לכל פרט שעשוי להיות מהותי.

==לקישורים חיצוניים==
* פרופ' נחום רקובר, [https://www.daat.ac.il/daat/vl/trade/trade01.pdf המסחר במשפט העברי] שער ראשון - הגנת הצרכן במשפט העברי. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשמ"ח-1987.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nevo.co.il/law_html/Law01/089_001.htm חוק הגנת הצרכן, התשמ"א – 1981]
* [https://www.gov.il/he/departments/consumer_protection_and_fair_trade_authority אתר הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן]
* [http://www.consumers.org.il/ אתר המועצה הישראלית לצרכנות]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שיווק
קטגוריה:התנהגות צרכנית
אוניברסיטת אוקינאווה

האוניברסיטה הבינלאומית אוקינאווה (ביפנית: 沖縄国際大学) היא אוניברסיטה פרטית בעיר גינוואן שבמחוז אוקינאווה, יפן.

המוסד הוקם כמרכז אקדמאי בשנת 1959, והוכרז כאוניברסיטה בשנת 1972, לאחר מיזוג בין שני מוסדות אקדמיים, "אוניברסיטת אוקינאווה" ו"האוניברסיטה הבינלאומית". בשנה זו למדו בה כ-3,000 סטודנטים. ב-2012 למדו בה 5,851 סטודנטים ועבדו בה 132 מרצים ו-81 אנשי סגל. האוניברסיטה כוללת 4 קולג'ים המחולקים ל-10 מחלקות לימוד.

==קישורים חיצוניים==
* 

אוקינאווה
קטגוריה:אוקינאווה
קטגוריה:מחוז אוקינאווה
וריולה סיסית

וַרְיוֹלָה סִיסִית (שם מדעי: Variola louti, שם עממי: לוקוס וריולה) הוא מין דג גרם טורף מהסוג וריולה שבתת-משפחת הדקרים. תפוצתו בישראל בים סוף של אילת, נמשכת לאורך דרום יבשת אפריקה ועד אוסטרליה.

==תיאור==
ממדיו המקסימליים עשויים להגיע לאורך של כ-83 ס"מ ולמשקל של כ-12 ק"ג, אולם נפוץ בגדלים קטנים יותר. ההשערה כי מגיע לבגרות מינית באורך 43 ס"מ. מאופיין בפס צהוב בצורת סהר בקצוות סנפיר הזנב. קצה האחורי של סנפיר הגב וקצוות יתר סנפיריו גם הם בצהוב. צבעו גופו כחול-אדמדם וגופו מכוסה נקודות כחולות-סגלגלות. הצבע משתנה במהירות מכחול כהה ועד אדום, שינוי זה עשוי לבלוט בשעות הדמדומים.

בצעירותו דומה למין Parupeneus forsskali ממשפחת המוליתיים, ועשוי לעקוב אחריהם בזמן שהם ניזונים, הצעירים מאופיינים בפס לבן העובר מהחוטם עד סנפיר הגב.
צילום חזית של פרט צעיר, עם בגרותו הפס הלבן יעלם, צולם ב[[טאבה]]

==תזונה ותפוצה==
תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, אולם הוא ניזון גם מסרטנאים, מחסילונים ומטרפידים.
וריולה סיסית הוא דג טריטוריאלי אולם בניגוד לדקרים אחרים תחום הטריטוריה שלו נרחב. נצפה באזורי מים צלולים בעומקים של מתחת ל-15 מטר ומעדיף מים פתוחים באזור שוניות אלמוגים ואיים מאשר חופי יבשות. תפוצתו באזורים טרופיים מים סוף ולאורך דרום יבשת אפריקה ואיי פיטקרן, צפונה עד דרום יפן ואוסטרליה.

==כדג מאכל==
בשרו נחשק בשל טעמו העדין והאיכותי. המסחר בדג זה נפסק במאוריציוס עקב מקרי הרעלת סיגואטרה בשוקי הדגים החיים בהונג קונג. סיגואטרה היא סוג הרעלה שמקורה באכילת דגים או פירות ים המזוהמים בסיגואטוקסין. התסמינים להרעלה כוללים עקצוצים בשפתיים, חולשה, בחילות והקאות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=9695496&nTocEntryID=9870076#169.6105.6.none החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 3 - החי במים] מאתר כותר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1775
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר פורסקל
קטגוריה:דקרים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:דגים במפרץ אילת
נאגו

נָאגוֹ (ביפנית: 名護市) היא עיר אשר ממוקמת בחלקו הצפוני של האי אוקינאווה שביפן. נכון ל-2008, נאמדת אוכלוסיית העיר בכ-60,600 נפש בצפיפות של 288 איש לקילומטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 210.30 קילומטר רבוע. העיר הוקמה ב-1 באוגוסט 1970, ואירחה את ישיבת ארגון המדינות המתועשות בשנת 2000.

==תיירות==
נאגו היא עיר תיירותית אשר חופיה מושכים אליה מבקרים מקומיים ומכל רחבי העולם. החוף המרכזי, המכונה "חוף נאגו", ממוקם בסמוך לכביש 58 בפארק המאה ה-21. אתר תיירות פופולרי נוסף הוא "פיינאפל פארק" אשר ממוקם סמוך לכביש 84. "פיינאפל פארק" הוא מוזיאון אינטראקטיבי שבו המבקרים יכולים לראות כיצד מגדלים את פרי האננס ואיך מייצרים ממנו יין. בנוסף במקום אוסף עצום של קונכיות.

נאגו מארחת בכל שנה מרוץ אופניים בינלאומי אשר מכונה "טור דה אוקינאווה" ומתקיים בנובמבר. מבקרים וספורטאים מכל רחבי תבל מגיעים לאי על מנת להשתתף בתחרות.

==כלכלה==
מבשלות הבירה המקומית "אוריון" ממוקמות בעיר.

==חינוך==
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הציבורית "מיאו" אשר בתחילת דרכה הייתה פרטית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:מחוז אוקינאווה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1970
אוטוקאר מגאל

צ'כים בשנת 1276 על ידי אביו של הכרוניקן, דיטמאר מגאל]]
לוח לזכרו של אוטוקאר מגאל על החומה החיצונית של טירת ואסרבורג
המנזר זקאו בשטיריה, שב[[קלויסטר שלו נקברו אוטוקאר מגאל ואשתו, אליזבט בסביבות 1320]]
אוטוקאר מגאל, אוטוקאר אאוס דר גאל, ידוע גם כ-"אוטאקאר משטיריה" (בגרמנית: Ottokar aus der Gaal
או Otacher ouz der Geul, לפעמים Ottokar von Steiermark, 1265 לערך - 1322 או 1318) היה כרוניקן ומשורר אוסטרי מחבל שטיריה, מחבר "הכרוניקה השטירית בחרוזים" Ottokars Österreichische Reimchronik שכללה 100,000 חרוזים. נחשבת לחיבור ההיסטורי המקיף הראשון בשפה הגרמנית. 
הודות לקשריו הענפים השיג מידע רב על אירועים היסטוריים שהתרחשו בחלקים שונים של "האימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני".
בגלל טעות של ההיסטוריון וולפגנג לאציוס מן המאה ה-16, הכרוניקן נקרא לפעמים גם "אוטוקאר פון הורנק" (Ottokar von Horneck).

==חייו==
אוטוקאר נולד בסביבות 1265 כבנו של דיטמאר אאוס דר גאל ( או במקור -Dietmar ouz der Geul) מפקד (קפטן) של מבצר הטירה הבישופית ואסרברג. מקום לידתו היה ככל הנראה זידלהוף דר דאלר ושמו מוזכר לראשונה בשנת 1287. 
אוטוקאר היה בן למשפחת אצילים בני שטרטווג.

הוא שרת את משפחת הרוזנים ליכטנשטיין, שהנציג הבולט שלהם היה המינזנגר אולריך פון ליכטנשטיין. לפי תעודות מ-1304 הוא חי בשטיריה. 
אוטוקאר השתתף במסעים צבאיים ושימש גם בשליחויות דיפלומטיות.
הוא היה, כפי מעיד בשירתו, תלמיד של משורר החצר והמינסטרל מייסטר קונרד פון רוטנבורג (Kuonrât von Rôtenbere), שפעל בחצר של מנפרד, מלך סיציליה.

==הכרוניקה השטירית==
הכרוניקה שלו בחרוזים, הכתובה בשפה הגרמנית ה"גבוהה" מימי הביניים mittelhochdeutsch שהייתה נהוגה בדרומה, מרכזה ומזרחה של "האימפריה הרומית הקדושה". 
הכרוניקה מכסה תקופה החל משנת 1246, סוף שלטונו של הקיסר פרידריך השני לבית הוהנשטאופן ועד-1309 כשהספר מסתיים פתאום, ומתארת אירועים שהתרחשו ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, כולל אוסטריה ושטיריה, תוך התבססות על מקורות היסטוריים וספרותיים.
נקודת מבטו הייתה זאת של האצולה השטירית של התקופה. 
פרק מיוחד מפורסם של הכרוניקה נוגע לנפילת עכו הצלבנית בשנת 1291.
הכרוניקה של אוטוקאר מתארת, בין השאר, את הקרבות החשובים בהיסטוריה של שטיריה בתקופה הידועה בתולדות אוסטריה כאינטררגנום (1246-1278) לאחר קץ השלטון של שושלת באבנברג ובעת הסכסוכים שבין המלך הצ'כי ודוכס אוסטריה אוטאקאר השני פז'מיסל ובין רודולף לבית הבסבורג.
אוטוקאר כתב גם כרוניקה שאבדה, על קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, ותכנן לכתוב גם היסטוריה של האפיפיורים.

==הנצחה==
*בשנת 1996 הוצבה על חומת טירת ואסרבורג בשטיריה, לוח לזכרו.
*רחוב "הורנק" בשכונת הרנאלס בווינה נקרא כך (בשם שגוי) לזכרו

==לקריאה נוספת== 
The Oxford Companion to German Literature, Oxford University Press, 2005

==קישורים חיצוניים==
* [http://mdz10.bib-bvb.de/~db/bsb00000779/images/index.html?seite=3 Ottokars Österreichische Reimchronik הכרוניקה של אוטוקאר ברשת] 
* [http://www.e-codices.unifr.ch/de/csg/0658/166 הכרוניקה על המצור על עכו ונפילתה]
* [http://austria-forum.org/af/AEIOU/Ottokar_aus_der_Gaal בפורום האוסטרי]

קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:ילידי 1265
קטגוריה:נפטרים ב-1320
זמאמי

חוף באי זמאמי
זָמָאמִי (יפנית: 座間味村) הוא כפר בנפת שימאג'ירי שבמחוז אוקינאווה, יפן. הכפר כולל בשטחו את האיים: זמאמי, אקה, גרומה ופוקאג'י. אוכלוסיית זמאמי מונה 955 נפש, נכון למרץ 2010, וצפיפות האוכלוסייה בו היא 36 נפש לקילומטר רבוע. שטחו הכולל של הכפר הוא 16.74 קילומטר רבוע.

==היסטוריה==
זמאמי שימש במאה ה-14 נמל סחר עם סין. האי היה בין האיים היפניים המיושבים הראשונים שנכבשו על ידי האמריקנים במלחמת העולם השנייה. האי נכבש ב-26 במרץ 1945, יחד עם עוד מספר האיים בארכיפלג קרמה. לפני הקרב ובמהלכו הונחו תושבי זמאמי על ידי הצבא היפני לבצע התאבדות באמצעות רימוני יד. מחלוקת סביב סוגיה זו נמשכת עד עצם היום זה. הצבא האמריקני השתמש באיי קרמה, שבהם גם זמאמי, כבסיס הכנה לפלישה לאי הראשי אוקינאווה ב-1 באפריל 1945.

==כלכלה==
כלכלת זמאמי מבוססת כמעט לחלוטין על תיירות. הפעילויות העיקריות באי הן צלילה ושיט קיאקים בחוף פורוזמאמי שמפורסם במימיו הצלולים העשירים בדגים ובאלמוגים. אנשים רבים נוהרים לאי בחודשי החורף והאביב המוקדמים כדי לחזות בלווייתנים גדולי-סנפיר. מבקרים רבים בזמאמי נוהגים לשכור קטנועים איתם הם מטיילים ברחבי האי. זמאמי נחשב לאחד המקומות היפים ביותר באוקינאווה מבחינת נופיו הטרופיים הייחודיים. ההגעה לאי נעשית על ידי מעבורת מנמל טומרי בנהה. משך השיט במעבורת רגילה הוא כשעתיים, בעוד שבמעבורת הישירה משך השיט הוא כ-50 דקות. בדרכה המעבורת עוצרת באי אקה לפני שהיא משלימה את מסעה לאי הראשי זמאמי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחוז אוקינאווה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1908
מיאקוג'ימה

מִיָאקוֹגִ'ימָה (ביפנית: 宮古島市) היא עיר במחוז אוקינאווה שביפן. העיר, שבתחומה המנהלי מספר איים, נוסדה ב-1 באוקטובר 2005 על ידי איחוד של העיירות היררה, גוסוקוב, אירבו, שימוג'י והכפר אואנו, כולם מנפת מיאקו. שטחה של מיאקוג'ימה הוא 204.54 קילומטרים רבועים, ונכון לדצמבר 2012, אוכלוסיית העיר מונה כ-54,908 נפש, עם צפיפות אוכלוסייה של 268.45 איש לקילומטר רבוע.

מהעיר יוצאות ונכנסות טיסות פנימיות בלבד לשני שדות תעופה: "מיאקו" ו"שימוג'ישימה". ג'פאן איירליינס מחזיקה בעיר משרד לרכישת כרטיסים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחוז אוקינאווה: ערים
קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2005
גספר בוהין

גספר בוהין (נקרא גם קספר בוהין; בצרפתית: Gaspard Bauhin, או Caspar Bauhin); 17 בדצמבר 1560 – 5 בדצמבר 1624) הוא בוטנאי שווייצרי, הנודע בעיקר בחיבורו Pinax theatri botanici – "תצוגת צמחים מאוירת", שראה אור ב-1596. בספר זה הוענקו שמות לצמחים בשיטה דומה להמיון של קארולוס ליניאוס.

גספר הוא תלמידו של הרופא האיטלקי הנודע ג'ירולמו מרקוריאל. גספר עסק גם בנומנקלטורה של אנטומיה. גספר הוא בנו של הרופא ז'אן בוהין ואחיו של הבוטנאי יוהאן בוהין.

הסוג בוהיניה ממשפחת הכליליים נקרא כך לכבוד האחים בוהין, על ידי קארולוס ליניאוס.

==קורות חייו==
יוהאן וגספר בוהין הם בניו של ז'אן בוהין (1511–1582), רופא צרפתי שנאלץ לעזוב את מולדתו לאחר שהמיר את אמונתו מהזרם הקתולי לזרם הפרוטסטנטי בנצרות. גספר נולד בבזל שבשווייץ, ולמד רפואה במקומות שונים כדוגמת פדובה, מונפלייה וגרמניה. עם חזרתו לבזל, הוא קיבל תואר דוקטור, והרצה בתחומי הבוטניקה והאנטומיה. בשנת 1582 הוא מונה כפרופסור ליוונית, וב-1588 ליושב ראש הקתדרה לבוטניקה ואנטומיה. לאחר מכן הוא כיהן כרופא העיר, פרופסור לרפואה, רקטור האוניברסיטה ולדקאן הפקולטה.

==Pinax theatri botanici==
דף מתוך Pinax theatri botanici, המתארים מינים של Tithymalus, שכיום משויכים לסוג [[חלבלוב.]]

חיבורו Pinax theatri botanici, בעברית: "תצוגת צמחים מאוירת", נחשב לאבן דרך של ממש בהיסטוריה של הבוטניקה. ספר זה, שראה אור ב-1596, מתאר כ-6,000 מיני צמחים, ומסווג אותם לקבוצות שונות. החלוקה הייתה נאמנה לשיטה המסורתית לסיווג הצמחים לקבוצות תפקודיות כגון עצים, שיחים, עשבים, צמחי תבלין. מספר קבוצות תוארו בצורה שאנו מכירים כיום, לחלוקה למשפחות, כדוגמת דגניים ופרפרניים. את ההתקדמות המשמעותית בתחום הזה יעשה הצרפתי אנטואן-לורן דה ז'יסייה, כמאתיים שנה אחריו.

החידוש העיקרי בחיבור זה הוא בחלוקה לסוגים ומינים במתכונת הדומה לזו שנמצאת בשימוש כיום. שמות רבים שהציג בוהין בספרו אומצו על ידי לינאוס, ונמצאים בשימוש גם כיום. בעוד שבתקופתו של בוהין, מיני צמחים תוארו במספר מילים, ואף במשפט, צמצם בוהין את התיאור ככל שניתן, לעיתים עד כדי מילה אחת, ובכך קיים דמיון בין לשיטה שאימץ לינאוס לאחר מכן.
השמות שהציג בוהין הם שמות תיאוריים, שמטרתם לעזור בזיהוי הצמח. בכך הם שונים מהשמות של לינאוס, שבחלקם הגדול הם שרירותיים- כדוגמת שמות צמחים שנקראו לכבוד שמות אישים.

==חיבורים נוספים==
פרט ל-Pinax theatri botanici, תכנן בוהין לפרסם עבודה בוטנית מקיפה נוספת, בשם Theatrum Botanicum. בוהין סיים 3 מבין 12 החלקים שתכנן לחיבור זה. רק חלק אחד פורסם, בשנת 1658.

כמו כן תיאר בוהין את הצמחים בסביבות בזל, וערך והוסיף על עבודתו של הבוטנאי האיטלקי פיאטרו אנדריאה מטיולי (שעל שמו נקרא הסוג מנתור בלטינית). עבודתו העיקרית של בוהין בתחום האנטומיה היא Theatrum Anatomicum infinitis locis auctum, ופורסמה בשנת 1952.

<gallery>
Bauhin, Gaspard – Animadversiones in historiam generalem plantarum, 1601 – BEIC 11856754.jpg|Animadversiones in historiam generalem plantarum, 1601
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://edb.kulib.kyoto-u.ac.jp/exhibit-e/b07/b07cont.html צפייה ב-Pinax theatri botanici ברשת]
* [http://hos.ou.edu/galleries//16thCentury/BauhinC/ צפייה בכתביו של בוהין באיכות גבוהה]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוטנאים
קטגוריה:רופאים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1560
קטגוריה:נפטרים ב-1624
ק. מ. ויליאמס

קלווין מארק ויליאמס (באנגלית: Kelvin Mark. Williams, 19 באוקטובר 1956 קלארקסוויל, טקסס) הוא מוזיקאי בלוז וגוספל אמריקאי. ויליאמס הוא גם כומר והוא מכונה "The Texas Blues Preacher" - "מטיף הבלוז מטקסס".

==קורות חיים==
הוא נולד ב־1956 בקלארקסוויל (Clarksville) כבנם של אדי ר.ט. ויליאמס (שידע לנגן בהרמוניקה) ושל סדי מיי סיזר. גדל על יד אייברי, מחוז "הנהר האדום", צפון מזרח טקסס, והחל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל שבע, מבלוזיסט, שייתכן והיה אלמור ג'יימס, בדקאב (DeKalb), טקסס. אחרי שסיים לימודי תיכון בעיירת הולדתו בשנת 1975 שרת בשנים 1981-1975 בכוח הצוללות של הצי האמריקאי. בשנת 1980 התחזק באמונה הנוצרית הבפטסיטית. מה שלדבריו נתן לו השראה לבצע בלוז וספיריטואלז תוך נגינה בגיטרה ובהרמוניקה. בתום השרות הצבאי עבר לגור בקליבלנד, אוהיו. שם הקים משפחה והתחיל קריירה מוזיקלית, לרבות במסגרת מקהלות גוספל ורביעיות בפטיסטיות מקומיות.

בשנת 1995 הוסמך ככומר של הכנסייה הפנטיקוסטלית של הקדושה Church of God in Christ (כנסיית האלוהים במשיח).אולם תוך זמן קצר איבד את משרתו ובגלל קשייו לפרנס את המשפחה נאלץ להתגרש. בשנת 1996 בנוסף לעבודתו ביום (עסק בקבלנות משנה) הקים להקה בשם Chicago/Delta Blues Band והופיע איתה בלילות. המשיך גם לדרוש דרשות ברחובות קליבלנד ובמספר כנסיות שהיו מוכנות לארחו. אחרי שעסקו לא הצליח חזר לטקסס, זכה לסיוע מצד אמו והתיישב בדאלאס. שם התחתן בשנית. בהמשך הופיע עם הלהקה הקרויה Texas/Delta Blues Band וה-CD וה- DVD שהוציא סימנו פריצת דרך משמעותית בקריירה המוזיקלית שלו בארצו ומחוצה לה. הוא הושפע מהמוזיקאים ג'ון לי הוקר, וילי ג'ונסון העיוור, ר. ל. ברנסייד ועוד.

בשנת 2013 ק. מ. ויליאמס הופיע בתל אביב.

רוב האלבומים הוא הוציא תחת מותג פרטי, אך בשנת 2016 הוא הוציא אלבום בחברת תקליטים קלאופטרה רקורדס.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:זמרי בלוז
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:כמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
מצודת שורי

מצודת שוּרי (ביפנית: 首里城) היא גוסוקו (סוג מצודה אופייני לאוקינאווה) אשר נמצאת בעיר שורי במחוז אוקינאווה, יפן. המצודה הייתה ארמונו של שליט ממלכת ריוקיו. ב-1945, במהלך קרב אוקינאווה, הושמדה המצודה כמעט כליל, כאשר הייתה למעוז האחרון של הצבא היפני ומפקדתו. ב-1992 שוחזר המקום למצבו המקורי שלפני המלחמה על פי תמונות, תיעודים היסטוריים ועדי ראייה מקומיים. המצודה עלתה באש ב-31 באוקטובר 2019 ונשרפה כמעט לגמרי. רוב הנזק נגרם לחצר הפנימית, בעוד החזית החיצונית נשארה שלמה. עלו מספר יוזמות לשיקום המצודה, אך הכי הרבה שיצא זה רפליקה ביחס של 25:1 שמוצגת ב"Tobu World Square"(אנ') אשר בעיר ניקו.
מצודת שורי

==היסטוריה==
מועד הקמת המצודה לא ידוע במדויק, אך ידוע כי נעשה בה שימוש כטירה במאה ה-14 בתקופת סנזאן. במשך תקופה ארוכה הייתה קיימת הסברה שהמצודה הוקמה בתקופת גוסוקו, כמו יתר המצודות באוקינאווה. במהלך האיחוד של שלושת חלקי אוקינאווה על ידי המלך שו האשי וביסוס ממלכת ריוקיו, השתמש המלך במצודת שורי כמגוריו הרשמיים. בד בבד העיר שורי, בה שוכנת המצודה, פרחה וגדלה להיות עיר הבירה של הממלכה לדורות לבוא.

במשך 450 שנה, מתחילת המאה ה-15, הייתה המצודה למרכז השלטון בממלכה. המצודה הכילה בתחומיה את בית המשפט המלכותי ומרכזי סחר, פולטיקה ותרבות, שהיוו את לב הממלכה.

על פי תיעודים שונים, נחרבה מצודת שורי מספר פעמים ושוקמה כל פעם מחדש. לפני מלחמת העולם השנייה הוכרזה המצודה כאתר מורשת ואוצר לאומי יפני, אולם במהלך קרב אוקינאווה הקים הצבא היפני את מפקדתו הראשית בחלקה התת-קרקעי של המצודה. ב-25 במאי 1945 החלה אוניית המערכה מיסיסיפי בהרעשה שנמשכה שלושה ימים. יומיים לאחר מכן פרצה שרפה והמצודה נשרפה עד היסוד. לאחר קרב הונף כאות של ניצחון במקום דגל הקונפדרציה שהיה שייך לאחד המפקדים רמי הדרג. הדגל נשאר במקום במשך מספר ימים עד שהורד בשל חילוקי הדעות לגביו ועל הייצוג של כל חלקי ארצות הברית בו.

לאחר המלחמה העבירה אוניברסיטת ריוקיו את מושבה לאתר המצודה ושם נשארה עד לשנת 1975. ב-1992 שוחזר המבנה הראשי של המצודה לפרטים. כיום כל האזור סביב המצודה הוכרז כפארק מצודת שורי. בשנת 2000, ביחד עם עוד כמה מבצרים באוקינאווה, הוכרז המבצר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.

==אתרים סביב המצודה==
בשל היותה של המצודה מרכזה של ממלכת ריוקיו, המקום מוקף במוקדים ובאתרים היסטוריים שונים, בהם שורימון, השער הראשי של המצודה, וטאמאודון, הקבר המלכותי שממוקם ממש בסמוך למצודה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוקינאווה
קטגוריה:יפן: מבצרים
קטגוריה:יפן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מחוז אוקינאווה: תרבות