OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרח לניצול

חיילות חיל-האוויר בפגישה עם ניצולת שואה בפרויקט "פרח לניצול", אפריל 2011
נשיא המדינה ראובן ריבלין, מעניק תעודת הוקרה לניצול השואה איציק יעקובי במסגרת המיזם "פרח לניצול". מימין הקחנ"ר אופיר לויוס, אפריל 2021]]
הרמטכ“ל [[בני גנץ בפרויקט ”פרח לניצול“, במסגרתו נפגש עם ניצולת השואה אסתר פרידמן והעניק לה תעודת הערכה בשם חיילי צה“ל ומפקדיו. אמו של הרמטכ“ל, מלכה ז"ל, הצילה את חייה של פרידמן בברגן בלזן, אפריל 2013]]
פרח לניצול הוא מיזם בו מבקרים חיילי צה"ל את ניצולי השואה בערים השונות בארץ. 

זהו פרויקט הוקרה לניצולי השואה בישראל המאורגן במשותף על ידי הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, חיל החינוך והנוער בצה"ל ובית לוחמי הגטאות למורשת השואה והמרד. מטרתו היא לתת תשומת לב ואוזן קשבת לכל ניצולי השואה בישראל.

הפרויקט הופעל לראשונה בשנת 1995. בתחילה לקחו בו חלק חיילי חיל החינוך בלבד, לאחר מכן נוספו חיילי חיל האוויר הישראלי, חיל הים הישראלי, חיל החינוך, פיקוד הדרום ויחידות אחרות.

במסגרת הפרויקט פוקדים חיילי צה"ל בתי ניצולים ומעניקים להם תעודת הוקרה על תרומתם למדינה. כך למשל, בשנת 2006 פקד הרמטכ"ל דן חלוץ את ביתה של ניצולת השואה נטה אוסמו גטניו. 

הביקורים מתואמים מראש עם הניצולים בשתי רמות: ראשית, "הקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל" מוודאת את רצון הניצולים בביקור שכזה, ולאחר מכן החיילים יוצרים קשר טלפוני עם הניצולים לתאום הגעתם.

בשנת 2019 הוענקה תעודת הוקרה לניצול השואה אברהם גרינזייד, לוחם הצבא האדום על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי.
==ראו גם==
פרויקט נוסף של צה"ל בנושא השואה הוא "עדים במדים".

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:זיכרון השואה בישראל
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:זיכרון השואה
קטגוריה:יזמות
קטגוריה:ישראל: חברה
לה-מאן סארת

הקבוצה בזמן משחק (2009)
לה-מאן סארת (בצרפתית Le Mans Sarthe Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לה מאן, המתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות. 

==היסטוריה==
מועדון לה-מאן סארת' נוסד ב-1939 כמועדון הכדורסל המקצועי הראשון בצרפת. בשנותיו הראשונות, עקב חוסר במתחרים בתוך צרפת, נאלץ המועדון להתחרות רק מול קבוצות מחוץ לצרפת, רק ב-1961 התחרה לראשונה במסגרת צרפתית. בשנים הראשונות של הליגה, המועדון נהפך לאחד מהחזקים בה, כאשר השיג שלוש אליפויות ושני גביעים. משנות ה-80 ועד היום זכה המועדון בשתי אליפויות ושני גביעים.

למרות שהמועדון משתתף בקביעות באחד מהמפעלים האירופאים, השלב הכי גבוה שאליו הגיעה הקבוצה באירופה הוא חצי גמר גביע ספורטה בעונת 1997/98.

הקבוצה מארחת בהיכל אנטארס, המכיל כ-6,000 מקומות ישיבה.

==שחקנים בולטים בעבר==

==תארים והישגים==
*הליגה הצרפתית:
**אליפות (5): 1978, 1979, 1982, 2006, 2018
**מקום שני: 1970, 1974, 1980, 1981, 1983, 2010, 2012
*הגביע הצרפתי:
**זכייה (4): 1964, 2004, 2009, 2016
**גמר: 1970, 2017, 2019
*הסופרקאפ הצרפתי:
**זכייה (3): 2006, 2009, 2014
**גמר: 2004, 2007, 2015, 2018
*גביע ספורטה:
**חצי גמר: 1998

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל צרפתיות
קטגוריה:לה מאן
קטגוריה:פיי דה לה לואר: ספורט
יעקב קירשן

יעקב ג'רי קירשן (נולד ב-8 במרץ 1938) הוא אמן, מאייר ומחבר ספרי קומיקס ישראלי.

== ביוגרפיה ==
יעקב ג'רי קירשן נולד בברוקלין, ניו יורק. עד עלייתו ארצה ב-1971 השתמש בשמו הלועזי ג'רי קירשן, ועם עלייתו עבר להשתמש בשמו העברי גם ביצירותיו באנגלית. את השכלתו האמנותית רכש במכללה בקווינס, אותה סיים בשנת 1961.

בשנת 1968 החל קירשן בפעילות פוליטית כנגד מלחמת וייטנאם.

בשנת 1971 לאחר שהיה מאייר רישומונים בעיתון פלייבוי, עלה לישראל וכאמור החל להשתמש בשמו יעקב גם בפרסומים אנגליים. בשנת 1973 החל לפרסם את רצועת הקומיקס "Dry Bones" בעיתון ג'רוזלם פוסט. הרצועה, ששמה מתייחס אל "חזון העצמות היבשות", היוותה את רצועת הקומיקס הפוליטי הראשון שפורסמה בישראל. הרצועה מופצת גם בסינדיקט בינלאומי לעיתונים כהניו יורק טיימס, טיים מגזין ואחרים. הרצועה מפורסמת בקביעות בכארבעים עיתונים בארצות הברית וקנדה. בנוסף, הקים קירשן חברה בשם "LKP Ltd." שעוסקת בעיצוב ועיצוב משחקי מחשב.

בשנת 1993, יצא לאור הרומן הגרפי שלו "Trees …the Green Testament" ובשנת 2010 פרסם מאמר שכותרתו המתורגמת: "ממטיקה ופיזור ויראלי של 'איורים מוצפנים' ברישומונים פוליטיים בהוצאת אוניברסיטת ייל. המאמר דן בהיבטים האנטישמיים של פרסומי קומיקס פוליטיים, בעיתונות הנאצית, הקומוניסטית ובעיתונות העולמית בימינו.

==פרסים והוקרה==
*2009 - "אמן הבית", המרכז הבינלאומי לחקר אנטישמיות וגזענות (YIISA) אוניברסיטת ייל, ארצות הברית
*2011 -פרס עיפרון הזהב, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון
*2014 - פרס בוני ציון.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [http://www.drybonesblog.blogspot.co.il/ the Dry Bones Blog], בלוג של יעקב קירשן
* [http://www.cartoon.org.il/article/eparon1.aspx?keySearch=%D7%99%D7%A2%D7%A7%D7%91%20%D7%A7%D7%99%D7%A8%D7%A9%D7%9F עיפרון הזהב 2011 - יעקב קירשן], אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
* [http://drybones.com/trees/flipBook18/ ספר ברית העץ] מהדורה (אנגלית) מקוונת במרשתת (באתרו - 'עצמות יבשות')
* [http://vimeo.com/17883790 סרטון בו קירשן מציג את מאמרו על רישומונים אנטישמיים] (אתר וימאו)
* [http://members.i.playboy.com/Playboy-Magazine-Archive/19621201/page-165 רישומון של קירשן בעיתון פלייבוי] מדצמבר 1962, העיתון בו עבד עד עלייתו ארצה.
* [http://d1466nnw0ex81e.cloudfront.net/n_iv/600/908465.jpg שער העיתון קראקד] אוקטובר 1960, בעריכתו המשותפת של ג'רי קירשן.
* [http://i143.photobucket.com/albums/r124/magic_whistle/blog-magicwhistle/blog-magicwhistle2013/2-13-1_zps7d385cf4.jpg הקבצנים] דף רישומונים של ג'רי קירשן מפברואר 1961, בעיתון קראקד.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:זוכי פרס עיפרון הזהב
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:זוכי פרס בוני ציון
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
en:Yaakov Kirschen
ממבה ירוקה מזרחית

ממבה ירוקה מזרחית או ממבה נפוצה (שם מדעי: Dendroaspis angusticeps) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה השייך למשפחת הפתניים.

==תיאור==
ממבה ירוקה מזרחית היא נחש שכולו ירוק עם גחון בצבע ירקרק-צהוב בהיר יותר. זוהי הממבה הקטנה ביותר מבין מיני הממבה, בעלת אורך ממוצע של 1.4 מטר. הגודל המקסימלי למין זה הוא 2.4 מטרים, אך גודל זה אינו נפוץ. הזכרים בכלליות מעט גדולים מן הנקבות. יש לממבה 2 שיני ארס גדולות בקדמת הפה ושיניים מוצקות בשתי הלסתות. הממבה בעלת קשקשים חלקים, דקה ואלגנטית, בעלת ראש ייחודי ארוך ומלבני ובעלת זנב דק. 

==תחום מחייה==
אזור מחייתו הוא הצד המזרחי של דרום יבשת אפריקה. תפוצתו משתרעת לאורך החוף ממזרח דרום אפריקה, דרך מוזמביק וטנזניה עד דרום מזרח קניה, ובתוך היבשת עד מלאווי ומזרח זימבאבווה.

ממבות ירוקות מזרחיות הן שוכנות עצים וניתן למצוא אותן כמעט תמיד על עץ. לעיתים נדירות ניתן למצוא אותן על הקרקע אלא אם כן זה למטרת ציד או התחממות בשמש. לא ניתן למצוא את הממבה בשטח פתוח לרוב. הממבה הירוקה חיה באזורי שיחים סבוכים, יערות גשם גדולים, שיחים קרובים לחוף וסוואנות. עצי במבוק ומטעי מנגו הם מהמקומות האהובים עליהן. 

==התנהגות==
הממבה הירוקה המזרחית חיה על עצים ולעיתים רחוקות יורדת אל האדמה על מנת לצוד טרף או להתחמם. צבעה עוזר לה להסתוות בין הענפים. בניגוד לממבה השחורה הממבה הירוקה ביישנית ואינה תוקפנית. היא תעדיף להימנע מעימות עם בני אדם או טורפים אחרים, ותסתמך על ההסוואה שלה או שתסתלק כאשר תחוש בסכנה. היא לא תמיד מכישה, אך כאשר היא מוטרדת הלוך וחזור ובייחוד אם אין לה נתיב מילוט פנוי, היא עלולה להפוך לתוקפנית מאוד ולהכיש מספר פעמים במהירות. הממבה היא נחש מהיר, ומסוגלת לנוע במהירות של 7 קמ"ש. 

הממבה הירוקה מאוד ארסית ונחשבת לאחד הנחשים הארסיים בעולם. הכשתה קטלנית לבני אדם, אך מקרי הכשה של הממבה הירוקה נדירים, שכן רק התגרות ממושכת תגרום לה להכיש. 

הממבה הירוקה המזרחית ניזונה מציפורים, ביצי ציפורים, לטאות, נחשים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים.

==התרבות==
בתקופת ההזדווגות נוהגים זכרי ממבה ירוקה לערוך קרבות ביניהם בדומה לנחשי קוברה מלכותית, שבהם הם נצמדים והופכים זה את זה במטרה להטיל את היריב אל הקרקע. לרוב הקרבות לא כוללים הכשות. נקבת הממבה הירוקה מטילה 6–17 ביצים בקיץ. הביצים מונחות לרוב בתוך עצים חלולים ליד צמחייה רקובה. אורך הנחשים הבוקעים מהביצים הוא 35 עד 45 ס"מ, והם ארסיים מרגע הבקיעה.

== ארס ==
ארס הממבה הירוקה הוא קטלני לבני אדם ומכיל רעל עצבים. הארס דומה לארס של ממבה שחורה אך רעילותו קטנה פי 10, והוא מוזרק בכמות קטנה יותר בגלל גודלה הקטן יותר של הממבה הירוקה. למרות זאת הכשה של ממבה ירוקה קטלנית ואדם מוכש ימות תוך זמן קצר אם לא יקבל טיפול רפואי מיידי.

==גלריה==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Eastern Green Mamba.jpg|ממבה ירוקה בפארק הזוחלים בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית
תמונה:Eastern green mamba P9240107.JPG|ממבה ירוקה מזרחית מטפסת על ענף
תמונה:Mamba Dendroaspis angusticeps.jpg|ממבה ירוקה בגן הזואולוגי של מינכן
תמונה:Grüne Mamba.jpg|
</gallery>

==ראו גם==
*ממבה ירוקה מערבית
*ממבה שחורה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1849
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרו סמית
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:טנזניה: זוחלים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
נדב ספרן

נדב ספרן (Nadav Safran; 25 באוגוסט 1925, קהיר - 5 ביולי 2003, סטייט קולג' פנסילבניה) היה מומחה לפוליטיקה של ארצות ערב והמזרח התיכון, פרופסור ומנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד.

==קורות חיים==
נדב ספרן נולד בקהיר ליוסף ולג'ין (עבאדי) ספרן, ממוצא יהודי. הוא נשא את אניטה באליקה ב-1955 ולהם שלוש בנות.

ספרן עבד בקיבוץ ב-1946 ולחם כסגן במלחמת העצמאות. לאחר שנחתמו הסכמי שביתת הנשק ב-1949, הוא עבר לארצות הברית ב-1950 ולמד באוניברסיטת ברנדייס, קיבל תואר ראשון ב-1954 וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד ב-1956.

הוא נשאר בהרווארד והורה לימודי ממשל במשך שנתיים ולאחר מכן עבד כעמית מחקר במרכז האוניברסיטה ללימודי המזרח התיכון. הוא נעשה מנהל המרכז ללימודי המזרח התיכון ובמרוצת הזמן, פעל כיועץ לבית הלבן בסוגיות של המזרח התיכון. הוא פרש כפרופסור מהרווארד ב-2002, ונפטר מסרטן בגיל 77.

==ספרו שתורגם לעברית==
* מדינת ישראל ויחסיה עם ארצות הברית (מאנגלית - שלמה גונן), ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, (תשל"ט 1979).
* העימות הערבי-הישראלי (מאנגלית - אהרן אמיר), ירושלים: הוצאת כתר, (תש"ל 1969).

==מפרסומיו==
<div style="direction: ltr;">
* (January 1961) Egypt in Search of Political Community: An Analysis of the Intellectual and Political Evolution of Egypt, 1804-1952 (Harvard Middle Eastern Studies) 
* (January 1963) United States and Israel 
* (January 1969) From War to War: The Arab-Israeli Confrontation, 1948-1967; A Study of the Conflict from the Perspective of Coercion in the Context of Inter-Arab and 
* (August 1981) Israel: The Embattled Ally 
* (September 1985) Saudi Arabia: The Ceaseless Quest for Security 
* Israeli politics since the 1967 war ASIN B0007AE89W
* Israel today; a profile (1965) ASIN B0006BN3FM
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.thecrimson.com/article.aspx?ref=348519 מנהל המרכז למזרח התיכון לשעבר נפטר], הרווארד קרימסון, הודעת פטירה
* 
* 

קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:יהודים מצרים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
יוזף שאכט

יוזף שכט (באנגלית: Joseph Schacht; 15 במרץ 1902 - 1 באוגוסט 1969) היה מזרחן ואסלאמולוג גרמני-בריטי שכיהן כפרופסור לערבית ולאסלאם באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.

==קורות חיים==

יוזף שאכט נולד ברטיבור שבדרום פולין (בעת לידתו הייתה העיר בגרמניה). הוא היה בזמנו המלומד המוביל בעולם לחקר המשפט האסלאמי, שספרו החשוב ביותר 'מקורות התחיקה המשפטית של האסלאם' (במקור: Origins of Muhammadan Jurisprudence) מהווה ציון דרך בתחום. שאכט המשיך את דרכו של יצחק יהודה גולדציהר בכך שניסה לקבוע כללים ברורים לפרקטיקות ההלכתיות במשפט המוסלמי. 

שאכט הוא מחברם של מאמרים רבים במהדורות שונות של האנציקלופדיה של האסלאם. הוא גם ערך את הספר 'מורשת האסלאם' (במקור: The Legacy of Islam) בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ספריו האחרים כוללים את 'מבוא לחוק האסלאמי' (במקור: An Introduction to Islamic Law) (1964). כמה מעבודותיו פורסמו בספר 'החיפוש אחר מוחמד ההיסטורי' (The Quest for the Historical Muhammad) שערך איבן ואראק.

הוא נפטר באינגלווד שבניו ג'רזי.

שאכט בדק את שושלות המוסרים של מסורות החדית' והצליב אותן, וכתוצאה מכך הגיע למסקנה שחלק מהכללים שהתקבלו הם תוצאה של פרקסיס (מלשון פרקטיקה) של התקופה האומאית ורק אחר כך הלבישו עליהם מסורת שיוחסה לנביא מוחמד.

==ממאמריו==
* [http://answering-islam.org.uk/Books/Schacht/revaluation.htm הערכה מחדש של המסורות האסלאמיות]
* [http://www.law.harvard.edu/programs/ilsp/publications/wakin.pdf ג'נט ואקין, "לזכור את יוזף שאכט" (1902-1969)]

קטגוריה:מזרחנים גרמנים
קטגוריה:מזרחנים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי אסלאם
קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרייבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קניגסברג
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
הרפובליקה הקומנצ'ית

הרפובליקה הקומנצ'ית הייתה ישות מדינית קצרת ימים שהוקמה בתום מלחמת העולם הראשונה לאחר התפרקותה של האימפריה האוסטרו־הונגרית במרכז גליציה. היא התקיימה מנובמבר 1918 ועד ינואר 1919.

ב־4 בנובמבר 1918 נערך כינוס של רותנים ממזרח חבל למקו בכפר קומנצ'ה שבמחוז סאנוק שבו הוחלט על הקמתה של הרפובליקה הקומנצ'ית. לנשיא נבחר פנטליימון שפילקה (Pantelejmon Shpylka). הרפובליקה כללה 30 כפרים, בעלת אוריינטציה פרו־אוקראינית והיא שאפה להצטרף לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. הרפובליקה נכבשה על ידי הפולנים ב־23 בינואר 1919 במלחמה הפולנית–סובייטית. 

ניסיון רותני נוסף לזכות בהגדרה עצמית במערב חבל למקו היה הרפובליקה הלמקו-רוסינית, שהצליחה להתקיים במשך 16 חודשים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:פולין: היסטוריה
קומנצ'ית, הרפובליקה ה-
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1919
קטגוריה:המדינות היורשות של האימפריה האוסטרו-הונגרית
נגויה

נגויה (ביפנית: 名古屋市) היא בירת מחוז אאיצ'י באי הונשו שביפן ומונה נכון ל-1 ביולי 2021 מעל ל-2.3 מיליון איש, היא העיר המאוכלסת ביותר בחבל צ'ובו והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביפן (אחרי טוקיו, יוקוהמה ואוסקה), בעיר ישנם שישה עשר רבעים. נגויה נמצאת במרכזה של המטרופולין השלישית בגודלו ביפן. מטרופולין זו מרוויח כ-70% מהעודף המסחרי של יפן. בשנת 2019 מנתה אוכלוסיית המטרופולין 10,240,000 איש.

==אטימולוגיה==
שמה של העיר נכתב 那古野 או 名護屋 (נאגויה). סיבה אפשרית למקור השם היא התואר なごやか (נאגויאקה) ביפנית שפירושו "שליו".

==כלכלה==
התעשייה המרכזית בנגויה היא תעשיית המכוניות. לחברות רבות של מכוניות, כגון טויוטה ומיצובישי, משרדים ראשיים בעיר ובפרבריה. מלבד זאת, קיימת בעיר תעשייה מפותחת של מגוון מוצרים, כגון כלי חרסינה, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ואף תעשיית ממתקים. לאחרונה מתפתחות באזור גם תעשיות של רובוטיקה, כלי טיס ועוד.

התמ"ג בנגויה מתחלק באופן הבא: שירותים - 26.5%, סיטונאות וקמעונאות - 20.2%, תעשייה וייצור - 12.3%, תובלה ימית ותקשורת - 10.4%, נדל"ן - 9.8%, אספקת שירותים מנהלתיים - 5.9%, בינוי - 5.8%, עסקים פיננסיים וביטוחים - 5.4% ואחרים - 3.7%.

== אתרים ==
* מבצר נגויה
* מקדש עטסותא
* גן טוקוגאווה
* מגדל הטלוויזיה של נגויה
* מגדלי ג'יי.אר. של תחנת נגויה
* כיכר מידלנד
* נמל נגויה, קניון חומות איטליה והאקווריום הציבורי בנמל נגויה
* גן החיות היגאשיאמה והגנים הבוטניים, מגדל השמיים היגאשיאמה
* מוזיאון הנצחה טויוטה לתעשייה וטכנולוגיה
* בית החרושת נוריטייק
* SCMaglev ופארק הרכבות
* מוזיאון נאגויה / בוסטון לאמנויות יפות
* מוזיאון האמנות של טוקוגאווה וגן טוקוגאווה
* מוזיאוני המדע והאמנות בעיר נגויה
* מוזיאון הכסף של בנק טוקיו-מיצובישי UFJ
* לגולנד יפן

==ערים תאומות==
לנגויה יש חמש ערים תאומות בעולם:
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100202011555/http://www.city.nagoya.jp/global/en/ Official website האתר הרשמי - אנגלית]
* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:יפן: ערי חוף
קטגוריה:צ'ובו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
בוגדנובקה

בוגדנובקה (ברומנית: Bogdanovca) היה מחנה ריכוז שהקימו שלטונות הכיבוש הרומניים בכפר בוגדנובקה, על נהר בוג, במחוז גולטה (Golta) שבטרנסניסטריה.
מפת מחנות ריכוז והשמדה בשואה

== היסטוריה ==
מחנה בוגדנובקה הוקם באוקטובר 1941 בפקודת הממונה על המחוז אלוף-משנה מודסט איסופסקו. רוב המגורשים לבוגדנובקה, כ-48,000 איש, הובאו מאודסה, וכ-7,000 יהודים היו ממגורשי בסרביה. השיירה האחרונה הובאה לבוגדנובקה ב-18 בדצמבר 1941.

בסוף 1941 היו בבוגדנובקה 54,000 יהודים. באמצע דצמבר 1941 נתגלו במחנה כמה מקרים של טיפוס הבהרות. בעצה אחת עם פליישר, היועץ הגרמני שהיה מוצב במינהל הרומני של המחוז, החליט איסופסקו לרצוח את כול העצירים במחנה. ההוראה הועברה למנסקו וסילה, הממונה על המחוז מטעם הממשל הצבאי.

ברציחת העצירים השתתפו אנשי צבא וז'נדרמריה רומנים, שוטרים ואזרחים אוקראינים מהעיר גולטה שהובאו למקום, וכן גרמנים מקומיים (פולקסדויטשה), כולם בפיקודו של מפקד המשטרה האוקראינית האזרחית קאזאקייוויץ'.

ב-21 בדצמבר 1941 החלו הרציחות. החולים והנכים, כ-5,000 במספר, רוכזו בשתי רפתות, על גגות הרפתות פרשו שכבות קש, שפכו עליהן נפט, הציתון, והכלואים ברפתות נשרפו כולם בעודם בחיים. שאר היהודים סודרו בשורות של 300–400 איש, הובלו ליער שבקרבת המחנה, נדחפו לשפת הואדי שמפקדי המחנה הרומנים כינוהו ה'ואדי הגדול' (Garla Mare), נצטוו להתפשט, לכרוע ברך ולהרכין ראשיהם לעבר הואדי, נורו בעורפיהם בכדורי דום דום והוטלו עליהם רימונים. הרציחות ארכו ארבעה ימים ו-30,000 יהודים נרצחו.

הנותרים המתינו על שפת הנהר בקור עז לתורם למות, ובינתיים חפרו בידיהם בורות באדמה, וכיסום בגוויות הקפואות של ההרוגים כמסתור מהקור. אלפי יהודים קפאו למוות. ערב חג המולד הופסקו הרציחות והן חודשו ב-28 בדצמבר. עד 31 בדצמבר 1941 בערב נרצחו 11,000 היהודים הנותרים.

איסופסקו ציווה לטשטש את עקבות הפשע ופקד לשרוף את הגופות. בינואר ובפברואר 1942, עסקו 200 היהודים, שנבחרו לשם כך, בשריפת הגופות במוקדים. 150 מבין 200 היהודים שעבדו בשריפת הגופות מתו בקור וברעב, או שנורו בידי השומרים האוקראינים. בעקבות סגירת המחנה בקרבתו הוקם מחנה הריכוז אקמצ'טקה. סך הכול נהרגו במחנה הריכוז 41,000 יהודים

==לאחר המלחמה: משפט והנצחה==

בראשית 1945 הובאו איסופסקו, מאנסקו ומפקדי המחנה למשפט על פשעם, שהיה המשפט הראשון נגד פושעי המלחמה הרומנים שנערך בבוקרשט. האחראים לרצח ההמונים נשפטו למוות אך עונשם הומתק למאסר עולם, ולשאר הנאשמים נפסקו תקופות מאסר ארוכות.

בשנת 1996 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* [https://eleven.co.il/article/10684 מאמר באנציקלופדיה יהודית] 
* [https://www.yadvashem.org/he/remembrance/survivors/gelbelman.html סיפורה של אסירה במחנה בוגדנובקה], באתר יד ושם

קטגוריה:מחנות ריכוז בטרנסניסטריה
קטגוריה:שואת יהודי רומניה
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
קטגוריה:מחנות השמדה
ממבה ירוקה מערבית

ממבה ירוקה מערבית (שם מדעי: Dendroaspis viridis) הוא מין של נחש מסוג ממבה ממשפחת הפתניים. היא ארוכה, דקה, ארסית ביותר ושוכנת על עצים באפריקה הטרופית.

==תיאור==
היא קצרה מממבה שחורה וארוכה יותר מהממבה המזרחית וממבה ג'יימסונית, ממבה ירוקה מערבית היא נחש דק וארוך מאוד בעל זנב ארוך. היא הגדולה מבין הממבות שוכני העצים. האורך הממוצע של נחש בוגר הוא בין 2.2-1.8 מטרים. רוב הנחשים באורך 1.8, אך נחשים באורך 2 מטרים נפוצים גם כן. האורך המקסימלי אליו הם יכולים להגיע הוא 3.2 מטרים, דבר שהופך אותם ביחד עם קוברת היערות לנחש הארסי השני הכי ארוך באפריקה (הראשון הוא ממבה שחורה).

הראש צר ובעל צורה ייחודית. במקרים נדירים הצוואר עשוי להשתטח כשמציקים לו, אך אין לו עור נמתח כמו לקוברה. למרות שרוב הנחשים ממין זה בצבע ירקרק-צהוב, ירוק זית או ירוק ברקת, לחלק מהפרטים יש צבע שונה. על אף שנדירים, קיימים פרטים בצבע כחול בהיר או צהוב מלא. הקשקשים חלקים, צרים וגדולים בצורה ניכרת בשביל נחש ממשפחת הפתניים.

==תחום מחייה==
הממבה המערבית נפוצה באפריקה המערבית וניתן למצוא אותה בסנגל, גמביה, גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, בנין, טוגו ודרום מערב ניגריה. כמו כן ניתן למצוא אותה בקצה הדרומי של מאלי בגבול עם חוף השנהב, מערב קמרון וגבון.

היא נפוצה בעיקר ביערות גשם באזורי החוף, ובאזורים מיוערים במערב אפריקה. למרות שהם נמצאים בעיקר באזורי יער סבוכים, נחשים אלו מסוגלים להישאר באזורים שכיסוי העצים הוסר, ובלבד שנשארה צמחייה סבוכה שם. באזורים בהם כל הצמחייה חוסלה, הם יעברו לאזורי פרברים בהם קיימת צמחייה רבה.

==התנהגות==
הנחש פעיל בעיקר ביום אך ניתן למצאו צד גם בלילה. הוא שוכן לרוב על עצים, אך ניתן למצוא אותו גם על הקרקע. למעשה הוא צד באופן שווה על העצים ועל הקרקע. כאשר ברצונו לישון, הוא מחפש ענפים שמהווים מחסה סבוך. הוא מהיר מאוד, זריז ביותר, ערני, ומאוד עצבני ותוקפני. כאשר מתעמתים מולו הוא יעדיף לחפש מילוט מהיר ולהימנע מעימות כלשהו. כאשר מכותרת, הממבה המערבית מסוכנת מאוד ותראה תצוגה חסרת פחד של תוקפנות, השמעת קולות חזקים והיא תתקוף ברצף.

ממבה ירוקה מערבית ניזונה בעיקר על ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים. כמו כן היא תאכל לטאות, צפרדעים וביצי ציפורים. נחש זה צד ורודף את טרפו באופן אקטיבי, מכיש אותו מספר פעמים עד שהטרף נכנע לארס.

אין לממבה המערבית טורפים טבעיים, אך בני האדם ועופות דורסים הם איומיו העיקריים.

==ארס==
ארס הממבה המערבית קטלני לאדם ודומה מאוד לארס של שאר מיני הממבות, אך ניכר מהם ברעילותו ובהרכבו. מקרי מוות לאדם כתוצאה מהכשה שלו נדירים, וזאת הודות לעובדה שאזור מחייתו לא חופף עם אזורים מאוכלסים. אולם יש תיעוד של נשיכות ממין זה והרבה מהן היו קטלניות. שיעור התמותה מנשיכה לא ידוע במדויק, אך נחשב לגבוה יחסית. לאחר שהוא מכיש, הסימפטומים של הארס מתחילים להשפיע במהירות, לרוב בתוך 15 דקות או פחות. ללא טיפול, הקורבן יכול למות בתוך שעה, אך לרוב לוקח 4-2 שעות עד למות הקורבן.

==ראו גם==
*ממבה ירוקה מזרחית
*ממבה שחורה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1844
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד הלוול
קטגוריה:פתניים
קטגוריה:חוף השנהב: זוחלים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים

המוזיאון והספרייה של האגודה.<BR>{{כ}}<small> צולם על ידי [[אלכסנדר רוינאשווילי</small>]]
האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים (בגאורגית: ქართველთა შორის წერა-კითხვის გამავრცელებელი საზოგადოება) הייתה ארגון צדקה שנוסד על ידי אינטלקטואלים גאורגים מובילים במאי 1879, במטרה לקדם את התחייה התרבותית בקרב איכרי גאורגיה, שהייתה אז חלק ממלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית. הארגון המשיך להתקיים גם בתקופה הסובייטית, עד לשנת 7/1926.

בהתארגנותם של האצילים איליה צ'בצ'בדזה ודימיטרי קיפיאני והמחנך יעקב גוגבשווילי, הופעלו, רשת של בתי ספר, חנויות ספרים וספריות ברחבי גאורגיה; אימנו מורים ותמכו בעיתונות הגאורגית. הנסיך צ'בצ'בדזה, סופר בולט, המשיך לשחק תפקיד מפתח באגודה, ובשנת 1885, הוא ירש את היושב ראש הראשון של האגודה, דימיטרי קיפיאני, עד שנפטר בהתנקשות בשנת 1907. הארגון, שאושר על ידי השלטונות האימפריאליים, התערב למעשה בכל פעילויות המשכילים הגאורגים, במספר פעולות נדבנות ורשמיות, והיה אחד מהמרכיבים שתרמו להתעוררות הלאומית הגאורגית במחצית השנייה של המאה ה-19.

בשנת 1923 נפתחה מחדש ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, ועם פירוק האגודה, מספר שנים לאחר מכן, הועברו הספרים של ספריית האגודה אליה.

== מקורות ==
* סטפן ג'ונס (2005), [http://books.google.com/books?id=srEzMdMN-z0C&pg=PA201&dq=surami&as_brr=0&sig=j5buCJPb78sCB-Fz3Vi0emziCYg#PRA1-PA37,M1 סוציאליזם בצבעים גאורגיים: הדרך האירופית לסוציאל-דמוקרטיה, 1883-1917], עמ' 37, , 
* דויד מרשל לאנג (1962), [http://books.google.com/books?id=99pLGQAACAAJ ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה], עמ' 109

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
קטגוריה:גאורגית
טולואן

טולואן (Toluene), הידוע גם כמתיל בנזן, הוא חומר כימי ארומטי, נוזל בטמפרטורת החדר. טולואן דומה לבנזן, פרט לכך שאחד מאטומי המימן מותמר לקבוצה מתילית. טולואן הוא חסר צבע ובעל ריח חריף. מקור השם טולואן ב-Tolu balsam: שרף המופק מהעץ Myroxylon balsamum ממנו בודד החומר לראשונה. השרף שימש את ילידי מרכז ודרום אמריקה להקלה על שיעול, קצרת וטיפול בפצעים. טולו (Tolú) הוא שמו של שבט שאכלס בתקופה הפרה קולומביאנית את האזור בו שוכנת כיום עיר בשם זה בקולומביה. החומר קיבל את שמו מיונס יעקב ברצליוס.

==כימיה==
טולואן משתתף בתגובות של התמרה ארומטית אלקטרופילית והקבוצה המתילית הופכת אותו פעיל פי 25 מבנזן בריאקציות כאלו. כך ניתן לקבל בסולפונציה פרה טולואן חומצה סולפונית (p-Toluenesulfonic acid).
p-Toluenesulfonic acid - תוצר סולפונציה של טולואן - חומצה חזקה מוצקה בטמפרטורת החדר
בתגובה עם כלור Cl<sub>2</sub> בנוכחות FeCl<sub>3</sub> מתקבלים האיזומרים אורתו ופרה כלורוטולואן. קבוצת המתיל מגיבה עם מחמצנים ומתקבלת חומצה בנזואית או בנז-אלדהיד. טולואן מגיב עם ברום לקבלת בנזיל ברומיד תגובת טולואן עם ברום, התוצר הוא חומר מדמיע חזק וגורם גרוי בעור

==שימושים==
בדומה לבנזן, גם הטולואן משמש כממס אורגני טוב. הוא משמש להמסת שרפים מלאכותיים, צבעים, דיו, לכה, גומי ועוד. הטולואן משמש גם כחומר מוצא לחומר הנפץ TNT, לחומרים פלסטיים כגון פוליאורטילן, לחומצה בנזואית ובנז-אלדהיד.

ניתן להשתמש בטולואן להעלאת מספר האוקטן של דלקים. טולואן בריכוז נפחי של 86% שימש במרוצי פורמולה 1 בשנות ה-80; 14% הנותרים היו הפטאן (C<sub>7</sub>H<sub>16</sub>) שנועד להוריד את האוקטן לרמה המותרת בתחרות. ניתן להשתמש בטולואן נקי למנועי 2 פעימות ו-4 פעימות אלא שיש לחמם את הנוזל ל-70°C. טולואן משמש להוצאת הקוקאין מעלי הקוקה לשם הכנת תרכיז קוקה-קולה.

==סיכונים==
שאיפת אדי הטולואן עלולה להיות קטלנית והיא הדרך המהירה ביותר לריכוז מרבי בדם. רמות חשיפה נמוכות גורמות עייפות, בלבול, חולשה, התנהגות הדומה לשכרות, אובדן זיכרון, בחילה, אובדן תיאבון, ואיבוד ראיית צבעים ושמיעה. תופעות אלו חולפות בתום החשיפה. שאיפת כמות גדולה עלולה לגרום אובדן הכרה ומוות. טולואן עלול לגרום פגיעה בתפקוד הכליות.
לטולואן מסיסות נמוכה מאוד במים ולכן אינו יכול לצאת מהגוף בשתן; כדי לסלקו יש לחמצן את הטולואן באמצעות cytochrome P450 לבנזיל אלכוהול. בריאקציה נוצרים גם חומרים מסרטנים, למשל בנזאלדהיד.

המטבוליזם של טולואן ל-95% בנזיל אלכוהול ולתוצרי הלואי המסרטנים בנזאלדהיד ו cresols
הטולואן כלול ברשימת 189 החומרים המוגדרים מסוכנים על ידי ה- USEPA במסגרת חוק האוויר הנקי שנחקק בארצות הברית בשנת 1990.

המוסד לבטיחות ולגיהות קובע את הערכים המרביים לחשיפה:
*חשיפה משוקללת מרבית מותרת:50 PPM (חלקים למיליון, חל"מ)
*רמת הפעולה: 25 PPM (25,000 PPB)

==קישורים חיצוניים==

* [http://osh.org.il/uploadfiles/sc_toluene.pdf כרטיס בטיחות לטולואן], באתר המוסד לבטיחות ולגיהות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:תרכובות ארומטיות
קטגוריה:זיהום אוויר
קטגוריה:ממסים אפרוטיים
סירת הצלה

סירת הצלה (באנגלית: lifeboat) היא סירה ייעודית, המהווה חלק מציודה של אונייה, ומשמשת במקרי חירום בהם נשקפת סכנת חיים לאנשים על סיפונה ויש לנטוש אותה. סירת הצלה מצוידת במשוטים ומפרש ולעיתים קרובות גם במנוע. הסירה עמידה במיוחד לשיט בים סוער, ומצויים בה מים, מזון וציוד הצלה.

סירות הצלה מודרניות עשויות על פי רוב מפיברגלס, מהן המסוגלות לשאת עד 150 איש, והן נחלקות לכמה סוגים עיקריים לפי צורת המבנה ושיטת ההורדה למים: סירות פתוחות, סירות סגורות, סירות המורדות למים באמצעות כבלי פלדה ממנופים מיוחדים (דוויתות), וסירות המחליקות על גבי מסילה ומגיעות אל המים בנפילה חופשית מן הסיפון. סירת הצלה מתנפחת, העשויה גומי ומשמשת לאותה מטרה, נקראת רפסודת הצלה.

בשם "סירת הצלה" נקרא גם כלי שיט ייעודי, המשמש להצלת חיים בים, בדרך כלל במימי החופים, ויוצא מתחנת הצלה בחוף.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=kjtIIbucI_o Free-fall lifeboat] - הורדת סירת הצלה בנפילה חופשית, סרטון ב-YouTube.

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:סירות
קטגוריה:ציוד הצלה
בית הסוהר חרמון

מראה בית הסוהר מ[[כביש 65. צלמון במרכז, חרמון משמאל]]
בית הסוהר חרמון הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1998 על גדות נחל צלמון בסמוך לעיר מע'אר שבגליל התחתון המזרחי.
==נתונים==
בית הסוהר חרמון נפתח בשנת 1998 הוא אחד מבין שני בתי הסוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". הראשון הוא בית הסוהר צלמון שנחנך בשנת 1996.

רמת אבטחה בבית הסוהר היא בינונית והוא מאוכלס באסירים שנותרו להם עד 5 שנות מאסר או אסירים בתהליך גמילה מסמים או אלכוהול או שאינם משתמשים כלל בסמים.

בית הסוהר קרוי על שמו של נציב בתי הסוהר פרופסור צבי חרמון (במקור נקרא "בית הסוהר רקפת"). בית הסוהר נחשב לפורץ דרך בתחום בתי הסוהר בעולם בכלל ובישראל בפרט, תוכנן על ידי האדריכל שמואל שילה.

מרבית בתי הסוהר בישראל ממוקמים במבנים ישנים מתקופת המנדט הבריטי, בית הסוהר חרמון - כחלק ממגמה של שירות בתי הסוהר בישראל, הוקם כמכלול בניינים חדשים בצורת קמפוס ובעלי אופי מודרני ועכשווי. ייחודו של בית הסוהר חרמון הוא בכך שהוא מתפקד כבית סוהר המאכלס אסירים בתהליך שיקום ובדרכם אל החופש, והדבר בא לידי ביטוי הן בעיצוב בעל האופי האזרחי שבו והן במערך ההתנהלות הכללי בתוך המתחם.

בית הסוהר חרמון היווה ניסיון חדשני בשירות בתי הסוהר הישראלי לשיפור תנאי המאסר של האסירים, ולהשבת הכבוד והערך העצמי של האסיר על ידי מתן תנאי דיור הולמים וסביבה אסתטית. בבית הסוהר חרמון נכלאו אנשים מפורסמים, בהם שר האוצר לשעבר אברהם הירשזון, ראש עיריית בת ים לשעבר שלומי לחיאני, שר התיירות לשעבר סטס מיסז'ניקוב, הניצב לשעבר ניסו שחם, ראש עיריית אשקלון לשעבר איתמר שמעוני, ראש עיריית נצרת עילית לשעבר שמעון גפסו והשחקן משה איבגי.

==ראו גם==
*תוכניות לשיקום אסירים בישראל

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.gov.il/he/departments/PublicBodies/unit_hermon בית סוהר חרמון] באתר שירות בתי הסוהר
* 
* יואב סנטו וגיורא רהב, [http://mops.gov.il/Documents/Publications/RD/BehaviourSocialeReaserches/DTHermonPrison.pdf מסיימי תוכניות השיקום והגמילה בבית הסוהר חרמון], המשרד לביטחון הפנים לשכת המדען הראשי, 2008

חרמון
קטגוריה:הגליל התחתון
נחל סנסן

נַחַל סַנְסַן הוא נחל אכזב שמסלולו מתחיל מערבית ליישוב הקהילתי צור הדסה, 150 מטר מתחת להר סנסן (ג'בל סנאסין) - פסגה בגובה 733 מעל פני הים - ממנה נשקף מלוא נופו של הנחל. משיפולי הר סנסן הנחל נמשך דרום-מערב, בין שלוחת מטע לבין שלוחת סנסן.

הנחל עובר דרך "שמורת רכס סנסן", בה שרידים קדומים באתר "חרבת סנסן" וריכוזי חורש אלון מצוי ואלון התולע. למרגלות חורבת סנסן, על הצלע הדרומית בעמק הרחב של יובל נחל סנסן, פורחות חלמוניות גדולות מדי שנה בחודש נובמבר. הנחל עובר ברובו בנוף של טרשי אבן גיר. כקילומטר דרומית למושב מטע מתחבר לנחל סנסן יובל בשם "נחל גרס" בו יש שני מעיינות "עין גרס עילית" ו"עין גרס תחתית" (כ-400 מטר מדרום מזרח למושב מטע) מי המעיין נובעים מחפירה שנעשתה על ידי האדם. במסלול הזרימה הקצר שלו צמחייה הכוללת נענה משובלת וטיון דביק.

אורך הנחל בתחום הרי ירושלים מגיע ל-14 ק"מ, מסלול הנחל מסתיים בחיבורו לנחל האלה בעמק האלה דרומית לקיבוץ נתיב הל"ה, נחל האלה הוא יובל של נחל לכיש המגיע אל הים ליד נמל אשדוד.

==לקריאה נוספת==
* מנחם מרקוס, הרי ירושלים - סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1993.
* 

סנסן
סנסן
קטגוריה:עמק האלה
קטגוריה:צור הדסה
תצורת מוצא

תצורת מוצא היא תצורה גאולוגית בחבורת יהודה. התצורה נחשבת לשכבה החשובה בהרי יהודה שכן היא בנויה משכבות חוואר צהבהב האטום למים. ממנה נובעים מעיינות רבים בהרי ירושלים. מבחינים בה היטב מכביש 1 בקטע מתחת לקריית יערים (קריית טלז-סטון).

התצורה נמצאת מעל תצורת בית מאיר. עוביה המשוער כ-16 מטר ולעיתים עשירה במאובנים. הוא יוצרת טרסה של קרקע טרה רוסה ורנדזינה - תלוי במסלע הקרוב. הטרסות האלה מהוות את השטחים הפוריים של הרי יהודה הן בשל שפע המים והן בשל טיבה של האדמה.

מחשופים משכבה זו מצויים באזור נס הרים, מבשרת ירושלים ובמדרונות המערביים של הרי ירושלים, כמו בשמורת המסרק.

== לקריאה נוספת ==
* ספי בן-יוסף, מדריך ישראל - יהודה, הוצאת כתר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור

== הערות שוליים ==

מוצא, תצורה
הספר האדום הקטן של התלמידים

הספר האדום הקטן של התלמידים (בדנית: Den Lille Røde Bog For Skoleelever) הוא מדריך זכויות לתלמידים, שנכתב על ידי שני מורים דנים, יספר הנסן וסרן יאן הנסן והודפס לראשונה בדנמרק בשנת 1969. הספר תורגם לשפות רבות בתחילת שנות השבעים. שם הספר מתייחס לפורמט בו הודפס - ספר כיס בכריכה אדומה, ומהווה פרפרזה על שם ספרו של מאו דזה-דונג - "הספר האדום הקטן".

הספר מעודד צעירים לאמץ גישה ביקורתית כלפי נורמות חברתיות ומנחה אותם כיצד לעשות כן. מתוך 200 העמודים בספר, 20 עוסקים במין ו-30 עוסקים בסמים, כולל אלכוהול וטבק. הספר מתאר לעיתים את המבוגרים כנמרים של נייר ודן בחובותיהם של המורים, במשמעת, באינטליגנציה ובבתי ספר מסוגים שונים.

המהדורה האנגלית נפסלה על ידי הצנזורה בבריטניה ונמכרה במחתרת. בשנת 1979 יצאה המהדורה העברית אותה תרגם וערך יעקב לורך עם בתו רונית לורך-לומברוזו. תרגום הספר ייחודי יחסית בכך שכל מהדורה, כולל זו העברית, עודכנה לפי המצב החוקי והחברתי במדינה בה הוא יצא, כך לדוגמה קיימות גרסאות שונות באנגלית לבריטניה, ארצות הברית ואוסטרליה.

ספר זה היה מהפכני ושנוי במחלוקת, בשל גישתו שהתייחסה אל התלמידים כאל אנשים בוגרים הצריכים להיות מודעים לזכויותיהם ולעמוד עליהן. בכל מקום בו הופץ, ניסו גורמים שמרניים לעצור את הפצתו ולעיתים אף הצליחו בכך, אך מבחינה רשמית בלבד, משום שתמיד המשיך להימכר במחתרת.

==השלכות==
חלק מהרעיונות שהובאו בספר מצאו דרכם לחוק זכויות התלמיד שנחקק בישראל בשנת 2000 ולפנקס זכויות התלמיד שהופץ על ידי משרד החינוך.

== לקריאה נוספת ==
סרן הנסן, יספר הנסן, יעקב לורך ורונית לומברוזו, הספר האדום הקטן של התלמידים - מהדורה ישראלית מורחבת, ירושלים, יובל, 1979.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.milesago.com/press/lrs.htm מאמר על הספר באתר milesago.com] 
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Zchuyot זכויות התלמיד באתר משרד החינוך]

קטגוריה:ספרי 1969
קטגוריה:ספרים דניים
קטגוריה:פילוסופיה של החינוך
קטגוריה:צנזורה
אסכולת הפארנאס

אסכולת הפארנאס (בצרפתית: Parnasse) הייתה תנועה בשירה הצרפתית שהתקיימה במחצית השנייה של המאה התשע עשרה. שמה נגזר מהר פארנאסוס שעל פי המיתולוגיה היוונית היה מקום משכנן של המוזות. שם זה הופיע לראשונה ב-1866 עם פרסום קובץ השירה "הפארנאסוס בן זמננו" על ידי העורך אלפונס למר בפריז. קבצים נוספים הופיעו ב-1871 וב-1876. שלושה קבצים אלה כללו שירים של כ-100 משוררים ובהם: שארל מארי רנה לקונט דה ליל (שהיה אבי אסכולה זו), תאופיל גוטייה, תאודור דה באנוויל, שארל בודלר, פול ורלן, סטפאן מלארמה, סילי פרידום ופרנסואה קופה.

כבר במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה אמר אלפונס דה למרטין - משורר הרומנטיזם הצרפתי: "אני הראשון שהוריד את השירה מן הפרנאסוס..." אולם משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו לגישה הרגשנית המוגזמת של הרומנטיזם וצידדו בהתאפקות ובהתנתקות מנושאים אישיים. הם עשו ניסיונות של כתיבה בסגנון נוקשה, בשימוש במילים נדירות ובשלמות הצורה, בחרו לשם כך בנושאים קלאסיים לא רגילים, ועשו שימוש לעיתים קרובות במטפורה של הפיסול כדי להדגיש את נוקשותה של שירתם.

משוררי אסכולת הפארנאס התנגדו להתעסקותה של השירה בנושאים פוליטיים וחברתיים. לדעתם, מטרתה העיקרית של השירה היא היופי. תאוריה זו התבססה על האידיאל של "אמנות לשם אמנות" של התנועה האסתטית שבין מנסחיה היו תאופיל גוטייה ותאודור דה באנוויל.

לאסכולה זו נודעה השפעה בין היתר על המשוררים הצרפתיים ארתור רמבו ופרנסיס ז'ם. למרות היותה צרפתית במקורה, אסכולת הפארנאס לא הייתה מוגבלת לצרפת בלבד, ונודעה לה השפעה גם על משוררים בני אומות אחרות ובהם המשורר האנגלי הנודע אלפרד טניסון.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות צרפתית
קוראל רואן באסקט

ההיכל הביתי, אונדרי ושרס
הקבוצה לפני משחק (2007)
קוראל רואן באסקט (בצרפתית: Chorale Roanne Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מקומונת רואן, המתמודדת בPro B.

== היסטוריה ==
המועדון נוסד בשנת 1937, בשם מועדון הכדורסל רואן. בשנותיו הראשונות, המועדון התחרה מול קבוצות מחוץ לצרפת, משום שבצרפת לא הייתה ליגה מסודרת. ב-1945 שונה שם המועדון לסיאוריאל רואן על שמו של ראש העיר לשעבר, קלוד סיאוריאל. ב-1961, המועדון התחרה לראשונה במסגרת ליגה מקצועית. תוך מספר שנים המועדון הידרדר לליגות הנמוכות ורק בתחילת שנות ה-70 עלה בחזרה לליגה הראשונה. 

משנות האלפיים המועדון נחשב לאחד ממועדוני הכדורסל החזקים בצרפת. המועדון זכה פעמיים באליפות צרפת, ופעם אחת הגיע לגמר הגביע הצרפתי. כמו כן, התחיל המועדון להשתתף במסגרות אירופיות, כמו מפעל היורוליג.

הקבוצה מארחת בהיכל אנדרה ושרס (Halle André Vacheresse), שעבר הרחבה ביוני 2010, ומכיל כעת 5,000 מקומות.

==תארים והישגים==
*הליגה הצרפתית:
**אליפות (2): 1959, 2007
**מקום שני: 1973, 1979, 1988, 1989, 2003, 2008
*הגביע הצרפתי:
**גמר: 1964
*הסופרקאפ הצרפתי:
**זכייה (1): 2007
*יורוליג:
**שלב הבתים: 2008
*יורוצ'לנג:
**חצי גמר: 2010
**רבע גמר: 2003, 2006, 2012

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורסל צרפתיות
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: ספורט
קטגוריה:1937 בצרפת
קטגוריה:הוקמו ב-1937
עפרוני עב-מקור

עפרוני עב-מקור (שם מדעי: Ramphocoris clotbey) הוא מין ציפור ממשפחת העפרוניים. שמה ניתן לה בגלל המקור העבה והגדול יחסית לגופה. אורך גופו של העפרוני עב המקור הוא 17-18 ס"מ.

העפרוני עב-המקור נפוץ בעיקר במדבריות סהרה ולעיתים נדירות מאוד חולף גם בישראל. בתחילת המאה ה-20 מצא הזואולוג ישראל אהרוני לראשונה עפרוני עב-מקור במדבריות סוריה והיה לתגלית מרעישה בזמנה בתחום הצפרות באירופה.

את קינו בונה העפרוני עב-המקור על הקרקע. המקור העבה כנראה משמש להבאת אבנים לבניית סוללת הגנה לקן מתנאי מזג האוויר הקשים והרוחות החזקות במדבריות. לאחר בניית הסוללה העפרוני עב-מקור מביא כמה זרדים לריפוד הקן והנקבה מטילה בו ארבע ביצים בגוון אדום-ורוד. הוא דוגר במדבריות צפון מערב אפריקה, מלוב ועד למאוריטניה, ובתפוצה מקוטעת גם במזרח התיכון - בחצי האי ערב, בירדן ובדרום ישראל.

בישראל עד לסוף שנות ה-90 העפרוני עב המקור היה מזדמן נדיר ביותר, עם תצפיות ספורות של פרטים בודדים או קבוצות קטנות, לרוב במעוף. בשנת 1999 נמצא דוגר לראשונה בהרי אילת, בעקבות גשמי חורף יוצאי דופן באזור זה שגרמו להתפתחות כתמי צמחייה עשירים. מאז דוגר לא קבוע, ונצפה כמעט בכל שנה באופן קבוע בנגב הדרומי, בהרי אילת ובערבה. בעקבות גשמים עזים בינואר 2010 בערבה ובנגב הדרומי, התרחש אירוע דגירה המוני ויוצא דופן, וכנראה שאלפי זוגות דגרו בדרום ישראל. בעקבות כך, בשנה שלאחר מכן נצפו ריכוזים של מאות פרטים יחד במספר אתרים בנגב הדרומי.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

עפרוני עב-מקור בוגר שצולם בערב הסעודית
ביצי עפרוני עב-מקור, אוסף מוזיאון טולוז]]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:עפרוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: עפרוניים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:ערב הסעודית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1850
סלומון לאנגלבן

סלומון לאנגלבן (בגרמנית: Salomon Langleben; 1862 – 8 בפברואר 1939) היה שחמטאי יהודי-פולני.

==ביוגרפיה==

לאנגלבן נולד בוורשה. חי שנים רבות בארצות הברית. בשנת 1894 ניצח בתחרות בופלו, בסוף המאה ה-19 חזר לפולין.
בשנת 1900 ניצח בתחרות ורשה, לפני אלכסנדר פלמברג. בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות ורשה (ניצח: שמעון אלאפין). בשנת 1909 הגיע שני, אחרי עקיבא רובינשטיין בתחרות ורשה. בשנת 1910 הגיע שלישי בתחרות ורשה (ניצח: אלכסנדר פלמברג), חלק מקום 4-5 בתחרות סנקט פטרסבורג בשנת 1911 (ניצח: סטפן לויצקי), הגיע רביעי בתחרות ורשה 1911/12 (ניצח: עקיבא רובינשטיין), חלק מקום 4-5 בתחרות לודז' 1912 (ניצח: יפים בוגוליובוב), חלק מקום 8-10 בתחרות וילנה 1912 (ניצח: קארל הרומאדקה, חלק מקום 4-5 בתחרות סנקט פטרסבורג 1913 (ניצח: אלכסנדר אבנסון) ובתחרות ורשה 1917 סיים במקום השני.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1862
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1939
דגל המלכה אליזבת השנייה

דגלה האישי של המלכה אליזבת השנייה (באנגלית: Personal Flag of Queen Elizabeth II) הוא דגל ששימש את המלכה אליזבת השנייה בתפקידה כראש חבר העמים, ונעשה בו שימוש במדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות חבר העמים הבריטי.

==תיאור==
במרכז הדגל מצויה האות "E" בצבע זהב שמעליה כתר מוזהב וסביבה זר של שושנים על רקע כחול. הכתר מסמל את מעמדה של המלכה ואת סמכותה, והשושנים את מדינות חבר העמים הבריטי.

==היסטוריה==
הדגל עוצב בדצמבר 1960, לבקשת המלכה אליזבת השנייה ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1961 לרגל ביקורה של המלכה בהודו. אליזבת השנייה ביקשה שיעוצב דגל המסמל אותה כראש חבר העמים, תפקיד נפרד מהיותה מלכה. במהלך השנים נעשה שימוש בדגל במקום הנס המלכותי בעת שהמלכה מבקרת במדינות חבר העמים, וכן כאשר היא ביקרה בבית מארלבורו שבלונדון.

== השימוש במוטיב בניסים המלכותיים של מדינות חבר העמים ==
דגל זה מהווה חלק מהנס המלכותי של אוסטרליה, קנדה וניו זילנד. וכן שימש כבסיס לניסים המלכותיים של ברבדוס, מלטה, טרינידד וטובגו, מאוריציוס, וסיירה לאון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.flags-of-the-world.net/flags/gb-royal.html דגלי משפחת המלוכה הבריטית] באתר דגלי העולם 
* [http://www.royal.gov.uk/MonarchUK/Symbols/Personalflags.aspx דגל המלכה אליזבת השנייה] באתר משפחת המלוכה הבריטית 

*
קטגוריה:אליזבת השנייה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: דגלים
קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:חבר העמים הבריטי
בושאייף

פנים בית הכנסת בושאייףבית הכנסת בושאייף נמצא במושב זיתן, ומשמש כבית כנסת חשוב ליוצאי לוב. בית הכנסת הוא העתק מדויק של בית הכנסת בזליתן שבלוב והוקם לפי מודל ששוחזר והועבר להנהלת המושב. בית הכנסת בושאייף נבנה ע״י הקבלן עמוס דואן בשנות ה-60. בית הכנסת קרוי על שמה של בושאייף, שלפי מסורת יהדות לוב, הייתה צדיקה בימי בית שני בעלת יכולות ריפוי מיסטיות ובתו של רבי ישמעאל כהן גדול. בשנים האחרונות בית הכנסת שופץ והוחלפו ההיכל והתיבה.

==היסטוריה==
סיפור שעובר מדור לדור במסורת הלובית, מספר על רבי ישמעאל כהן גדול שגורש מבית המקדש לאחר חורבן בית שני והגיע לאפריקה. לרבי ישמעאל היו שלוש בנות צדיקות, אחת בשם גריבה (על שמה בית הכנסת אלגריבה באי ג'רבה שבתוניסיה), השנייה אום שוויכה (על שמה בית כנסת בטריפולי) והשלישית הייתה בושאייף שעל שמה בית הכנסת בזליתן ועל שם העתקו בישראל שבזיתן. האגדה מספרת שלבושאייף לא היו ילדים ובאחת מתפילותיה הובטח לה שהיא תזכה להזכר על ידי העדה כולה.

לפי החוקר עופר רגב, בית הכנסת נקרא על שם הזוג בושאייף שהיו עשירים מופלגים ונדבנים. כשמת האדון בושאייף מצאה אלמנתו כי ברשותו הייתה כברת קרקע שרכש מערביי זליתן. היא הקימה במקום בית כנסת מפואר לזכרו שהיה למקום עלייה לרגל ליהודים ולמי שאינם יהודים. ב-1870 נשרף בית הכנסת והסולטן הטורקי נתן הוראה להקים אותו מחדש על חשבון האוכלוסייה המוסלמית בזליתן. 

בחול המועד סוכות תשכ"ז, אוקטובר 1966, הונחה אבן פינה לבית הכנסת. בית הכנסת נבנה כהעתק בית הכנסת בזליתן.

== הילולת יוצאי לוב ==
פעמיים בשנה: בסוכות ובל"ג בעומר, נערכת הילולה דתית של יוצאי לוב בבית הכנסת בושאייף, ובה במה עם תזמורת נגני העדה הלובית אליה מגיעים ח"כים, שרים, רבנים ואישי ציבור, דוכני מזון של העדה הלובית, חדר הדלקת נרות ושמן. מנהג ההילולה התחיל כבר בבית הכנסת בושאייף בזליתן שבלוב ומתקיים עד היום בבניין שהוקם בישראל.

==בתרבות==
בקרב יהודי-לוב נפוץ השיר "אל-עאדה יא טראבלסיה" (המנהג, הטריפוליטאים), בו קורא המשורר שלומה וולד וואסי לבני העדה "זורו בושאייף" - בקרו בבושאייף.

== גלריה ==
<gallery>
pbushaeff.jpg|בית הכנסת "בושאייף" בלוב
PikiWiki Israel 4671 bushayef synagogue.jpg|פנים בית הכנסת. העתק מדויק של המבנה בו היו מתפללים יהודי לוב בעיר זליתן בגולה
</gallery>

==לקריאה נוספת==
*חנה מקובר: חכמי לוב, ישיבת הוד יוסף. ירושלים, תשנ"ב, עמודים, 157-165.
*עופר רגב: להתאהב בארץ ישראל, הוצאת כנרת זמורה - ביתן, 2005

==קישורים חיצוניים==

* 
* אלי אלון, [http://cafe.themarker.com/post/2745511/ הילולת הצדקת בושאייף בבית הכנסת במושב זיתן שבקרבת לוד], באתר TheMarker Cafe, 7 באוקטובר 2012
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:לוב: בתי כנסת
קטגוריה:זיתן
קברות המורדים מעל נחל חבר

קבר מורדי ב כוכבא
קברות המורדים מעל נחל חבר הם קבר אחים של שרידי עצמות שיוחסו ללוחמים ובני משפחותיהם מימי מרד בר כוכבא. ב-11 במאי 1982 העצמות נקברו בטקס צבאי מלא בנוכחות ראש הממשלה מנחם בגין. מקום הקבורה - מעל נחל חבר, שבין מורדותיו נמצאות מערת האימה ומערת האגרות, בהן נאספו השלדים. בסמוך לו נמצאים שרידי אחד משני מחנות הצבא הרומיים.

ב-2007 גילו מטיילים שהמצבה הושחתה. היא שופצה בינואר 2008 על ידי מתנדבים, לאחר שהושחתה בפעם השנייה מתנדבים שיפצו מחדש את המצבה והקימו לוח מתכת להנצחת הנופלים בדצמבר 2012.

הנוף מהקבר 

==הממצאים במערות נחל חבר==
הממצאים הקדומים ביותר במערות נחל חבר שייכים לתקופה הכלקוליתית. ביניהם נמצא שלד אחד. גיל הממצאים נאמד בכ-3,500 לפנה"ס (לפי תיארוך פחמן-14). רוב הממצאים במערות שייכים לתקופת מרד בר כוכבא, מהמאה השנייה לספירה. כך למשל, נמצאו כלי חרס, חפצי בית, שרידי מזון ומטבעות מתקופת המרד. במערות התגלו קטעי פפירוסים, קטעי קלף ואוסטרקונים. הממצאים הכתובים כללו תעודות משפטיות, קטעים שנכתבו בתקופת המרד עצמו ומגילות מקראיות. כן התגלו תעודות נבטיות, קדומות יותר, מהמאה הראשונה לפנה"ס. המצבור כולו היה מכוסה בשכבת פיח, כתוצאה מהבערה באש.

במערות נאספו 40 שלדים, של גברים, נשים, ילדים ותינוקות. חלקם הונחו בפנים המערות וההנחה היא שמתו בזמן המצור. נמצאה קבורה של איש מבוגר, כאשר הפנים לכיוון ירושלים כמקובל בקבורה יהודית. על הממצאים במערת האגרות כתב יגאל ידין:
:"יש לשער שפליטי מרד בר כוכבא תכננו בריחה מן המערה בזמן ששמו עליה הרומאים מצור, ולכן הטמינו את חפציהם. לפחות חלק מיושבי המערה לא הצליחו להימלט, שכן באחד הכוכים שבאולם הפנימי (אולם ג') נתגלו שלדים של 17 אנשים (שלושה גברים, שמונה נשים ושישה ילדים). רוב הגולגולות נמצאו מונחות בסלים, והשלדים נמצאו עטופים במחצלאות ובסלים. כמה שלדים נמצאו עטופים בבגדים ובשטיחים."

בשנת 2000 עוד היו שרידי אדם במערת האגרות כפי שמתברר מקטעי וידאו שצולמו במהלך החפירות שערך במקום פרופ' ריצ'רד פרוינד.
הכיתוב על הקבר 

== לקריאה נוספת ==
* יוחנן אהרוני, "מערות נחל חבר", בתוך מדבר יהודה וים המלח, בעריכת צבי אילן, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1973.

==קישורים חיצוניים==
* - בכתבה זו מובאת ביקורת על קיום טקס הקבורה

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדבר יהודה
קטגוריה:ארץ ישראל: קברים ובתי קברות
קטגוריה:בר כוכבא
אריה הכף

ציור משנת 1927 של אריה הכף
אריה הכף (שם מדעי: Panthera leo melanochaitus) היה תת-מין של טורף מהמין אריה שהוגדר כמין שנכחד.

==תיאור==
אריות הכף הוא תת-המין השני בגודלו ובמשקלו שהתקיים מבין תת-המינים של האריות, קטן רק מהתת-מינים הפרהיסטוריים כמו אריה מאובן או אריה אמריקני שנחשב כיום למין עצמאי. זכר בוגר יכול היה לשקול עד 230 ק"ג ולהגיע לאורך של עד 3 מטר. אריה זה נבדל משאר תת-המינים במראהו הגדול וברעמתו השחורה. גם קצוות האוזניים היו שחורות.

אריות הכף העדיפו לצוד פרסתנים גדולים הכוללים אנטילופות כגנו שחור, אנטילופת סוס כחולה, דאמאליסק הצבי, דלגן ועוד, אבל גם זברות, ג'ירפות ותאו אפריקני. הם אף טרפו חמורים ובקר של המתיישבים האירופאים. 

==אזור מחיה==
אריות הכף חי בדרום אפריקה, באזור פרובינציית כף התקווה הטובה, היה נפוץ במיוחד באזור קייפטאון אך אזור מחייתם המדויק איננו ברור. אריה הכף האחרון שנראה וניצוד באופן וודאי בפרובינציה מת בשנת 1858. אריה הכף לא היה האריה היחידי שחי באזור זה.

==טקסונומיה==
גם האריה ברבארי וגם אריה הכף נכחדו באפריקה בשל צייד בידי האדם. בנוסף לכך, מצבו של אריה הכף דומה למצבו של האריה הברבארי גם בשל דיווחים שהתפרסמו בשנת 2000 על סיכוי להימצאותם של אריות מתת-מין זה שנמצאו בשביה בגן חיות ברוסיה והובאו לדרום אפריקה לחוות רבייה. כמו כן הושבו לאחרונה שישה פרטים של אריה מתת המין הברבארי לשמורת טבע פרטית ליד קייפטאון לשם רביית פרטים בעלי תכונות הדומות לאריה הכף ולאחר מכן צפוי שחרורם לטבע. פרויקטים כאלו נעשו ונעשים כיום למינים נוספים של בעלי חיים שנכחדו בידי האדם כגון הקואגה ושור הבר.

ישנו בלבול בזיהוי אריה הכף לבין אריות אחרים עם רעמה גדולה ושחורה החיים בשבי. האריות שחיים כיום בשבי אינם טהורי גזע מפני שלא נעשה מאמץ למניעת רבייה של אריות מתת-מינים שונים של אריות החיים באפריקה. בשל כך, נוצרו אריות שהם תערובת של מספר תת-מינים מה שהוביל למוטציות שונות כמו רעמת פרווה שחורה וארוכה.

==הכחדה==
אריות הכף נכחדו תוך זמן קצר לאחר ההתיישבות האירופאית, ולכן לא סביר שהרס אזור המחיה היה גורם משמעותי. המתיישבים ההולנדים והאנגלים, צדו וטבחו בם לשם ספורט עד להכחדתם. כמו כן, הקדמה הרחיקה את עדרי חיות הבר ששימשו את מקור מזונם העיקרי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אריה
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם 
קטגוריה:אפריקה: יונקים שנכחדו
קטגוריה:בעלי חיים שנכחדו מאז 1500
יוליאנוס העני

יוליאנוס העני, או יוליאנוס איש מסדר ההוספיטלרים, הוא קדוש בכנסייה הקתולית. מומחים להגיוגרפיה רואים בסיפורו אגדה בלבד. הוא נחשב לפטרונם של הנגרים, העובדים בענף ההארחה והנודדים בדרכים. ליוליאנוס שני ימי חג, ה-9 בינואר וה-12 בפברואר. 

קיימות גרסאות שונות לאגדה על קורות חייו. חלק מן האגדות טוענות כי הוא נולד בלה מאן (שבצרפת), ככל הנראה מתוך בלבול עם הקדוש יוליאנוס מלה מאן. המיתוס ההולנדי-בלגי טוען כי יוליאנוס נולד בשנת 7 לערך באַת (בחלוקה המדינית הנוכחית בבלגיה - בשני ימי חגו מתקיימות חגיגות בעלות נופך לאומי-בלגי בעיר) וגרסה שלישית טוענת בכלל כי הוא נולד בנאפולי שבאיטליה. גם בנוגע לאכסניה לעולי רגל שהקים, קיימת מחלוקת אם היא הייתה ממוקמת לחופי הנחל גרדו בפרובאנס או שבאי המצוי בנהר המוביל למצ'רטה. 

בתקופת המנדט הבריטי נסלל בירושלים רחוב שנקרא על שמו "דרך יוליאן" (Julian's Way) (הרחוב לא נקרא על שם יוליאנוס הכופר כפי שסוברים רבים בטעות). באותה עת אף פעל ברחוב מלון בשם זה.

==קישורים חיצוניים==

* The Life of Saint Julian Hospitaller, translated by Tony Devaney Morinelli, doctoral thesis, Bryn Mawr College. [http://www.fordham.edu/halsall/basis/julian.html La Vie de saint Julien]

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
הנס המלכותי של מאוריציוס

הנס המלכותי של מאוריציוס (באנגלית: Royal Standard of Mauritius) או הדגל האישי של מלכת מאוריציוס (באנגלית: Queen's Personal Mauritian Flag) היה הדגל האישי של אליזבת השנייה, מלכת מאוריציוס בין השנים 1968–1992.

בדגל זה נעשה שימוש בעת ביקור המלכה במאוריציוס וכן בעת מילוי תפקידה כראש המדינה.

למושל הכללי של מאוריציוס אשר מילא את תפקידה בהיעדרה היה דגל אחר.

הדגל זהה לשלט האצולה שבמרכז סמל מאוריציוס בתוספת הדגל האישי של המלכה אליזבת השנייה המופיע בעיגול במרכז הנס המלכותי.

==ראו גם==
* סמל מאוריציוס
* דגל מאוריציוס

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/mu_1968.html#qe הנס המלכותי של מאוריציוס] באתר דגלי העולם 

מאוריציוס

קטגוריה:ממלכות חבר העמים הבריטי לשעבר
סמל מאוריציוס

סמל מאוריציוס קבוע בחוקי מאוריציוס משנת 1990. את הסמל עיצב ב-1906 מושל יוהנסבורג, יוהאן ואן דר פוף.

==תיאור הסמל==
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה שמצדדיו שני תומכים.
שלט האצולה מחולק לארבע. ברביע השמאלי העליון מתוארת ספינת מפרש מוזהבת על רקע כחול, ברביע הימני העליון מופיעים שלושה דקלים (שנים בחלקו העליון של הרביע, ואחד בחלקו התחתון), ברביע הימני התחתון מופיע כוכב לבן על רקע כחול, ממנו נמשכת כלפי מטה קרן אור וברביע השמאלי התחתון מופיע מפתח אדום על רקע זהוב.

שני תומכי הסמל הם ציפור דודו (משמאל) ואייל סמבר (מימין) כאשר בין התומכים לשלט האצולה ניצבים שני קני סוכר.

מתחת שלט האצולה מופיע המוטו של המדינה: "Stella Clavisque Maris Indici" (בלטינית: הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי).

==ראו גם==

* דגל מאוריציוס
* הנס המלכותי של מאוריציוס
* המנון מאוריציוס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מאוריציוס: סמלים לאומיים
מאוריציוס

מאוריציוס
קטגוריה:איילים בתרבות
קטגוריה:יוניים בתרבות