OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טונדו (אמנות)

[[סנדרו בוטיצ'לי, מדונה דל מגניפיקט]]
[[מיכלאנג'לו, טונדו דוני]]
רפאל, מדונה דלה סגג'ולה]]

טוֹנְדוֹ (באיטלקית: Tondo, ברבים: Tondi, קרי טוֹנְדִי) הוא מונח מימי הרנסאנס ליצירת אמנות עגולה, לרוב ציור או פסל. המילה נגזרת מהמילה האיטלקית rotondo שמשמעותה "עגול". המונח בדרך כלל אינו משמש לציורים עגולים קטנים, אלא רק לאלו שקוטרם לפחות כ-60 ס"מ, ועל כן לא כולל מיניאטורות דיוקן עגולות רבות.

==היסטוריה ==
אמנים יצרו טונדי מאז ימי יוון העתיקה. ציורים מעגליים במרכז האגרטלים המצוירים של אותה תקופה ובחלק הפנימי של כוס היין הנמוכה המכונה קיליקס, ידועים בשם טונדי. הרקע בדרך כלל אחיד ולא חשוב. בעוד שבציורי טונדו הוא יכול להיות מתואר, בתבליטי ובגילופי טונדו הרקע לא נראה.

אף על פי שטונדו הרנסאנס הקדום ביותר הוא בורגונדי (פיאטה מאת ז'אן מלואל, שנוצרה בין השנים 1400–1415, ומוצגת במוזיאון הלובר), הטונדו הפך לאופנתי בפירנצה של המאה ה-15, שם ייתכן שהוא התפתח מ"דסקו דה פרטו" (מגשי לידה) קטנים יותר.

הטונדו שימש גם כאלמנט עיצובי באדריכלות הרנסאנס, בגמלון של מבנים או או מתחת לקשתות חצי עגולות, שבנייתן חודשה במאה ה-15.

== יצירות טונדו ==
*סנדרו בוטיצ'לי צייר דוגמאות רבות, גם מדונות וגם סצנות סיפוריות. למשל מדונה דל מגניפיקט ו"מדונה דלה מלגרנה" המוצגות בגלריית אופיצי.<ref name=UffiziMagnificatBotticelli1>
 
</ref>
*מיכלאנג'לו יצר מספר קומפוזיציות, כולל טונדו דוני המוצגת בגלריית אופיצי,<ref name=UffiziTondoDoni1>
 
</ref> ו"טונדו טדאי" , המוצגת באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
*רפאל יצר את מדונה דלה סגג'ולה, המוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.
*פרנצ'סקו סלביאטי יצר ארבעה טונדי עבור עונות השנה בעיגולים שבין הספנדרלים בקפלת קיגי ברומא.
*אנדראה דלה רוביה ובני משפחתו האחרים יצרו טונדי טרקוטה מזוגגים שלעיתים קרובות היו ממוסגרים בזר של פירות ועלים ונועדו לקיבוע על קירות סטוקו. באוספדלה דלי אינוצ'נטי בפירנצה, שתוכנן בידי פיליפו ברונלסקי, סיפק דלה רוביה טונדי המציגים תינוקות בחיתולים עם רקע כחול רגיל שהוצבו בספנדרלים של הקשתות.

==גלריה ==
<gallery>
קובץ:Portrait of family of Septimius Severus - Altes Museum - Berlin - Germany 2017.jpg|סוורן טונדו , משנת 200 לספירה בערך
קובץ:Spedale innocenti, putto.JPG|אנדראה דלה רוביה, טונדי בתוך ספנדרל, באוספדלה דלי אינוצ'נטי בפירנצה
קובץ:Madonna della Melagrana (Botticelli).png|סנדרו בוטיצ'לי, "מדונה דלה מלגרנה", גלריית אופיצי בפירנצה, 1487
קובץ:Salviati chigi winter.jpg|פרנצ'סקו סלביאטי, "חורף", קפלת קיגי ברומא, 1552 לערך
קובץ:Menander.jpg|טונדו של מנאנדרוס
קובץ:Taddei Tondo.JPG|מיכלאנג'לו, "טונדו טדאי", האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, 1504–1505
</gallery>

==ראו גם==
* רוֹטוֹנְדָה (באיטלקית: Rotonda) – מבנה אדריכלי הבנוי בצורת גליל

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציור
קטגוריה:הרנסאנס
מדונה דל מגניפיקט

מדונה דל מגניפיקט (באיטלקית: Madonna del Magnificat) הוא טונדו טמפרה, מעשה ידי הצייר סנדרו בוטיצ'לי, שצויר בשנת 1481 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בגלריית אופיצי בפירנצה.<ref name=UFFMadonnaMagnificatB1>
 
</ref><ref name=WGAMadonnaMagnificatB1>
 
</ref>
== היסטוריה ורקע ==
תקריב
היעד המקורי של הציור אינו ידוע. ציורי טונדו יועדו בדרך כלל לעולם החילוני בתקופת הרנסאנס, ומעל לכל לבתי אצולה. לעיתים קרובות הם הוזמנו לרגל נישואין או לידות. עם זאת, לאור גודלו הניכר של הציור, ייתכן שהוא נתלה באחד מבתי הדין של רפובליקת פירנצה, שלעיתים קרובות עוטרו בדימויי קדושים.<ref name=UFFMadonnaMagnificatB1></ref>

הרקע של התמונה נפתח לנוף, המתואר על פי כללי הפרספקטיבה האטמוספירית , בדומה לרקע ב"מדונה דל ליברה" , שם החלון הפתוח מאפשר הצצה אל הנוף שבחוץ. נופים אלה מצביעים על ההשפעה על בוטיצ'לי של אמנים הולנדים בני זמנו כמו יאן ואן אייק, רוחיר ואן דר ויידן והוברט ואן דר גוז . יחסי המסחר בין איטליה להולנד הלכו וגברו מאז המאה ה-15, וכתוצאה מכך נסעו הרבה סוחרים ובנקאים פלורנטינים צפונה, וחזרו עם ציורים המגלים תפיסות אמנותיות אחרות. הציירים האיטלקים העריצו במיוחד את העיצוב הריאליסטי של הדמויות ואת האפקט שיצרה הפרספקטיבה האטמוספירית של הנופים, וכל אחד מהם שילב את המוטיבים האלו בתמונותיו לפי דרכו.<ref name=WGAMadonnaMagnificatB1></ref>

בוטיצ'לי יצר את מדונה דל מגניפיקט בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-15. באותה תקופה זו הייתה ככל הנראה תמונתו המפורסמת ביותר של הבתולה, כפי שמעידים חמישה העתקים בני זמנו שיש לציור.<ref name=WGAMadonnaMagnificatB1></ref>

הציור נרכש מאוסף פרטי בשנת 1785, ומוצג בגלריית אופיצי.

== תיאור היצירה ==
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול". מרים הבתולה יושבת על כס מלכות ומוכתרת על ידי שני מלאכים. הכתר שהיא לובשת היא יצירת צורפות עדינה אשר מורכבת מאינספור כוכבים. היא כותבת את המזמור הנוצרי מגניפיקט, המעניק לציור את שמו. ישו הילד יושב בחיקה של אמו. שניהם נוגעים ברימון, פרי בעל משמעויות סמליות רבות, שזרעיו האדומים מזכירים את הפסיון של ישו. הסצנה מתרחשת לפני חלון שנפתח אל נוף כפרי בהיר ושלו. הנושא הדתי הופך כמעט לבן זמנו של האמן בתיאור התסרוקות האופנתיות של מרים והמלאכים, שכמו בעבודות שונות אחרות של בוטיצ'לי, הם ללא כנפיים. השיער הבלונדיני של הבתולה, בגימור זהב בהיר, מכוסה על ידי רעלה שקופה, בעוד התסרוקות והלבוש של המלאכים מבוססים על אופנת המשפחות העשירות בפירנצה של סוף המאה ה-15. מקוריות העבודה, יחד עם האלגנטיות המתוחכמת של הלבוש והשיער, וחן ההבעה של מרים, הביאו לאורך השנים לגילויו מחדש של בוטיצ'לי, שדמויותיו מגלמות אידיאל יופי שזכה להערכה רבה במהלך המאה ה-20.<ref name=UFFMadonnaMagnificatB1></ref>

דיוקן זה של הבתולה מייצג את הטונדו היקר ביותר שיצר בוטיצ'לי אי פעם, בשום ציור אחר הוא לא השתמש בכל כך הרבה זהב. הוא השתמש בזהב לקישוט הגלימות, לתיאור הקרניים האלוהיות והכתר של מרים, ואפילו כדי להעצים את צבע השיער של מרים והמלאכים. זהב הוא הצבע היקר ביותר, ועל כן שימוש בו נעשה בדרך כלל במשורה בלבד. השימוש החופשי כאן היה אפוא משאלתו המפורשת של מזמין היצירה.<ref name=WGAMadonnaMagnificatB1></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנות נוצרית
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:סנדרו בוטיצ'לי
קטגוריה:אוספי גלריית אופיצי
קטגוריה:ציורי טמפרה
ג'סי דונלדסון

ג'סי מונרו דונלדסון (באנגלית: Jesse Monroe Donaldson; 17 באוגוסט 1885 - 25 במרץ 1970) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1947–1953 בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. דונלדסון היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שהחל את הקריירה שלו כדוור.
==ביוגרפיה==
ג'סי דונלדסון נולד בשלביוויל, אילינוי. הוא היה בנם של מוזס מרטין דונלדסון, סוחר ומנהל הדואר המקומי, ושל רעייתו, אמנדה סאלאת'ה ליטל. דונלדסון היה מתודיסט באמונתו והיה חבר בבונים החופשיים. ב-1911 הוא נשא לאישה את נל פרן גרייביל, יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים. דונלדסון החל את הקריירה שלו במחלקת הדואר ב-1908 כאחד משלושת הדוורים של שלביוויל. לאחר מכן הוא התקדם בסולם התפקידים במחלקה.

ב-16 בדצמבר 1947 מונה דונלדסון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בעקבות התפטרותו של רוברט האנגן. בתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של טרומן בינואר 1953. במהלך תקופה זו הוא יזם תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר. הוא דאג להנפקת בול הדואר בעריך של 3 סנט לכבודן של "אמהות כוכב הזהב" (Gold Star Mothers), האמהות שאיבדו את יקיריהן במלחמה, במיוחד אמם של האחים סאליבן.

ג'סי דונלדסון נפטר בקנזס סיטי, מיזורי ב-25 במרץ 1970 ונטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* [https://books.google.co.il/books?redir_esc=y&hl=iw&id=_h97tuO2xJQC&q=108#v=snippet&q=108&f=false "Donaldson, Jesse Monroe", in Biographical Directory of the United States Executive Branch, 1774-1989, Robert Sobel, ed. (Greenwood Publishing Group, 1990) p. 108.]
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://millercenter.org/president/truman/essays/donaldson-1947-postmaster-general ג'סי דונלדסון] באתר American President.org 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המנהלים הכלליים של דואר ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1970
מדונה דלה סגג'ולה

מדונה דלה סגג'ולה (באיטלקית: Madonna della Seggiola) הוא טונדו שמן על לוח עץ, מעשה ידי הצייר רפאל, שצויר בין השנים 1513–1514 ומתאר את המדונה והילד. היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי בפירנצה.<ref name=WGAMadonnaSeggiolaR1>
 
</ref>
== היסטוריה ורקע ==
מסגרת דקורטיבית של הציור

רפאל יצר את הציור ברומא, אך עד מהרה הוא עבר לאוספי בית מדיצ'י שם תועד כבר בשנת 1589. הוא נלקח שלל בידי צבאו של נפוליאון בשנת 1799 והועבר לפריז. הוא הוחזר לפירנצה בשנת 1815.

ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר העריץ מאוד את רפאל, ולאות כבוד שילב ציור זה ברבים מיצירותיו. יוהאן זופני כלל את הציור הזה, יחד עם רבים אחרים, בציורו "הטריבונה של אופיצי" משנת 1770.<ref name=RCMadonnaUffiziR1>

</ref>

בגלל המסגרת העגולה של הציור, הוא הפך לנושא של אגדת עם לפיה ילדה כפרית מצילה נזיר מחבורת זאבים בין ענפי עץ אלון, והנזיר מנבא שהיא תונצח על המעשה הטוב שלה. כעבור שנים נולדו לילדה שני ילדים, והעץ הפך לחביות יין. רפאל פגש בשלושה, והשתמש בתחתית חבית כדי לצייר אותם. אגדה זו הייתה הנושא של ליטוגרפיה משנת 1839 מאת אוגוסט הופגרטן וציור מאת יוהאן מיכאל ויטמר.

בשנת 1858 כתב הסופר נתניאל הות'ורן כי הציור הוא "היפה בעולם" לאחר שראה תדפיס שלו.

היצירה מוצגת בפאלאצו פיטי מאז המאה ה-18.<ref name=WGAMadonnaSeggiolaR1></ref>
== תיאור היצירה ==
הציור הוא בצורת טונדו, שמשמעותו באיטלקית "עגול", צורה אשר בדרך כלל נקשרה בתקופת הרנסאנס לערכי משפחה. הוא מתאר את מרים, אם ישו מחבקת את ישו הילד בשתי ידיה, ואילו יוחנן המטביל הצעיר צופה במסירות.<ref name=RCTMadonnaSeggiolaR1>
 
</ref>

יצירה זו, שצוירה ברומא, אינה כוללת קווי מתאר גאומטריים קפדנים וסגנון ליניארי כמו ציורים קודמים של רפאל באותו נושא שצוירו בפירנצה. במקום זאת, נראה כי הצבעים החמים יותר מרמזים על השפעתם של יריביו הוונציאנים של רפאל: טיציאן וסבסטיאנו דל פיומבו.

צורת הטונדו היא כשלעצמה תזכורת לפירנצה ולסגנון המאה ה-15. האמן המתאים את הדמויות לקווי המתאר של הטונדו, ובכל זאת הקומפוזיציה לא מאולצת. הדמויות עוקבות אחרי עקומת המסגרת, משתלבות זו בזו ומתכנסות סביב נקודת המשען של הציור: ישו הילד, המרכז הרוחני של התמונה.<ref name=WGAMadonnaSeggiolaR1></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רפאל: ציורים
קטגוריה:אמנות נוצרית
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
פיליפ פליין

פיליפ פליין הוא מעצב אופנה גרמני ומייסד קבוצת PHILIPP PLEIN הבינלאומית, הכוללת את המותגים פיליפ פליין ופליין ספורט.<ref name="bloomberg.com"></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== קריירה ==
פליין למד משפטים כשהחל לעצב מיטות כלבים יוקרתיות.<ref>https://www.standard.co.uk/lifestyle/esmagazine/philipp-plein-the-king-of-bling-on-high-fashion-snobbery-and-why-sex-rules-the-world-a3397381.html</ref> עד מהרה משך העיצוב שלו תשומת לב ממומחים בענף עיצוב הפנים ובשנת 1998 נוסדה החברה במינכן, גרמניה. פליין החל לייצר תיקים ואביזרים משאריות העורות האקזוטיים שנמכרו לצד פריטי העיצוב שלו בירידים. בשנת 2003 התבקש היזם לעצב טרקלין ביריד הסחר הגרמני CPD דיסלדורף,<ref></ref> עבור Moët & Chandon, שם הורשה גם למכור את אביזריו. מותג האופנה הקז'ואלי בעל השם הראשוני נולד כעבור שנה בשנת 2004, בעוד המותג היוקרתי הנוכחי של פיליפ פליין הושק בשנת 2008.

פליין הוא אחד האישים או המשפחה העשירים ביותר בשווייץ לשנת 2019, כך על פי המגזין העסקי Bilanz ב"Die 300 Reichsten" השנתי (ברשימת 300 העשירים ביותר) עם שווי נקי של 300 מיליון פרנק שווייצרים.<ref>https://translate.google.ca/translate?hl=en&sl=de&tl=en&u=https%3A%2F%2Fwww.handelszeitung.ch%2Fpeople%2Fphilipp-plein</ref>
== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מותגי אופנה עילית
קטגוריה:מעצבי אופנה גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1978
דאגלס סירק

דגלאס סירק (בגרמנית: Douglas Sirk; 26 באפריל 1897 – 14 בינואר 1987) היה במאי קולנוע גרמני, הידוע בעיקר בבימוי מלודרמות הוליוודיות של שנות ה-50. 

==קריירה==

סירק החל את דרכו בגרמניה כבמאי תיאטרון חתרני. בשנת 1937 היגר להוליווד עם אשתו היהודית כדי לחמוק מאימת הנאצים.

בשנות ה-50 סירק זכה להצלחה מסחרית גדולה כשיצר מלודרמות קולנועיות כמו: "חיקוי החיים", "כל שהשמיים", "נכתב על הרוח", "השיגעון הנפלא" ו"זמן לאהוב וזמן למות". בעוד שסרטים אלו זכו בזמן אמת לביקורות שליליות מצד המבקרים, שתפסו אותם כ"נשיים מדי" וסנטימנטליים, כיום במאי קולנוע, מבקרים וחוקרי קולנוע מחשיבים אותם ליצירות מופת. עבודתו של סירק נתפסת כ"ביקורת על הבורגנות בכלל ועל אמריקה של שנות החמישים בפרט", תוך ציור "דיוקן חומל של דמויות הכלואות בתנאיהן החברתיים".<ref>[http://sensesofcinema.com/2013/feature-articles/sirk-hollywood-and-genre/ Sirk, Hollywood and Genre·Senses of Cinema]</ref> מקובל לפרש את המיס-אן-סצנה של סירק, המאופיינת בצבעי טכניקולור שופעים, כאמצעי להדגשת אמירתו החתרנית.
סירק על הסט של [[כל שהשמים מרשים לצד רוק הדסון, ג'יין ויימן, ואגנס מורהד.]]

== פרסים ==
* פרס הסרט הבווארי 1985, פרס לשם כבוד.

== פילמוגרפיה חלקית ==
* סקנדל בפריז (1946)
* השיגעון הנפלא (1954)
* כל שהשמים מרשים (1955)
* נכתב ברוח (1956)
* אינטרלוד (1957)
* עת לאהוב ועת למות (1958)
* חיקוי לחיים (1959)

==ראו גם ==
* פחד אוכל את הנשמה (1974) בבימוי ריינר ורנר פאסבינדר.
* פוליאסטר (1981) בבימויו של ג'ון ווטרס, נעשה לטענתו בהשפעת המלודרמות של סירק.<ref>[https://worldofwonder.net/bornthisday-filmmaker-douglas-sirk-3/ #BornThisDay: Filmmaker, Douglas Sirk-The WOW Report]</ref><ref>[https://www.criterion.com/films/28714-polyester Polyester (1981)|The Criterion Collection]</ref><ref>[https://mubi.com/films/polyester Poleyester (1981)-MUBI]</ref>
* הרחק מגן עדן (2002) בבימוי טוד היינס.

== לקריאה נוספת ==
* [http://www.lib.berkeley.edu/MRC/sirk.html ביבליוגרפיה של דגלאס סירק] (דרך UC ברקלי)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.fredcamper.com/Film/Sirk.html "הסרטים של דגלאס סירק: האפיסטמולוג של הייאוש"], מאת פרד קמפר
* [https://vimeo.com/267035323 Sirk / Anti-Sirk-MUBI ב- Vimeo]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1987
My Name Is Barbra (תוכנית טלוויזיה)

My Name Is Barbra (בעברית: שמי הוא ברברה) הוא ספיישל טלוויזיוני אשר שודר ב-28 באפריל 1965, שבו כיכבה הזמרת ברברה סטרייסנד.<ref></ref> הספיישל נועד על מנת לקדם את אלבומה בעל אותו השם, אשר יצא במקביל לשידור התוכנית ששודרה על ידי רשת CBS. הספיישל זכה להצלחה רבה וגרף פרסים רבים ביניהם חמישה פרסי אמי. בעקבות הצלחתו הרשת הזמינה מסטרייסנד עוד ארבעה ספיישלים נוספים.

== ביקורות ==
הספיישל זכה לביקורות חיוביות. ארגון יונייטד פרס אינטרנשיונל כתב על הספיישל: "היא [ברברה] כל כך נהדרת שזה מדהים. היא בהחלט יכולה להיות הבדרנית הכי מוכשרת ומושלמת שהמדינה הזו הוציאה אי פעם".

== פרסים ==
הספיישל היה מועמד לשישה פרסי אמי וזכה בחמישה מתוכם. סטרייסנד עצמה גם זכתה בפרס אמי על הופעתה בתוכנית בקטגוריית Outstanding Individual Achievements in Entertainment. במאי הספיישל זכו בפרס גילדת הבמאים של אמריקה בקטגוריית "עבודת הבימוי הטובה ביותר בטלוויזיה" . נוסף על כך זכתה סטרייסנד בפרס פיבודי הראשון שלה.

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!ארצות הברית (RIAA)<ref></ref>
|זהב
|50,000
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:סרטי ברברה סטרייסנד
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים מוזיקליים
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים אמריקאים
Hello, I'm Dolly

Hello, I'm Dolly (בעברית: שלום, אני דולי) הוא אלבום הבכורה של הזמרת דולי פרטון, אשר יצא ב-18 בספטמבר 1967 על ידי מונמנט רקורדס. האלבום הופק על ידי פרד פוסטר והגיע למקום ה-11 במצעד אלבומי הקאנטרי. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, אשר שניים מהם נכנסו למצעד שירי הקאנטרי כאשר הסינגל השלישי נכנס למקום ה-17 במצעד.

== הצלחה מסחרית ==
האלבום הגיע בהתחלה למקום ה-43 בלבד במצעד אלבומי הקאנטרי, אך לאחר 10 שבועות הוא הגיע למקום ה-11. סך הכל הוא שהה 14 שבועות במצעד.

== יציאה לאור וקידום ==
האלבום היה אמור לצאת בפברואר אותה שנה אך מסיבות לא ידועות נדחה. בריאיון אותו העניקה פרטון ביוני אותה שנה היא אמרה כי האלבום אמור לצאת עד סוף חודש זה אך לבסוף הוא יצא בספטמבר אותה שנה לאחר שפרטון הכריזה על כך The Porter Wagoner ב-5 בספטמבר באותה השנה.

על מנת לקדם את האלבום הוציאה פרטון שלושה סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה שיר "The Little Things". זהו היה שיר פופ אך זה גם היה שיר הפופ היחיד מהאלבום. השיר יצא ביוני 1966 אך לא זכה להצלחה ונכשל מלהיכנס למצעדים.

הסינגל השני מהאלבום היה השיר "Dumb Blonde" אשר יצא בנובמבר אותה שנה והגיע למקום ה-24 במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי, שם שהה 14 שבועות. הסינגל השלישי היה השיר "Something Fishy" אשר הגיע למקום ה-17 במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי ושהה שם 12 שבועות.

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1967
קטגוריה:אלבומי דולי פרטון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי פרד פוסטר
קטגוריה:אלבומי קאנטרי
Christmas in Harlem

Christmas in Harlem הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, בשיתוף הזמרת האמריקאית טייאנה טיילור והראפר האמריקאי סיהיי דה פרינס . השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2010, כחלק מהפרויקט GOOD Fridays , במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים GOOD Music סינגלים כל שבוע ביום שישי.

השיר מכיל דגימות מתוך השירים "Ain't Nothing Like the Real Thing" ו-"" של הזמר ג'יימס בראון ו-"Strawberry Letter 23" של הזמר-יוצר שאגי אוטיס . היות שיצא במהלך חג המולד, השיר מכיל בתוכו אלמנטים של מוזיקת חג המולד.

== רקע ==
השיר הופק על ידי היט-בוי, מפיק שחתום בחברת התקליטים של וסט GOOD Music. בהרחבה על אופן התחלת קשריו עם וסט וכיצד הפיק את השיר, הסביר היט-בוי: "דאלה רוק הכיר לי את בן דודו של קניה, ריקי, זה היה בערך בזמן בו הוא התחיל לעבוד על My Beautiful Dark Twisted Fantasy. פשוט המשכתי לשלוח לו ביטים כדי לנסות להשיג אחד שם [באלבום]. אז, בליל מסיבת השחרור של קניה בניו יורק, ריקי התקשר ואמר שקניה רוצה להשתמש באחד הביטים שלי בשיר לרגל חג המולד".<ref></ref> השיר מכיל בתוכו דגימות משני שיריו של מוזיקאי הנשמה מרווין גיי: "Ain't Nothing Like the Real Thing" ו-"", כשהראשון הוא שיתוף פעולה עם הזמרת תמי טרל , ומשירו של הזמר-יוצר האמריקאי שאגי אוטיס , "Strawberry Letter 23". גם גיי וגם אוטיס קיבלו קרדיט כתיבה בשיר על השימוש בדגימות.<ref></ref>

לפני הוצאתו הרשמית, השיר דלף לראשונה לאינטרנט ב-15 בדצמבר 2010.<ref></ref> מאוחר יותר, יצא השיר כחלק מהפרויקט GOOD Fridays , במסגרתו מוציאים אמני חברת התקליטים של וסט GOOD Music שירים בכל יום שישי.<ref></ref>

== ביקורת ==
השיר זכה לביקורת חיוביות מצד המבקרים. צ'אק אדי מרולינג סטון נתן לשיר דירוג של שלושה וחצי כוכבים ואמר כי השיר "נשמע לא אופייני" לווסט, וכי טייאנה טיילור "מציע חום מצינת הרוח, ובסופו של דבר גולשת למנגינה הנוחה מתוך 'Strawberry Letter'".<ref></ref> מאוחר יותר, כלל המגזין את השיר ברשימת "שירי חג המולד הגדולים ביותר של הרוק אנד רול".<ref></ref>

== הצלחה ==
השיר הגיע למקומות ה-13 וה-3 במצעד השירים מתחת להוט 100 ומצעד שירי ה-R&B/היפ הופ מתחת להוט 100 של הבילבורד בהתאמה, במצעד של 8 בינואר 2011.<ref></ref><ref></ref>

נכון לאוקטובר 2020, צבר השיר כ-8.7 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.<ref></ref>

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2010
קטגוריה:סינגלים מ-2010
קטגוריה:שירי קניה וסט
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי היט-בוי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קניה וסט
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי היט-בוי
קטגוריה:שירי חג המולד
קטגוריה:שירים על ניו יורק
קטגוריה:סינגלים בהוצאת רוק-א-פלה רקורדס
Hits Made Famous by Country Queens

Hits Made Famous by Country Queens (בעברית: להיטים מאת מלכות קאנטרי מפורסמות) הוא אלבום אוסף של פיי טאקר ושל דולי פרטון. הוא יצא ב-13 באפריל 1963 על ידי Somerset Records. האלבום כולל ארבע גרסאות כיסוי אותם ביצעה טאקר לשיריה של זמרת הקאנטרי פטסי קליין ובנוסף גם שיר מקורי. פרטון שרה שלושה שירים של הזמרת קאתי ולס ובנוסף שתי בלדות מסורתיות ושיר מקורי אחד.<ref></ref><ref></ref> ב-11 במאי 2018 האלבום נהיה זמין גם להורדה דיגיטלית.

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1963
קטגוריה:אלבומי אוסף של דולי פרטון
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי קאנטרי
לוסיאנו סאנצ'ס

לוסיאנו סאנצ'ס (בספרדית: Luciano Sánchez García; נולד ב-24 במאי 1944) הידוע בכינויו ואוה II, הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.

==ביוגרפיה==
לוסיאנו סאנצ'ס נולד ב-24 במאי 1944 בבחאר שבספרד וידוע תחת הכינוי "ואוה II". עם תחילת הקריירה שיחק באלצ'ה אליסיטנו מהליגה השנייה. הוא ערך את הופעתו הראשונה בליגה הבכירה במדי אלצ'ה ב-18 באוקטובר 1964, בה כבש צמד נגד לאס פאלמאס. ואוה כבש בעונת 1965/66 19 שערי ליגה שהקנו לו את תואר הפיצ'יצ'י, היחיד שזכה בתואר זה כשחקן אלצ'ה. כמה חודשים אחר כך הוא גם הפך לשחקן הראשון של הקבוצה שזוכה לשחק בנבחרת ספרד. ואוה היה שותף להגעתה לגמר גביע המלך בשנת 1969, בו הפסידו לאתלטיקו מדריד 1–0.

הוא ירד עם אלצ'ה ליגה בעונת 1970/71 ומשם המשיך לשחק איתה עד 1974, אז חתם בדפורטיבו לה קורוניה בה פרש ממשחק שנה אחר כך.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלני אלצ'ה
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו לה קורוניה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1944
Alone (שיר של אלן ווקר)

Alone (בעברית: לבד) הוא שיר של המפיק המוזיקלי והדיג'יי הנורווגי אלן ווקר. בשיתוף פעולה עם הזמרת השוודית נוני באו,<ref name="bergens tidende"></ref> הוא הופץ באופן מסחרי להורדה דיגיטלית ב-2 בדצמבר 2016 ב-27 בדצמבר 2019 יצא לאקרנים חלק שני, בשיתוף פעולה עם אווה מקס "Alone, Pt. II".<ref></ref>

== רקע ==
בהודעה לעיתונות ב-2 בדצמבר אמר ווקר: "מבחינתי Alone עוסק בלכידות". שיר שמשבח את התחושה והנוחות של סולידריות. כשהתחלתי ליצור מוזיקה מעולם לא עמד להיות שום דבר מסוים, אלא ליצור משהו עבור אחרים שיוכלו ליהנות איתי. מה שחוויתי על ידי יצירת מוזיקה ושיתוף אותה עם [אחרים] מדהים."<ref name="Bergensavisen"></ref>

== וידאו קליפ ==
ב-2 בדצמבר 2016 פורסם בערוץ היוטיוב של ווקר וידאו קליפ לשיר.<ref></ref> ב-15 בינואר 2019 בשעה 23:00 (שעון לונדון), הוא הגיעה למיליארד צפיות.

הקליפ בוחן נושאים של להיות לבד אך מתפתח במהירות למה שנראה כמאמץ קבוצתי של מעריצים של ווקר להיפגש יחדיו.<ref></ref>

רוב הסרטון צולם בנורווגיה, תוך התמקדות בעיר הולדתו של ווקר ברגן, וכלל צילומים פנורמיים של אטרקציות תיירותיות סמוכות כמו אולריקן וטרולטונגה באודדה. חלקים מסוימים צולמו גם במקומות בולטים באירופה, כולל ברלין, לונדון ופריז.

בקשר להפצת הסינגל הרשמי השלישי שלו, הוא הקליט את הקליפ בהר אולריקן באמצע אוקטובר. לשם כך, הוא חיפש והשתמש במעל 100 אזרחי ברגן לתפקידים עליים בהפקה, שנעשתה על ידי חברת ההפקה השוודית Bror Bror.

== גרסה אינסטרומנטלית ==
ב-10 בפברואר 2017 פרסם אלן ווקר גרסה אקוסטית של "Alone", בשם "(Alone (Restrung",<ref></ref> שנה בדיוק לאחר שפרסם את "(Faded (Restrung". סרטון לירי רשמי של "Restrung" פורסם ב-16 בפברואר.<ref></ref>

==מיקומי שיא==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 2016
קטגוריה:סינגלים מ-2016
קטגוריה:שירי אלן ווקר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נוני באו
קטגוריה:וידאו קליפים שצולמו בנורווגיה
קטגוריה:שירים על בדידות
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באוסטריה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בפינלנד
Don't You Want Me

Don't You Want Me הוא סינגל של להקת הסינת'-פופ הבריטית The Human League, שיצא ב-27 בנובמבר 1981. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה פיליפ אוקי, ג'ו קאליס ופיליפ אדריאן ורייט , והיה הסינגל הרביעי מתוך האלבום Dare . זהו השיר המפורסם והמצליח ביותר הלהקה. בבריטניה בשנת 1981 הוא נמכר ביותר מ-1,560,000 עותקים, מה שהופך אותו לסינגל ה-25 המצליח ביותר בתולדות מצעד הסינגלים הבריטי.<ref>[http://ukcharts.20m.com/bestsell.html The UK’s Best Selling Singles] — ukcharts.20m.com (10.08.2012)</ref> מאוחר יותר הגיע הסינגל לראש מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ב-3 ביולי 1982 ונשאר שם למשך 3 שבועות. השיר הפך לסמל של התרבות המוזיקלית בתחילת שנות ה-80 ולקלאסיקה של הגל החדש. מאוחר יותר הוא נכלל ביותר מ-100 אלבומי אוסף.

השיר היווה השראה לשיר פרח השכונות של הלהקה הישראלית טיפקס.

== ביקורות ==

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים
|82
|<ref></ref>
|}

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי גל חדש
קטגוריה:שירי סינת'-פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בישראל
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
ספר וספל

פנים חנות הספרים
עוד ספרים בקומת לופט
ספר וספל היא חנות ספרי יד שנייה בשפה האנגלית במרכז העיר ירושלים. החנות הוקמה בשנת 1981 כחנות הספרים / בית הקפה המשולבת הראשונה בארץ. אף על פי שבית הקפה נסגר בשנת 2002, החנות ממשיכה להחזיק מבחר גדול של ספרים משומשים, המוערכים בכ-26,000 כותרים. מצוינת לעיתים קרובות בספרי תיירות ואתרי טיולים כחנות הספרים באנגלית הטובה ביותר בירושלים ובמזרח התיכון כולו.

== בעלות ==
ספר וספל הוקמה באוגוסט 1981 על ידי המהגרים האמריקאים שי וג'ודי רובקין.<ref name="shai"></ref><ref name="atl"></ref> זו הייתה חנות הספרים / בית הקפה המשולבת הראשונה בישראל. הזוג רובקין מכרו את החנות באוגוסט 1984 כשחזרו לארצות הברית.<ref name="haaretz"></ref> אורי רוחם ניהל את החנות עד 2015, עת מכר אותה למיכאל וזיה רוז, הבעלים הנוכחיים.<ref name="jp"></ref>

== ספרים ==
ספר וספל ממוקמת בקומה השנייה של בניין אבן ברחוב יעבץ 2 במרכז העיר ירושלים, ומוכרת בזכות אוסף נרחב של ספרי יד שנייה באנגלית, עם למעלה מ-26,000 כותרים המוצגים בשתי קומות.<ref name="conde"></ref> <ref></ref> ז'אנרים כוללים סיפורת, ספרות אנגלית, מדע בדיוני, ניו אייג', היסטוריה ופוליטיקה של המזרח התיכון, פילוסופיה, ספרות יהודית, ספרי עיון, ספרות ילדים, קומיקס, ספרי בישול ועוד.<ref name="jeru"></ref><ref name="go"></ref> <ref name="insider"></ref> מלאי החנות התרחב ככל שהלקוחות מכרו לחנות ספרים שרכשו באינטרנט או הביאו איתם מחו"ל.

מדיניות ההחזר של ספר וספל מציעה אשראי בחנות עבור ספרים שנרכשו ממנה.<ref name="comm"></ref> הבעלים נותנים סיוע והמלצות, והאווירה מתוארת כ"נעימה ומזמינה".

ספר וספל מופיע לעיתים קרובות בספרי ההדרכה ובאתרי הנסיעות כחנות הספרי יד שנייה באנגלית הטובה ביותר בירושלים ובמזרח התיכון.

== בית קפה ==
ספר וספל מכרו במקור קפה וגלידה בבית קפה קטן על המרפסת. לוח המודעות של בית הקפה היה אתר פופולרי להכריז על אירועים ושירותים לקהילה דוברת האנגלית. 

בית הקפה הוסמך ככשר, אך כמעט איבד אותו בשנת 1982 כאשר הבעלים התבדח מול קהל לקוחותיו כי "הישראלים אוהבים ספרי היסטוריה, רומנים אמריקנים ופורנוגרפיה אורתודוקסית". הוא למעשה התייחס לספרים בנושא חינוך מיני שנשים חרדיות מקומיות שהעדיפו שלא לבקר אצל רופאי נשים היו רוכשות. כדי לשכנע את הרבנות לשמור על הסמכת הכשרות, הגיש הבעלים תצהיר חתום לפיו לא תימכר פורנוגרפיה אמיתית במקום.

בשנת 2002, בית הקפה נסגר והחלל החיצוני התמלא בספרים מוזלים.

== הוצאת ספר וספל ==
בתקופת בעלותו של רוחם, ספר וספל הפעילה הוצאת ספרים קטנה שהדפיסה מחדש ספרים שלא בדפוס שעדיין היה להם ביקוש. בין פרסומיה אגדות ארץ־ישראל "אגדות ירושלים", "אגדות יהודה ושומרון" ו"אגדות הגליל, ירדן וסיני" מאת זאב וילנאי; "בראשית 1948: המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה" מאת דן קורצמן; "ספר הכוזרי" מאת יהודה הלוי; "ההיסטוריה של המיסטיקה היהודית" מאת ארנסט מולר; מאמרים נבחרים מאת אחד העם; ו"איש ההלכה" מאת יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== מקורות ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* 
* 
</div>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חנויות ספרים בישראל
קטגוריה:ירושלים: תרבות
דייוויד רמזי

דייוויד פול רמזי (באנגלית: David Paul Ramsey; נולד ב-17 בנובמבר 1971) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, במאי, ואמן לחימה אמריקאי, שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "החץ" ו"דקסטר". רמזי שיחק בסדרות טלוויזיה רבות כמו כן גם בסרטי קולנוע: "קון אייר", "תעביר את זה הלאה" ו"אם וילד", סרט קולנוע משנת 2009.

== ביוגרפיה ==
רמזי נולד ב-17 בנובמבר 1971<ref></ref> בדטרויט, מישיגן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של ויין.

== קריירה ==
בין השנים 1997 ל-1998 הוא כיכב בקומדיית המצבים "חדשות טובות", ככומר דייוויד רנדולף. 

בשנת 2000 הוא גילם את מוחמד עלי בסרט הטלוויזיה של רשת פוקס, "עלי: גיבור אמריקאי". באותה שנה הוא הופיע בסרט הקולנוע תעביר את זה הלאה ושיחק בתפקיד חוזר בסדרה "For Your Love". 

בשנת 2001 שיחק בתפקיד וינס לי בסרט הקומדיה הדרום אפריקאי "מר בונז". הוא גם כיכב בין היתר בתפקידים חוזרים בסדרות "הבית הלבן", "CSI" ו"הלוחשת לרוחות". 

בין השנים 2008 ל-2009 הוא הופיע ב-17 פרקים של דקסטר בתפקיד אנטון בריגס, מודיע משטרתי המכור לסמים, המנהל רומן עם דברה מורגן בעונה 3 ובתחילת עונה 4. 

בשנת 2010, הוא הופיע בפרק של האנטומיה של גריי ובסדרת הדרמה של NBC קצרת המועד "Outlaw".<ref></ref> 

בין השנים 2012 ל-2021 הוא מילא תפקידים כפולים, והופיע בקאסט הראשי של תוכנית גיבורי העל "החץ". הוא הופיע גם בסדרות הבת של התכנית "סופרגירל", "אגדות המחר", "הפלאש" ו-"סופרמן ולויס".<ref>https://variety.com/2019/tv/features/arrow-star-david-ramsey-directorial-debut-interview-past-sins-1203118294/</ref> רמזי כיכב גם בסדרת הטלוויזיה "Blue Bloods" בתפקיד ראש העיר קרטר פול.

בשנת 2022 ביצע הופעת אורח בסדרה "הטירון: סוכנת חדשה", המהווה ספין-אוף לסדרה המשטרתית המצליחה "הטירון". 

== חיים אישיים ==
רמזי הוא אמן לחימה, עם חגורה שחורה ג'יט קון דו. הוא למד גם איגרוף, טאקוונדו ווינג צ'אן קונג פו, והתאמן בקיקבוקס.<ref>"Male Celebs Who Practice Martial Arts", Jet, Sept. 24, 2001, at p. 40.</ref><ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של ויין
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמני לחימה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
ג'ון ווטון

ג'ון ווטון (באנגלית: John Wootton; בסביבות 1686 – 13 בנובמבר 1764) היה צייר אנגלי של נושאי ספורט, סצנות קרב ונופים.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
הוא נולד בסניטרפילד, ווריקשייר (ליד סטרטפורד), והוא זכור בעיקר כחלוץ בציור נושאי הספורט - יחד עם פיטר טילמנס וג'יימס סימור - ונחשב לצייר מבוקש בז'אנר הזה בזמנו. ציוריו היו אופנתיים מאוד ומבוקשים על ידי אנשי השכבות הגבוהות ביותר של החברה הבריטית. אלה כללו דמויות כמו ג'ורג' השני, מלך בריטניה, פרדריק, נסיך ויילס, ודוכס מרלבורו.<ref></ref>

סביר להניח שהוא קיבל הכשרה אמנותית מיאן וויק לפני 1700. ווטון אולי החל את החיים כצייר של משפחת הדוכסים מבופור. עבודתו המוקדמת ביותר ששרדה היא דיוקן הסוס בוני בלק (1711). הוא נשאר פעיל עד מותו בשנת 1764, ובסיסו היה בבירת מרוצי הסוסים האנגלים בניומרקט, והוא הפיק מספר רב של דיוקנאות של סוסים וגם תיעוד מפגשים חברתיים במסגרת ציד או רכיבה.<ref>Meyer, Arline (1984). John Wootton: Landscape and Sporting Art in Early Georgian England. Kenwood House, London: the Iveagh Bequest.</ref>

הוא אימץ סגנון נופי קלאסי המבוסס על אלה של הצייר הצרפתי גספאר דוגה, והציג אותם בכמה ציורי נוף טהורים, כמו גם נופים של בתים כפריים ונושאי סוסים. הוא הציג אלטרנטיבה לאמנים ההולנדים והפלמיים השונים שקבעו בעבר את סגנון הנוף שהיה שכיח בציור בבריטניה, ובאמצעות אמנים מתווכים כמו ג'ורג' למברט, הצייר הבריטי הראשון שביסס קריירה בציורי נוף, השפיע רבות על אמנים בריטים אחרים. כגון תומאס גיינסבורו.

ג'ון ווטון נפטר בלונדון ב־13 בנובמבר 1764.

דוגמאות לציור בעלי החיים שלו ניתן למצוא בגלריית טייט בלונדון, במוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות, בריצ'מונד, במרכז ייל לאמנות בריטית, ובאוסף פורטלנד בגלריית הארלי וקרן.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="180">

File:The Duke of Marlborough at the Battle of Oudenaarde (1708) by John Wootton.jpg

File:George II at Dettingen.jpg

File:Henrietta Harley, Countess of Oxford and Countess Mortimer (1694-1755), by John Wootton (cropped).jpg

File:Henry Hoare II (1705–1785), on Horseback NTI STO 732232.jpg

File:John Wootton - Hounds and a Magpie - WGA25864.jpg

File:John Wootton - Classical Landscape - Google Art Project (2400346).jpg

File:John Wootton (c.1682-1764) - Coastal Scene with Shipping at Dawn - 1548036 - National Trust.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:אמני מלחמה בריטים
קטגוריה:ילידי 1682
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1764
ארתור סאמרפילד

ארתור אלסוורת' סאמרפילד (באנגלית: Arthur Ellsworth Summerfield; 17 במרץ 1899 - 26 באפריל 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר בשנים 1953–1961.
==ראשית חייו==
ארתור סאמרפילד נולד בפינקונינג, מישיגן, כבנם של קורה אדית אלסוורת' ושל ויליאם הנרי סאמרפילד.

טרם כניסתו לחיים הפוליטיים היה סאמרפילד ידוע במישיגן כבעליו של אחד מבתי העסק הגדולים במדינה לסחר במכוניות מתוצרת ג'נרל מוטורס, וכאחד הגדולים במערב התיכון. ב-1918 נשא סאמרפילד לאישה את מרים וולת'י גריים. לזוג נולדו בן ובת.
==קריירה פוליטית==
ב-1946 התמודד סאמרפילד ללא הצלחה על משרת מושל מישיגן. בין השנים 1952–1953 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1952 הוא היה מהאישים המרכזיים שהובילו לבחירתו של דווייט אייזנהאואר כמועמד המפלגה לנשיאות. כנציג מטעם מישיגן שכנע סאמרפילד את משלחת המדינה שלא הייתה מחויבת למועמד מסוים לתמוך במועמדותו של אייזנהאואר, וכך הוא סיפק לו בסיס תמיכה רחב עוד לפני ההצבעה.
===המנהל הכללי של דואר ארצות הברית===
דואר הרקטי על ידי הצוללת "ברברו"]]
בדצמבר אותה שנה בחר הנשיא הנבחר אייזנהאואר בסאמרפילד כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. סגנו היה חבר בית הנבחרים לשעבר בן ה. גיל מטקסס.

כמנהל הכללי של הדואר, פיקח סאמרפילד על ניסיונות לבצע רפורמות והניע תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר של ארצות הברית, שבה תהליכי מיון הדואר התבצעו אז עדיין בעבודה ידנית. הוא דחף להעלאת תעריפי הדואר כדי לממן את רכישת ציוד ממוכן חדש למיון דברי הדואר. כמה מסוגי הציוד שהוא הציע הוכנסו לפעילות, כולל המערכת למיון ושינוע דואר מסוג "האמפר-דאמפר" ומערכת מיון המכתבים "מייל-פלו", ששימשו להאצת תהליכי מיון הדואר במסועים. עם זאת, כמות הדואר שגדלה במהירות, והגירעונות הכספיים, מנעו ממחלקת הדואר להשלים את תהליך המודרניזציה והמיכון בכל סניפי הדואר. כדי לשפר את תדמיתה של מחלקת הדואר בציבור, החל סאמרפילד במסע לקידום שתוכנן להציג את הישגי הדואר בפני הציבור. ב-7 באוקטובר 1954 הופיע סאמרפילד בתוכנית טלוויזיה של רשת ABC כדי להציג את הסדרה "הסיפור של הדואר" . הסדרה התיעודית למחצה שודרה עד סוף אותה שנה.

ב-4 ביולי 1955, כדי להבליט את תדמיתה החדשה כארגון מודרני, אימצה מחלקת הדואר את סמלה בצבעים אדום-לבן-כחול לכל משרדי הדואר, תיבות הדואר, משאיות, רכבי חלוקה והציוד, וכן את הטכנולוגיה והנהלים החדשים לחלוקת הדואר. כחלק ממאמץ זה, תמך סאמרפילד בביצוע ניסויים בדואר רקטי, תוך שימוש בצוללת "ברברו" . הברברו הייתה הצוללת הראשונה והיחידה שבה נעשה שימוש למטרה זו וממנה שוגר טיל הניסוי ב-8 ביוני 1959.

לאחר נחיתת הטיל אמר סאמרפילד: טרם יגיע האדם לירח, הדואר שלו יצליח להגיע ליעדו בתוך שעות ספורות מניו יורק אל קליפורניה, אל בריטניה, אל הודו או אל אוסטרליה, באמצעות טילים מונחים. אנו ניצבים בפתח תקופה שבה יורחב השימוש בדואר רקטי".

==מותו==
ארתור סאמרפילד נפטר בוסט פאלם ביץ', פלורידה ב-26 באפריל 1972, בגיל 73. הוא נטמן בבית הקברות סאנסט הילס שבפלינט, מישיגן.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המנהלים הכלליים של דואר ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1972
בלן רואדה

בלן רואדה (בספרדית: María Belén Rueda García-Porrero; נולדה ב-16 במרץ 1965) היא שחקנית ספרדייה. על משחקה היא זכתה במספר פרסים לרבות פרס גויה.

== ביוגרפיה ==
בלן רואדה נולדה במדריד. לאחר מספר שנים משפחתה עזבה את העיר ועברה לעיירה באליקנטה. בגיל 18 החלה רואדה לימודי ארכיטקטורה באוניברסיטת מדריד, אך לא סיימה אותם. היא התחתנה לראשונה בשנת 1985 והתגרשה לאחר שנתיים.

לאחר הגירושים החלה רואדה לעבוד בטלוויזיה בתפקידים שונים ובמקביל החלה לשחק. בשנת 1997 היא קיבלה לראשונה תפקיד משמעותי בסדרת טלוויזיה. 

בשנת 2004 שיחקה בסרטו של אלחנדרו אמנבר "הים שבפנים"; ועבור תפקידה בסרט היא זכתה בפרס גויה לשחקנית החדשה הטובה ביותר. בשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס גויה לשחקנית טובה ביותר על תפקידה בסרט האימה El orfanato (בית היתומים). תפקיד זה זיכה אותה גם במועמדות לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר. היא הייתה מועמדת שוב לפרס גויה לשחקנית הראשית הטובה ביותר בשנת 2010, על תפקידה במותחן האימה Los ojos de Julia (העיניים של חוליה).

בשנת 2013 כיכבה רואדה בסרט הארגנטינאי "הקומה השביעית". בשנת 2015 היא זכתה בפרס השחקנית הקומית הטובה ביותר של פסטיבל הטלוויזיה במונטה קרלו על תפקידה בסדרה "B&b, de boca en boca". 

בשנת 2017 היא שיחקה בסרט "אורביטר 9", ובשנת 2018 שיחקה בסרטים "מיראז'" ו"המחברת של שרה", ובסרט האימה הארגנטינאי "No dormirás" (לא תישני). בשנת 2019 היא שיחקה את התפקיד הראשי בסרט "שתיקתה של העיר הלבנה".

בשנת 2023 כיכבה בסרט האימה "התופעות" 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1965
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ספרדיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ספרדיות
ראמה השישי, מלך תאילנד

רָאֲמָה השישי, וְאָגִ'ירָבוֹד (בתאית: วชิราวุธ; 1 בינואר 1881 – 26 בנובמבר 1925) היה מלך תאילנד (דאז סיאם) השישי משושלת צ'אקרי. בתקופת שלטונו העשיר את הרגש הלאומי באומתו ושלט במשטר סמי-אוטוקרטי אשר דחה דמוקרטיה. בין לבין הוסיף להכריז מלחמה על הקיסרות הגרמנית לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.

== ביוגרפיה ==
=== שנותיו הראשונות ===
בתור הבכור בין שורדי בניו של ראמה החמישי, מלך תאילנד, ומכאן גם יורשו, ואג'ירבוד התחנך באוניברסיטת אוקספורד, שם קרא ולמד היסטוריה ומשפטים; הוא גם קיבל הכשרה צבאית בסנדהרסט ושירת זמן קצר בצבא הבריטי. לאחר שהוכרז רשמית כי נבחר להיות ליורש העצר בשנת 1895, הוא חזר לסיאם בשנת 1903 וירש את אביו ראמה החמישי, בשנת 1910.

=== שלטון ===
==== רפורמות ====
אף שאינו משתווה לאביו כרפורמר, מנהלי ופוליטי, קאי הוא קידם רפורמות חברתיות רבות, כולל תיקון מחדש של החוק הסיאמי להפוך את המוסד החילוני למנהל הצורה המשפטית היחידה של נישואין, אימוץ לוח השנה הגרגוריאני, יישום חיסון אוניברסלי נגד אבעבועות שחורות, הקמת הצלב האדום התאילנדי, וחקיקת חוק המחייב את כל בני הארץ לקחת על עצמם שמות משפחה.

בשנת 1917 הוא ייסד את אוניברסיטת צ'ולאלונגקורן, האוניברסיטה הראשונה בסיאם, ובשנת 1921 הפך את החינוך היסודי האוניברסלי לחינמי וחובה. ניסיונותיו לסגור בתי הימורים ומאגרי אופיום נתקלו בהתנגדות אזרחית.

==== אוטוקרט ====
השכלתו הגדולה של ראמה השישי אשר השיג מעבר לים בודדה אותו מחיי בני עמו; יתר על כן, אהבתו הבלתי נלאית למסורות אנגליות הובילה למעשים כייסוד הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד, צבא סדיר שהיה כפוף לו ורק לו. חיל הנמר הבר, יחידת עילית תחת המלך אשר הייתה אל מחוץ לכוחות המזוינים הרגילים. פועלו הסמי-אוטוקרטי הביא לניסיון הפיכה בשנת 1912 שלאחריו שלט על הצבא ביד ברזל.

==== מדיניות חוץ ====
ראמה השישי זכה להצלחה ניכרת במדיניות החוץ. הוא נכנס למלחמת העולם הראשונה בצד בעלות הברית בשנת 1917 והצטרף לחבר הלאומים. הוא השתמש בנכונותם המוגברת של מעצמות המערב להתייחס לסיאם כמדינה שווה ועצמאית לחלוטין כדי להשיג משא ומתן מחדש על חוזים לא שוויוניים קודמים וויתור על זכויות יתר למבקרים, תיירים ועובדים מערביים בסיאם.

== חיים אישיים ==
ברמת חיים הפרטיים ראמה השישי היה סופר ומתרגם פורה. הוא הכניס צורות מערביות לספרות התאילנדית, במיוחד דרמת הדיאלוג. תוך שימוש בכמה עשרות שמות בדויים, הוא חיבר כ-50 מחזות מקוריים, עיבד יותר מ-100 סיפורי דרמה אנגלים וצרפתיים, ותרגם כמה מאלה של ויליאם שייקספיר, אותו חיבב במיוחד.

לראמה השישי לא היו בנים אלא רק בת אחת, משמע כי לפי סדר המלוכה היה על אחיו הצעיר לרשת את הכס לאחר מותו של ראמה השישי מחולי בשנת 1925 תור ראמה השביעי, מלך תאילנד.

== אילן יוחסין ==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.academia.edu/4160335/King_Vajiravudh_and_the_Making_his_Military_Image כתב עת], באתר האקדמיה החינוכית

קטגוריה:מלכי תאילנד
קטגוריה:פוליטיקאים תאילנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1925
ג'ורג' למברט

ג'ורג' למברט (באנגלית: George Lambert; 1700 – 30 בנובמבר 1765) היה אמן נוף אנגלי וצייר גם תפאורות תיאטרון. לצד ריצ'רד וילסון, הוא מוכר כחלוץ ציורי הנוף האנגלי.<ref>Gores, Steven J. (2000). Psychosocial Spaces: Verbal and Visual Readings of British Culture, 1750–1820. Wayne State University Press. p. 37.</ref>

== ביוגרפיה ועבודה ==
למברט נולד בקנט ולמד אמנות אצל וורנר האסלס וג'ון ווטון, ומשך עד מהרה תשומת לב באיכות ציור הנוף שלו. הוא צייר הרבה נופים גדולים ומשובחים בסגנון גספר פוסין וסלבטור רוזה. רבים מנופיו נחקקו היטב על ידי פרנסואה ויוואר, ג'יימס מייסון (1710–1785) ואחרים, כולל הנוף של פלימות' והר אדגקומבה (צויר יחד עם סמואל סקוט), נוף של טירת סלטווד בקנט, ונוף של דובר, שהוצג בפאונדלינג הוספיטל בלונדון.<ref></ref>

למברט גם זכה למוניטין רב כצייר תפאורות, ועבד תחילה בתיאטרון לינקולן אין פילדס, בלונדון, בניהולו של ג'ון ריץ'. כשעבר ריץ' לתיאטרון קובנט גארדן, למברט קבל את עזרתו של ג'ספו אמיקוני, ויחד הם הפיקו תפאורה באיכות גבוהה בהרבה מכל הביצועים הקודמים.

למברט היה איש עם אופי עליז ושנינות ממולחת, ובילה את ערביו לעיתים קרובות באולפן הציור שלו בתיאטרון קובנט גארדן, התארחו אצלו אנשים מפורסמים בעולם האופנה או התיאטרון לחלוק איתו ארוחת הערב. מתוך הפגישות הללו קם "מועדון הביפסטייק" הידוע ששמר זמן רב על מוניטין חברתי גבוה. רוב ציורי למברט הושמדו כאשר תיאטרון קובנט גארדן נהרס בשריפה בשנת 1808.

למברט היה חבר של ויליאם הוגארת' וחבר בחבורה עליזה שנפגשה בטברנה בסנט מרטין ליין. בשנת 1755 היה אחד מוועד האמנים באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. הוא היה חבר באגודת האמנים של בריטניה והציג איתם בשנת 1761 ובשלוש השנים העוקבות, ובמקביל תרם לתערוכות באקדמיה. בשנת 1765 הוא וחברים אחרים התנתקו והקימו את החברה המאוגדת של אמני בריטניה, שבה נבחר לנשיא הראשון.

יחד עם סמואל סקוט, צייר למברט סדרה של נופים הודים לבניין החברה הבריטית למזרח הודו, ברחוב לידנהול. הוא גם חרט שני הדפסים בעקבות ציורים של סלבטור רוזה. למברט התחבר בשנת 1735 לג'ורג' ורטו, הוגארת וג'ון פיין (1660–1756) בקבלת הצעת חוק מהפרלמנט שהבטיחה לאמנים זכויות יוצרים על יצירותיהם.

הציור המפורסם ביותר של למברט הוא "נוף של בוקס היל" (1733), המתאר נוף ידוע מדרום ללונדון.<ref></ref>

הוגארת ראה בלמברט יריב לצייר הנוף הצרפתי המפורסם קלוד לורן (1600–1682). אף שמעולם לא ביקר באיטליה, הוא קיבל השראה מהמסורת הקלאסית של ציור נוף.

למברט נפטר ב־30 בנובמבר 1765 בביתו בקובנט גארדן.

תלמידיו כללו את ג'ון איניגו ריצ'רדס (1731–1810) וג'ון קולט (1725–1780).

== גלריה ==

<gallery mode="packed" heights="160">
File:Attributed to George Lambert Landscape with Ruins.jpg

File:A View of Box Hill, Surrey 1733.jpg

File:George Lambert - Classical Landscape (1745).jpg

File:George Lambert - Mountainous landscape (1722).jpg

File:George Lambert - View of Dunton Hall, Lincolnshire (1739).jpg

File:George Lambert - Kirkstall Abbey, Yorkshire - Google Art Project.jpg

File:Samuel Scott Table Bay, c. 1730 William Fehr Collection.jpg

</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1700
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1765
ג'. אדוארד דיי

ג'יימס אדוארד דיי (באנגלית: James Edward Day; 11 באוקטובר 1914 – 29 באוקטובר 1996) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתקופתו הונהג השימוש במיקוד.

==קורות חייו==
ג'יימס אדוארד דיי נולד בג'קסונוויל, אילינוי. ב-1935 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו. ב-1938 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף למשרד עורכי הדין "סידני, אוסטין, בוגס והארפר" בשיקגו, שם הוא היה לידיד קרוב של עדלי סטיבנסון. ב-1940 הוא התגייס לשירות המילואים של צי ארצות הברית והוכשר כקצין. ב-1942 הוא נקרא לשירות והיה לקצין בדרגת אנסיין. ב-1945 הוא השתחרר בדרגת לוטננט.

דיי שב למשרד עורכי הדין סידני ואוסטין, וב-1948, בעקבות בחירתו של סטיבנסון כמושל אילינוי, הוא שירת כעוזר לענייני חקיקה ובהמשך היה למפקח הביטוח של אילינוי. ב-1953 הוא עזב את השירות הממשלתי לטובת משרה בחברת הביטוח "פראודנשיאל" , ארבע שנים לאחר מכן הוא החל לנהל את עסקי החברה במערב ארצות הברית.

==המנהל הכללי של דואר ארצות הברית==
הקבינט של הנשיא קנדי. דיי חמישי משמאל.]]
ב-1961 מונה דיי כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתפקידו זה הוא ניהל את צמצום הגרעון של מחלקת הדואר, הכניס לשימוש את המיקוד ושיפר את יחסי העבודה במחלקה. בתחום אחרון זה הוא חתם על הסכם העבודה הראשון עם "איגוד הדוורים הכפריים הלאומי" .

באוגוסט 1963 התפטר דיי מתפקידו, בציינו שהיה לו קשה להתקיים ממשכורת של 25,000 דולר. ב-1965 הוא פרסם ספר זכרונות בשם "הסבב שלי בתפקיד ממונה: 929 ימים כמנהל הכללי של הדואר" (My Appointed Round: 929 days as Postmaster General).

==שובו לעסקים פרטיים==
לאחר שפרש מן הממשל הפדרלי, שב דיי לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי. על לקוחותיו נמנו האיגוד לשיווק פרסומי בדואר, ארגון שגרף רווחים באופן מיוחד מהשימוש בשיטת המיקוד כאשר מיקד מסעות שיווק המוניים על פי רמת הכנסה. הוא גם סייע להקמתו של המשרד בוושינגטון די. סי. של סידני ואוסטין. הוא המשיך להיות שותף לחיתום במשרד מפרישתו מהממשל ועד 1972. עזיבתו את המשרד הייתה כתוצאה ממיזוגו עם המשרד "ליברמן, ויליאמס, בנט, ביירד ומינאו" משיקגו. דיי תבע את שותפיו לשעבר בתיק שהגיע לבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה. בית המשפט פסק שדיי סבל מאגו חבול, אך הראיות לא הספיקו כדי להוות עילה לתביעה. ב-1973 הצטרף דיי למשרד עורכי הדין "סקוויר, סנדרס ודמפסי" , שם הוא נשאר עד לפרישתו ב-1984. הוא גם שימש כיועץ המשפטי של האיגוד למסחר בדואר (Association of Postal Commerce) במשך כמה שנים עד 1986. בהמשך הנהיג האיגוד את חלוקתו של הפרס השנתי על שם דיי, שמוענק כהכרה ל"תרומה מיוחדת לקהילת הדואר הלאומית".

ג'. אדוארד דיי נפטר כתוצאה מהתקף לב בהאנט ואלי, מרילנד ב-29 באוקטובר 1996. הוא נטמן בבית הקברות מונקייסי שבבילסוויל, מרילנד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.jfklibrary.org/asset-viewer/archives/JEDPP מסמכיו של ג'. אדוארד דיי] באתר הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המנהלים הכלליים של דואר ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ון פ. קנדי
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
ג'ון קולט

ג'ון קולט (באנגלית: John Collet; 1725 – 6 באוגוסט 1780) היה אמן סאטירה חברתית אנגלי.<ref>Bryant, Mark; Henneage, Simon (1994). Dictionary of British Cartoonists and Caricaturists, 1730-198. London, England: Lund Humphries Publishers Ltd. p. 46.</ref>

== ביוגרפיה ==
הוא נולד בלונדון בסביבות 1725, בנו של בעל תפקיד ציבורי. הוא היה תלמידו של הצייר ג'ורג' למברט, ולמד בבית הספר לאמנות בסנט מרטין ליין.

הוא הציג לראשונה בתערוכת אגודת האמנים החופשית בשנת 1761, אליה שלח שלושה ציורי נופים. בשנת 1762 הוא הציג עם באותה חברה, את הציור "צועניה מנבאת עתידות".<ref name=":0">Cust, Lionel Henry (1887). "Collet, John". In Stephen, Leslie (ed.). Dictionary of National Biography. 11. London: Smith, Elder & Co. pp. 334–335.</ref>

אף על פי שהציג מדי פעם נופים, דיוקנאות, בעלי חיים ונושאים אחרים, תמונותיו מתאפיינות בעיקר בתיאור הומוריסטי, המבוסס על סגנונו של ויליאם הוגארת, שאת 'הקומדיה באמנות' הוא חתר לחקות, אם לא לעלות עליו. היה ביקוש גדול לתמונות שלו, והתחריטים שנוצרו מהם, רבים על ידי חרטים מהשורה הראשונה, והתפרסמו על ידי הוצאות ידועות.<ref>Bryan, Michael (1886). "Collet, John". In Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). I (3rd ed.). London: George Bell & Sons.</ref>

קולט המשיך להציג עם אגודת האמנים החופשית עד 1783. תמונותיו נותנות תובנה למנהגים בסוף המאה ה-18. בשנת 1775, ריצ'רד ברינסלי שרידן חיבר את האופרה הקומית שלו "הדואנה", וג'ורג' קולט צייר תמונות המבוססות על סצנות במחזה זה. אחת מהן, מייצגת את סצנת "השתייה במנזר", הוצגה בספר "תולדות הקריקטורה והגרוטסקה באמנות" של תומאס רייט.

הוא ירש הון מנישואים והתגורר בצ'לסי, לונדון, שם נפטר, ב־6 באוגוסט 1780, ונקבר שם ב־11 באוגוסט.

==הערכה==
ג'ורג' קולט ייצג סצנות של הוללות, חיים עלובים וחולשות אנושיות במרקם החברתי. עם זאת הוא לא התחרה עם המוסריות העמוקה של יצירתו של הוגארת, ותמונותיו לרוב שטחיות, ונוטות לטעם וולגרי. אבל עם זאת הוא דאג להיות מקורי, הוא הראה יכולת ציור רבה, ותמונותיו מבוצעות תמיד בקפידה.<ref name=":0" />

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="180">
File:John Collet - Scene in a London Street - Google Art Project.jpg | סצנת רחוב בלונדון

File:John Collet Tight lacing, or, Fashion before ease.jpg | הידוק המחוך

File:John Collet The Elopement.jpg | החיזור

File:An-actress-at-her-toilet-or-miss-brazen-just-breecht-john-colley.jpg | שחקנית בהכנה להצגה

File:A pregant woman leading a donkey on which a crippled and dis Wellcome V0020359.jpg | אשה הרה וחמור

File:An Englishman seated in a Parisian coiffeur's salon having h Wellcome V0019760.jpg | אנגלי במספרה צרפתית

File:Cricket (Hutchinson) 0463.jpg | קריקט

File:Gentlemen being instructed in dancing and posture. Mezzotint Wellcome V0011976.jpg | לימוד ריקודים

</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1725
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1780
בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999

"בהופעה אחרונה במועדון ברבי 1999" הוא אלבום הופעה של הזמר מאיר אריאל. האלבום יצא בשנת 2002, לאחר מותו של אריאל, מתוך הקלטות של שתי הופעות של אריאל שנערכו במועדון הבארבי בתל אביב ביוני 1999, כחודש לפני מותו.

== ההופעה ==
באוגוסט 1998 התבטא אריאל בחריפות נגד הקהילה הגאה. בעקבות ההתבטאות החל גל מחאה נגדו על ידי הקהילה הגאה. הפגנות התקיימו מחוץ להופעותיו ובשיאם ירקו מספר מפגינים על אריאל ושפכו עליו מים לאחר שיצא מהופעה במועדון "לוגוס" בתל אביב. יום למחרת התקרית, ב-24 בספטמבר 1998, הודיע אריאל על פרישה מהופעות. בעקבות הסערה עזבה משפחת אריאל את תל אביב ועברה להתגורר בפרדס חנה. לאחר מספר שבועות התנצל אריאל על דבריו.

למרות הודעתו על פרישה מהופעות, בתחילת 1999 חזר אריאל להופיע ובפברואר החל לחפש הרכב נגנים. דרך שחר בנו, נוצר קשר בין אריאל לגיטריסט דוד לוי ("גיגה"), וגיגה הביא את עמוס פרידמן (בס) וערן פורת (תופים), איתם ניגן בהרכב, ואת דורון קוחלי (קלידים, האמונד). חברי ההרכב היו בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בעוד אריאל היה בן 57.

ההופעה הראשונה של ההרכב נקבעה ל-16 ביוני 1999 במועדון בארבי בתל אביב. להופעה קדמה חזרה אחת שהתקיימה באותו בוקר, כך שההופעה הייתה מעיין ג'אם. הופעה שנייה התקיימה ב-22 ביוני, וגם לה קדמה חזרה אחת. בהופעות ביצע ההרכב את שיריו של אריאל בעיבודים חדשים, וכן כמה שירים חדשים שטרם יצאו לאור. שתי ההופעות הוקלטו על קלטות DAT.

הופעתו האחרונה של אריאל התקיימה ב-9 ביולי בפסטיבל ערד, ובה הופיע לבדו. הופעה שלישית עם ההרכב החדש נקבעה ל-13 ביולי, אולם באותם ימים כבר היה מאיר אריאל חולה בקדחת הבהרות (אף כי לא אובחן בשלב זה), וההופעה נדחתה. ב-18 ביולי נפטר אריאל.

== האלבום ==
כשנה לאחר מותו של אריאל קיבל לידיו העיתונאי יונתן גת את הקלטות המופע. גת החליט להפוך את ההקלטות לאלבום ובמשך כשנה ערך ושיפר את איכות ההקלטות. האלבום נקרא "מאיר אריאל בהופעה אחרונה" אף שהופעתו האחרונה של אריאל התקיימה, כאמור, בערד בתחילת יולי.

האלבום כולל כמה משיריו המוכרים של אריאל וכן שלושה שירים חדשים: "עכשיו להתאהב", רודף צדק רודף שלום", ו"איתן איתן". כמו כן נכללים באלבום שני שירים שכתב אריאל והתפרסמו בביצוע זמרים אחרים: "הולך בטל" ו"שלל שרב", וגרסת כיסוי לשיר "Knockin' on Heaven's Door" של בוב דילן, אותו תרגם לעברית כ-"טוק טוק טוק על דלתי מרום".

==רשימת השירים==

== לקריאה נוספת ==
* נסים קלדרון (בשיתוף עודד זהבי), ארול אחד: מאיר אריאל - ביוגרפיה, עמ' 324–325, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016

== קישורים חיצוניים ==
* [https://meirariel.bandcamp.com/album/--6 האלבום "בהופעה אחרונה במועדון ברבי"] בבנדקאמפ
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי הופעה מ-2002
קטגוריה:אלבומי מאיר אריאל
קטגוריה:אלבומי הופעה בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט