OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הים הפנימי סטו

מבט על הים הפנימי סטו מהאי מִיאָגִ'ימָה
הים הפנימי סֵטוֹ (ביפנית: 瀬戸内海, סֵטוֹ נָאיקָאי) הוא גוף מים המפריד בין האיים הונשו, שיקוקו וקיושו, שלושת האיים המרכזיים של יפן. מימיו משתרעים על פני 400 קילומטרים מאוסאקה עד קיטאקיושו וכוללים כ-3000 איים, שרבים מהם מיושבים.

קטע ים זה משמש כנתיב שיט בינלאומי בין האוקיינוס השקט לים היפני. מבחינה היסטורית הים הפנימי ממשיך להיות נתיב משלוח חיוני והוא מכוסה על ידי רשת מעבורות נרחבת, מכיוון שרבים מהאיים קשורים זה לזה באמצעות מעבורות מקומיות קטנות. את הים חוצים גם שלוש סדרות גשרים עיקריות המחברות בין הונשו לשיקוקו: קאידו שימאנאמי בין הירושימה לאהימה, גשר סטו אוהאשי בין אוקייאמה לקגאווה והגשרים אקאשי קאיקיו ונארוטו אוהאשי בין טוקושימה להוגו.<ref></ref> לחופיו נמצאות ערים רבות, בהן הירושימה. חופי הים מהווים אחד מאתרי התיירות המרכזיים ביפן בזכות אקלים נעים, מיעוט משקעים, טמפרטורת מים יציבה ותופעת "הגאות האדומה" הנגרמת על ידי עליה בריכוזי פיטופלנקטון במים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

סטו
קטגוריה:מחוז הירושימה: גאוגרפיה
קטגוריה:מחוז היוגו: גאוגרפיה
מרחב היפרבולי

בטופולוגיה, מרחב היפרבולי הוא מרחב גאודזי הדומה, במובן מסוים, למודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית. בגאומטריה של מרחבים כאלה חלה בדרך כלל הגרסה ההיפרבולית של אקסיומת המקבילים - דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים אינסוף ישרים מקבילים. 

משולש גאודזי במודל הדיסק של הגאומטריה ההיפרבולית
מרחב הוא היפרבולי אם קיים <math>\ 0\leq\delta</math> כך שכל המשולשים הגאודזיים במרחב הם "<math>\delta</math>-דקים", כלומר, כל נקודה שעל אחת הצלעות של משולש גאודזי נמצאת במרחק <math>\ \delta</math> לכל היותר משתי הצלעות האחרות. יש הגדרות שקולות רבות, שלכולן אותו תוכן: הפנים של משולשים במרחב היפרבולי אינו יכול להתרחק מן הצלעות. כדוגמה קיצונית, עץ הוא מרחב היפרבולי, משום שכל המשולשים בו הם 0-דקים.

כל מרחב גאודזי חסום הוא היפרבולי, ולכן התכונה נעשית מעניינת רק במרחבים שאינם חסומים. מרחבי <math>\ \mbox{CAT}(k)</math> עם k<0 הם היפרבוליים. מאלה, משטחי רימן בעלי עקמומיות שלילית מהווים הדוגמה החשובה ביותר למרחבים היפרבוליים. מנגד, המרחב האוקלידי, מכל מימד, אינו היפרבולי.

==השפה של מרחב היפרבולי ==

עותק איזומטרי של מחצית הישר <math>\ [0,\infty)</math> במרחב מטרי נקרא קרן. שתי קרניים <math>\ \gamma_1,\gamma_2 : [0,\infty) \rightarrow X</math> הן "אסימפטוטיות זו לזו", אם המרחק <math>\ d(\gamma_1(t),\gamma_2(t))</math> חסום. זהו יחס שקילות על מרחב הקרניים. המרחב של מחלקות השקילות הוא השפה של המרחב. לדוגמה, הקרניים במישור האוקלידי הן קרניים ישרות (במובן הגאומטרי, הרגיל, של המלה), ושתי קרניים אסימפטוטיות זו לזו אם ורק אם הן מצביעות לאותו כיוון. לכן, השפה של המישור היא אוסף הכיוונים של קרניים - "המעגל באינסוף".

אם מוסיפים למרחב היפרבולי את השפה שלו, מתקבל מרחב טופולוגי מטריזבילי וקומפקטי, שהמרחב המקורי (עם הטופולוגיה המטרית שלו) מהווה תת-מרחב פתוח וצפוף שלו. במילים אחרות, הטופולוגיה של מרחב היפרבולי (גם אם לא המטריקה עצמה), ניתנת לשיכון טבעי במרחב מטרי קומפקטי. בפרט, יש לה קומפקטיפיקציה.

כל קוואזי-איזומטריה של מרחבים היפרבוליים משרה הומיאומורפיזם של השפות; מכאן שהטופולוגיה של השפה היא שמורה קוואזי-איזומטרית של מרחבים היפרבוליים.

== ראו גם ==

* מרחב (CAT(k
* חבורה היפרבולית

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מרחבים מטריים
סקאניה

[[משאית סקאניה R470]]
[[משאית סקניה R440]]
סקאניה (בשוודית: Scania AB) היא חברה שוודית המייצרת משאיות כבדות, אוטובוסים ומנועי דיזל. קבוצת פולקסווגן רכשה 68.6% ממניות החברה ובכך, הפכה את סקאניה לחברה-בת שלה.

== היסטוריה ==
החברה הוקמה בשנת 1900 בעיר מאלמה בדרום שוודיה ונקראה על שם החבל הדרומי ביותר בשוודיה.

בשנת 1911, התמזגה סקאניה עם חברת "ואביס". לאחר מלחמת העולם השנייה החלה לייבא רכבי "פולקסווגן" לשוודיה תחת השם "סוונסקה פולקסווגן".

בשנת 1969 התמזגה חברת סקאניה-ואביס עם סאאב עד שנת 1995. סאאב המשיכה לייצר כלי רכב פרטיים, מסחריים ומשאיות וסקאניה המשיכה לייצר משאיות ואוטובוסים כבדים.

סקאניה היא החברה השלישית בעולם ביצור אוטובוסים ומשאיות כבדות אזרחיות וצבאיות כאשר היא מוכרת אותם ל 70 מדינות כולל ישראל ומפעלים במדינות רבות ברחבי העולם: ארגנטינה, ארצות הברית, בוצוואנה, ברזיל, הולנד, טנזניה, זימבבואה, קוריאה ורוסיה.

== מחזיקי המניות ==
שתי מחזיקות המניות בסקאניה הן:
* פולקסווגן אשר מחזיקה בפלח הגדול של סקאניה, 68.8%
* מאן מחזיקה 17.01%, כאשר משנת 2007, פולקסווגן מחזיקה ב-29.9% מחברת מאן.

==מדגמי משאיות "סקאניה"==

* סקאניה-ואביס L10/L40/L51 - סדרת משאיות בינוניות וכבדות אשר יוצרו בין השנים 1959–1944
* סקאניה-ואביס L75 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1958–1963
* סקאניה-ואביס L55/L56/L66 - סדרת משאיות בינוניות וכבדות אשר יוצרו בין השנים 1968–1959
* סקאניה סדרה 0 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1968–1974
* סקאניה סדרה 1 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1974–1981
* סקאניה סדרה 2 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1980–1989
* סקאניה סדרה 3 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1987–1998
* סקאניה סדרה 4 - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1995–2007
* סקאניה סדרה P - סדרת משאיות בינוניות וכבדות שהושקה ב-2004
* סקאניה סדרה G - סדרת משאיות כבדות לנסיעות ארוכות בתצורה אחודה או סמי-טריילר שהושקה ב-2007
* סקאניה סדרה R - סדרת משאיות כבדות לנסיעות ארוכות בתצורה אחודה או סמי-טריילר שהושקה ב-2004 וזכתה בפרס משאית השנה ב-2005 ו-2010. המשאית הכבדה ביותר בסדרה זו היא הסקאניה R730 עם מנוע V8 בנפח 16.4 ליטר שמפיק 730 כוח סוס מטרי ששקול ל- ומומנט של 3,500 ניוטון-מטר.
* סקאניה סדרה S - סדרת משאיות כבדות עם קבינה גבוהה שהושקה ב-2016
* סקאניה סדרה L - סדרת משאיות בינוניות שהושקה ב-2017, בעלות קבינה נמוכה ונועדו למסעות קצרים והפצה עירונית.

==שלדות "סקאניה"==
* שלדה "סקאניה" סדרה "Scania 4-series" הורכבה בדגם אוטובוס דו-קומתי סקאניה אומנידקא אשר יוצר על ידי "East Lancashire Coachbuilders", אשר בשנת 2007 נרכשה על ידי "Darwen Group" ומ-12 במרץ 2008 היה קרוי "Optare" (חברת בת של "Ashok Leyland" .
* שלדת דגם "Scania N series" הורכבה בדגם אוטובוס דו-קומתי אופטר אולימפוס

<gallery widths=250 heights=250>
File:Scania R450 truck - 2020-01-31 IZE-096.jpg|משאית סקאניה R450 בישראל.
קובץ:Scaniar500.JPG|סקאניה R500
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* [http://truckerlinks.dk/engelsk/scania.htm ההיסטוריה של סקאניה] (The history of Scania)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.scania.com/#/ אתר סקאניה]
* [http://www.algonet.se/~arneg/motormuseum/scania/index.htmאתר מוזיאון סקאניה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצרני רכב שוודיים
קטגוריה:קבוצת פולקסווגן
קטגוריה:מכוניות שוודיות
קטגוריה:סקאניה
משה פריבס

משה פריבס (3 בינואר 1914 - מרץ 1998) היה רופא ומחנך. הנשיא הראשון של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1973 - 1975).

==ביוגרפיה==

משה פריבס נולד בוורשה, פולין, בן בכור למשפחה מיוחסת שהיוותה השראה לספרו של יצחק בשביס-זינגר "משפחת מושקאט". הוא למד רפואה במשך שנתיים בצרפת וסיים את לימודיו בבית הספר לרפואה בוורשה ב-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הגרמנים לפולין, גויס לצבא הפולני כרופא-קצין, ולאחר שבחר ליפול בשבי הרוסים ולא בשבי הגרמני, נשלח למחנה עבודה בסיביר אליו נשלחו מאוחר יותר גם אשתו ומשפחתה. הוריו, אחיו ואחותו נספו בשואה. לאחר המלחמה, היגר לצרפת ושימש במשך חמש שנים מנהל ארגון הבריאות היהודי OSE בפריז. בשנת 1962 הוענק לו אות אביר לגיון הכבוד הצרפתי.

בשנת 1951 עלה לישראל, הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים ונמנה עם מקימי בית הספר לרפואה בו שימש דקאן משנה וראש המחלקה לחינוך רפואי. ב-1966 מונה לחבר בוועדה לאנרגיה אטומית. באוקטובר 1968 נתמנה לסגן נשיא האוניברסיטה. עם הקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב כיהן כנשיאה הראשון. בשנת 1973 הגשים את חזונו להקים בית ספר לרפואה, שבו שולבו לימודי הרפואה לצד טיפול במרפאות קהילתיות בכל שלבי הלימוד. הוא היה הדקאן הראשון של בית הספר לרפואה בנגב. בראשית 1975 התפטר מנשיאות האוניברסיטה כדי להתרכז בתפקידיו בתחום הרפואה.

בשנת 1990 הוענק לו פרס ישראל במדעי החיים. לאחר שפרש מעבודתו בבאר שבע, שב לירושלים ושימש עד מותו עורך כתב העת הרפואי באנגלית Israel Journal of Medical Sciences. כמו כן היה חבר הנהלת המועצה הלאומית למחקר וחבר בארגון הבריאות העולמי (WHO).

פרופ' פריבס פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "אסיר תקווה" באנגלית ב-1996. ספר שמאוחר יותר תורגם לעברית, לספרדית ולרוסית.

נפטר בז' אדר תשנ"ח ונטמן בהר המנוחות. היה נשוי לרופאת שיניים איזה פריבס שנפטרה בשנת 1965.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303223748/http://in.bgu.ac.il/Pages/events/Prywes-conf-2013.aspx הכנס הארצי בחינוך רפואי לזכר פרופ' משה פריבס], אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:יהודים בשואה: ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:רופאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מדעי הבריאות
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי פרס בן-גוריון
קטגוריה:אזרחי כבוד של באר שבע
קטגוריה:חברי הוועדה לאנרגיה אטומית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
מונטפליין

מונטפליין (בהולנדית: Muntplein - "כיכר המטבעה") היא כיכר במרכז אמסטרדם שבהולנד. הכיכר היא מבנה של גשר רחב (הרחב בגשרי אמסטרדם) על תעלת הסינגל בשפך התעלה לנהר האמסטל. 

כל גשרי אמסטרדם ממוספרים, והגשר שעליו כיכר המטבעה נושא את מספר 1.
== היסטוריה ==
בכיכר קרויה על שם המונטורן - מגדל המטבעה העומד בכיכר, ואשר היה אחד משני מגדלים אשר חלשו על שער העיר בימי הביניים. במהלך המאה ה-17 שימש מבנה המשמר הסמוך למגדל כמטבעה, ומכאן שמו של המגדל, ושמה של הכיכר החל משנת 1917. קודם לשנת 1877 נודעה הכיכר בשם שאפנפליין (Schapenplein - "כיכר הכבשים") ובין השנים 1877 - 1917 נודעה הכיכר בשם סופִיָפליין (Sophiaplein - "כיכר סופיה") על שם המלכה סופי מורטמברג, רעייתו הראשונה של המלך ויליאם השלישי, מלך הולנד. 

הכיכר מהווה צומת ראשי שבו נפגשים שישה רחובות ובהם רחוב הקניות קלוורסטראט ורחוב רוקין. בקצה המזרחי של הכיכר נמצא הבלומנמארקט - שוק הפרחים הצף על תעלת הסינחל.

המבנה בפינת הרחובות קלווסטראט ורוקין תוכנן על ידי האדריכל ההולנדי הנדריק פטרוס ברלאחה.

== גלריה ==
<gallery>
Muntplein (Amsterdam).JPG|מבט על מונטפליין מכיוון רחוב הקניות קלוורסטראט 
1314-Amsterdam.jpg|מבט על כיכר מונטפליין והמונטורן מכיוון נהר האמסטל
Hildo Krop Vrouwe Fortuna.jpg|פסל "גברת המזל" ברחוב רוקין בסמוך למונטפליין
De Nederlanden van 1845 Berlage Muntplein.jpg|מבנה בתכנונו ש הנדריק פטרוס ברלאחה בכיכר מונטפליין
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
קטגוריה:הולנד: גשרים
תרמה

תֶרְמָה או תֶרְמֵה (ביוונית: , ) הייתה עיר יוונית עתיקה, שהוקמה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מארטריה או מקורינתוס בחופו הצפון-מזרחי של מפרץ בצפון הים האגאי הנושא אותו שם. ב-316 לפנה"ס הקים קסאנדרוס מלך מוקדון בסמיכות מקום עיר חדשה ושמה תסאלוניקיאה (Thessalonikeia), היא סלוניקי של ימינו.

בתרמה חנו הצבא והצי של קסרקסס מלך פרס, בעת מסע המלחמה ליוון שערך ב-480 לפנה"ס, לפני קרבות תרמופילאי וארטמיסיון.

==קישורים חיצוניים==
* R.A. Tomlinston, From Mycenae to Constantinople. Chpater 9: Thessalonike. [http://books.google.com/books?id=1BcLLMg6wNUC&pg=PA123&dq=Therme++colony&sig=8TuCJthvr6pj2_VuWHN9a-rpIGM#PPA123,M1 Online version ].
* [http://www.wildwinds.com/coins/greece/macedonia/thermai/t.html מטבעות עתיקים מתרמה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
רוקין

פסלה של [[וילהמינה, מלכת הולנד ברחוב רוקין]]
מפת אמסטרדם משנת [[1544. במרכז התמונה כיכר דאם, מצד שמאל במעלה המפה נהר האמסטל עליו נבנה לימים רחוב רוקין. בצד ימין במורד המפה, מורד נהר האמסטל עליו נבנה לימים רחוב הדאמראק.]]
רוקין (בהולנדית: Rokin) הוא רחוב ראשי במרכז אמסטרדם שבהולנד. מקור שמו של הרחוב במילה ההולנדית "Rak" שמשמעה גוף מים ישר- עד 1913 היה הרוקין חלק נהר האמסטל שנמצא במעלה הנהר מהסכר שנבנה עליו ואשר הפך לימים לכיכר דאם במרכז העיר (ונתן לעיר את שמה). בשנת 1913 הוקמו משני צידי הנהר רציפים אשר נקראו בשמו של הנהר.

בשנת 1936 יובש מקטע הנהר שבין כיכר ספאו וכיכר דאם, ועליו נבנה הרחוב (במקביל יובש מורד הנהר שמעבר לכיכר דאם והפך לרחוב דאמראק). הרחוב רוקין ממשיך עד המונטפליין (כיכר המטבעה), לצד תעלה המהווה שריד לנהר.

בשנים 1608–1609 הייתה ממוקמת במפגש הרוקין עם כיכר דאם, הבורסה הראשונה של אמסטרדם, במבנה שתוכנן על ידי הנדריק דה קייסר. המבנה, שנהרס בשנת 1835, שימש מנוף מרכזי לכלכלת העיר במהלך תור הזהב ההולנדי. 

ברחוב ממוקם מוזיאון אלארד פירסון לארכאולוגיה. 

מתחת לרחוב נבנית תחנת חדשה עבור הרכבת התחתית של אמסטרדם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמסטרדם: רחובות
בלומנמארקט

סינגל.]]
שוק הפרחים, 2014
הבלומנמארקט (בהולנדית: Bloemenmarkt) הוא שוק פרחים צף הממוקם במרכז אמסטרדם שבהולנד.

השוק נוסד בשנת 1862 והוא ממוקם על תעלת הסינגל בין כיכר מונטפליין (Muntplein - כיכר המטבעה) לבין כיכר קונינגספליין (Koningsplein - כיכר המלכים), בחלקו הדרומי של אזור חגורת התעלות של אמסטרדם.

החנויות בשוק מוכרות בעיקר בצלי פרחים, אך גם פרחים, כלי גינון ומזכרות.

<gallery>
תמונה:Amsterdam Bloemenmarkt 2.JPG
תמונה:Amsterdam Bloemenmarkt 3.JPG
תמונה:Amsterdam Bloemenmarkt 4.JPG
תמונה:Bloemenmarkt Amsterdam - 2014.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אמסטרדם
קטגוריה:שווקים
קטגוריה:הולנד: כלכלה
דוריסקוס

דוריסקוס (ביוונית: Δωρισκος, בלטינית: Doriscus) הייתה עיר עתיקה בתראקיה, לחופו הצפוני של הים האגאי.

==היסטוריה==
העיר שכנה במישור רחב-ידיים בעל אותו שם, בשפך הנהר הֶבְּרוֹס (כיום מאריצה).

דוריסקוס נפלה לידי הפרסים ללא התנגדות בסביבות 522 לפנה"ס, במהלך מסע המלחמה של דריווש הגדול מלך פרס אל סקיתיה וסיפוח ארצות הים השחור לתחומה של ממלכתו. דריווש אף בנה במקום מצודה מלכותית והשאיר בה חיל מצב פרסי גדול.

הרודוטוס מספר כי במהלך מסע המלחמה של חשיארש הראשון אל ארץ יוון ב-480 לפנה"ס, הייתה דוריסקוס המקום הראשון בו סקר המלך הפרסי את צבאו לאחר שחצה את ההלספונטוס. לאחר כישלון המסע ליוון נותרה דוריסקוס המקום היחיד בתראקיה ובהלספונטוס שהפרסים הוסיפו לאחוז בו, למרות כל ניסיונות היוונים לסלקם.

העיר, יחד עם תראקיה כולה, נותרה חלק מן האימפריה הפרסית עד 330 לפנה"ס.

ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס מזכיר את המצודה (Castellum) של דוריסקוס בתיאור מאורעות שנת 200 לפנה"ס, וכפי הנראה העיר כבר לא הייתה קיימת בימיו.

==מקורות==
* הרודוטוס, היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998
<div class="mw-content-ltr">
* Livy, History of Rome. Translated by B.O. Foster and others. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1919–1959
* Amelie Kuhrt. The Persian Empire: A Corpus of Sources from the Achaemenid Period. Routledge, 2007
* Christopher J. Tuplin, "Xerxes' March from Doriscus to Therme". Historia - Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd 52, H. 4 (2003), pp. 385–409
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gtp.gr/LocPage.asp?id=68507& Doriskos], באתר Greek Travel Pages

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
אקנתוס (יוון)

אקנתוס (ביוונית: , בלטינית: Acanthus) הייתה עיר יוונית עתיקה בחצי האי אתוס, האצבע המזרחית של כלקידיקה במזרח יוון. העיר נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים מאנדרוס. כיום נמצא במקום הכפר יריסוס (Ierissos). לפי עדויות היסטוריות במהלך מלחמת פרס–יוון תושבי העיר בירכו את הצבא הפרסי ואף היו מוכנים לעזור לה בכריית תעלה.
היישוב היה משגשג גם בתקופה הרומית ובהמשך בתקופה הביזנטית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
גשר ארסמוס

הגשר בשנת 2005
גשר ארסמוס (בהולנדית: Erasmusbrug) הוא גשר מעוגן כבלים העובר מעל נהר הניווה מאס, ומקשר בין שני חלקי העיר רוטרדם שבהולנד.
== המבנה ==
הגשר תוכנן על ידי בן ואן ברקל והושלם בשנת 1996 בעלות של כ-165 מיליון אירו. אורכו של הגשר הוא 802 מטרים, ויש בו עמוד אסימטרי אליו מקושרים מיתרי הגשר. בשל צורת העמוד זכה הגשר לכינוי "הברבור".

בחלקו הדרומי של הגשר מצוי גשר מתרומם שאורכו 89 מטרים ומטרתו לאפשר מעבר בנהר לספינות שאינן יכולות לעבר מתחת לגשר. גשר מתרומם זה הוא הגדול והכבד ביותר במערב אירופה.

הגשר נחנך ב-6 בספטמבר 1996 בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד, ונפתח לתנועה באוקטובר באותה שנה.

הגשר קרוי על שם ארסמוס מרוטרדם – תאולוג הומניסט שחי בעיר בסוף המאה ה-15.

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.structurae.de/structures/data/index.cfm?ID=s0000267 תיאור הגשר], באתר structurae

קטגוריה:רוטרדם: מבנים
ארסמוס
ארסמוס
ארסמוס
ארסמוס
חמור הזהב

חמור הזהב (לטינית: Asinus aureus) או המטמורפוזות (Metamorphoses) הוא רומן קומי מאת לוקיוס אפוליוס. הוא נכתב במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה והוא הרומן היחיד בשפה הלטינית הקלאסית ששרד במלואו מאותה תקופה.

החיבור כתוב בגוף ראשון ומגולל את סיפורו של לוקיוס, בן טובים מקורינתוס, אשר בעת ביקורו בתסליה שביוון, עיר שהייתה ידועה כמרכז מאגי, מנסה את כוחו בכישוף. כתוצאה משימוש לא אחראי בשיקוי הלא נכון, הופך לוקיוס לחמור. בדמותו החדשה הוא עובר תלאות וייסורים עד שהוא מצליח, בעזרתה של האלה המצרית איזיס, להשיב לעצמו את דמותו האנושית. הרומן משלב אלמנטים רבים מן המיתולוגיה הגרקו-רומית ומהתרבות העממית בת התקופה.

ה"מטמורפוזות" של אפוליוס מבוסס על מקור יווני, שלא השתמר. עם זאת, קיים עיבוד אחר של אותו מקור, "לוקיוס או החמור", שנכתב בשפה היוונית בערך באותה תקופה, ויוחס, כפי הנראה בטעות, ללוקיאנוס מסאמוסאטה. שני החיבורים דומים בתוכנם, אך זה של אפוליוס כולל שתי תוספות: 
* סיפור על אמור ופסיכה.
* סיפור התערבותה של איזיס למען לוקיוס.

== תרגומים לעברית==
* חמור הזהב. תרגם עמוס קינן. תל אביב, הוצאת ישראל, תשי"ד. (תורגם מאנגלית, על פי העיבוד של רוברט גרייבס.)
* חמור הזהב. תרגום מלטינית אריה חורשי. תל אביב, הוצאת ירון גולן, 2001.
* פסיכה וקופידון. תרגום מלטינית יואב גלבוע. תל אביב, הוצאת קתרזיס, 2021.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sacred-texts.com/cla/ga/index.htm חמור הזהב] בתרגום לאנגלית
* 

קטגוריה:רומא העתיקה: ספרות
קטגוריה:ספרי המאה ה-2
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
שברון (הרלדיקה)

[[ארג'נט, שברון גולס]]
שֶׁבְֿרוֹן (Chevron) הוא מטען הרלדי בדוגמת האות הלטינית V הפוכה. ניתן להציגו במספר צורות או שינויים. שברון בעל קצוות חתוכים אשר נראים כמו פיסות עץ גדועות ודוגמת זיג זג נקרא אֵקלָטֶה (éclaté). שברון קטן מן הגרסה הרגילה נקרא שֶׁבְֿרוֹנֶל (chevronel).

מקור הסימון הוא כנראה בצורת גג של בניין והוא נמצא בשימוש מראשית ימיה של ההרלדיקה, במיוחד בנורמנדי. בסקנדינביה נקרא השברון סְפָּאר (spar) והוא בשימוש עוד מזמנם של מסעות הצלב.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מטענים הרלדיים
קטגוריה:וקסילולוגיה

en:Chevron (insignia)#Heraldry
fr:Liste de pièces héraldiques#Chevron
מגנסיה

מגנֵסיה (ביוונית: Μαγνησία) היא יחידה אזורית של יוון, השייכת למחוז תסאליה, שבמרכז יוון. מגנסיה ממוקמת בדרום מזרח תסליה, על חצי אי שמקיף את מפרץ פאגסאי. שמה של מגנסיה נגזר משמם של שבט המגנטים , בני שבט יווני קדמון שהשתתף במלחמת טרויה, ולפי הומרוס, שכנו בחצי האי.

מגנסיה גובלת בים האגאי בצפון, ביחידה האזורית של האיים הספורדיים במערב, במחוז מרכז יוון בדרום, ובלאריסה במזרח ובצפון מזרח. משנת 1948 ועד 2011 מגנסיה היוותה נומוס, וכללה בשטח השיפוט שלה את האיים הספורדיים. שטחה השיפוטי של מגנסיה עומד על 2,367 קמ"ר, ואוכלוסייתה, נכון ל-2011, עומדת על 190,010 נפשות.

מגנסיה מחולקת לחמש רשויות מוניצפיאליות: וולוס, המשמשת כבירת מגנסיה, במרכז, אלימירוס בדרום, זגוריה-מורסי ודרום פיליון במזרח, וריגאס פראיוס בצפון. רוב תושבי היחידה האזורית חיים בחלקה המזרחי ומסביב למפרץ פאגאסאי, כאשר כ-70% מאוכלוסי המחוז מתגוררים בתחומי וולוס רבתי, שהיא העיר השנייה בגודלה בתסאליה והנמל המסחרי השלישי בהיקף פעילותו ביוון כולה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון: יחידות אזוריות
קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
הקרן לאדמות ישראל

הקרן לאדמות ישראל ILF היא עמותה ישראלית יהודית, הפועלת לקניית קרקעות בבעלות ערבית בארץ ישראל. בנוסף עורכת הקרן פעילות הסברה בקרב הציבור היהודי בישראלי על הקשר בין העם היהודי לארץ ישראל.
== היסטוריה ==
הקרן הוקמה במהלך שנת 2008 על ידי אריה קינג. היא פועלת לקניית אדמות מערבים או מיהודים העשויים למוכרם לערבים. הקרן פעילה במיוחד באזורי מזרח ירושלים, גליל והנגב. הקרן מרכזת אפשרויות רכישה של אדמות חקלאיות או בתים בערים מעורבות, ומציעה לרוכשים הפוטנציאליים ליווי מלא, הכולל עורכי דין וייעוץ.

מפרסומים בעיתונים שונים בישראל עולה כי בשנים 2008–2009 הקרן לאדמות ישראל השיבה לידי יהודים את נכסיהם לאחר שלעיתים עשרות שנים התגוררו בהם אחרים. אזורים בהם הייתה הקרן מעורבת בשנים 2008–2009: בית צפאפא, "שער המזרח", הר הזיתים, נחלת שמעון ועוד.

לדברי קינג, הקרן קמה בתגובה למהפך שחל במדיניות קרן קיימת לישראל והסיוע של קק"ל להקמת רוואבי. הקרן לאדמות ישראל מוצגת כחלופה לקק"ל עבור התורמים הפוטנציאליים.

הקרן לאדמות ישראל קיימה מספר הפגנות על אדמות הנמצאות בבעלות יהודית לטענתה, באזור עטרות וענתא. כן נתנה הקרן חסות לכנס רבנים שקרא שלא למכור ולהשכיר נכסים לערבים.

במרץ 2010 טען אריה קינג, כי בירושלים ובסביבתה ישנן עתודות קרקע, של קרקעות בבעלות פרטית יהודית או של אדמות קק"ל ומדינה היכולות, אחרי שינוי יעוד הקרקע, לענות על צורכי מגורים של האוכלוסייה היהודית בירושלים למשך עשרות שנים. לדבריו, בשטח העתודות הללו ניתן לבנות קרוב ל-200,000 יחידות דיור. קרקעות אלו מצויות בין גבעת זאב לירושלים, בסמוך לעטרות, במבשרת אדומים (E-1) ובאזור גוש עציון.

ב-2010 החל הארגון לתמוך בסיבוב שערים סביב הר הבית.

בשנת 2017 סייעה הקרן לאדמות ישראל לפנות את משפחת שמאסנה מביתה בשייח ג'ראח, בו התגוררה משנת 1972, בהתאם להחלטת בית המשפט העליון.

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.nrg.co.il/online/16/ART1/757/659.html גאולת קרקעות 2008 - מעריב]
*[http://www.inn.co.il/Forum/Forum.aspx/t49504 הקרן לאדמות ישראל - ערוץ 7]
* http://www.jpost.com/Israel/Article.aspx?id=174541
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:גאולת אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגוני ימין ישראליים
קטגוריה:ארגוני ימין בישראל
טראכיס

טְרָאכִיס (ביוונית: Τραχίς, בלטינית: Trachis) הוא שמה של עיר יוונית עתיקה בחבל מאליס שבמזרח יוון, דרומית לנהר ספרכיוס וממערב לתרמופילאי.

לדברי ההיסטוריון הרודוטוס, הייתה טראכיס עירם הראשית של המאלים. בסביבותיה הקים קסרקסס מלך פרס את מחנהו קודם שהצעיד את צבאו אל מעבר תרמופילאי ב-480 לפנה"ס. היוונים הציבו בטראכיס צופה, שתפקידו היה להודיע לאוניות הצי הנלחמות באותו זמן בארטמיסיון אם הצליח חיל הרגלים להדוף את צבא פרס אם לאו, והוא שבישר ראשון למחנה היוונים על מפלת לאונידאס מלך ספרטה ואנשיו. טראכיס הוא גם שם חבל הארץ המקיף את העיר. ב-426 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, הקימו הספרטנים באזור זה קולוניה בשם הראקליאה טראכיניה (Herakleia Trachinia), כי המקום נראה להם מתאים לניהול פעולות מלחמתיות נגד אתונה ובעלות בריתה.

בטראכיס, על פי המיתולוגיה היוונית, התגורר קֵאִיקְס, קרובו של הראקלס. כאן קבע הגיבור היווני את ביתו לאחר שהשלים את מילויין של שתים עשרה המטלות, ופה אף נולדו בניו מאשתו דִיאַנֵירָה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:יוון: אתרים מיקניים
חטופי דמשק

מטוס [[בואינג 707 של חברת התעופה TWA]]
הפגנת תלמידים למען שחרור החטופים 1969
עיתונאים מקיפים את המטוס בשובם של החטופים
חטופי דמשק הוא השם בו כונו צלח מועלם ושלמה סמואלוב - נוסעים ישראלים במטוס שנחטף לדמשק, אשר שוחררו לאחר יותר משלושה חודשים בכלא הסורי.

== כרונולוגיה ==
ב-29 באוגוסט 1969 חטפו שני מחבלים, ליילה ח'אלד וסלים עיסאווי, חברים בחזית העממית לשחרור פלסטין מטוס נוסעים מדגם בואינג 707 של חברת התעופה האמריקנית TWA בטיסה 840, שהיה בדרכו מלוס אנג'לס, דרך רומא, לאתונה. במטוס היו 7 אנשי צוות ומאה ועשרים נוסעים, בהם שישה ישראלים. על פי מספר דיווחים תקשורתיים שלא אומתו, האמינו מתכנני החטיפה כי על המטוס נמצא רמטכ"ל צה"ל במלחמת ששת הימים יצחק רבין שהיה אז שגריר ישראל בארצות הברית.

המטוס חלף מעל ישראל ואולץ לנחות בדמשק. בפעולת החטיפה נפגעו קל כמה נוסעים כאשר נדחפו להחלץ מן המטוס לפני שחרטומו פוצץ. כל הנוסעים שוחררו לאחר יממה למעט ששת הנוסעים הישראלים. ארבע נשים ישראליות שוחררו במהרה אך שני גברים נותרו בשבי. השניים היו צלח מועלם ושלמה סמואלוב - פרופסור לרפואה בבית החולים הדסה בירושלים. השניים, שנודעו בשם "חטופי דמשק", נותרו בסוריה ושהו בכלא אל-מאזה במשך 98 ימים.

תחילה סירבה ישראל לכל עסקה עם הסורים ודרשה את שחרור הכלואים ללא תנאי. אולם בלחץ מצרים שהחזיקה שני טייסים ישראליים, והתנתה את שחרורם בכך שישראל תשחרר שני טייסים סורים, הסכימה ישראל להסכם עם סוריה ושחרור שבויים תמורת החטופים.

בעסקת חילופי השבויים שנערכה ב-5 בדצמבר 1969 הוחלפו חטופי דמשק תמורת 2 טייסים סוריים ו-11 מחבלים סוריים ובמקביל שוחררו שני טייסים ישראלים, גיורא רום ונסים אשכנזי, שהיו במצרים תמורת 6 חיילים ו-52 אזרחים מצריים. המטוס שנחטף שופץ וחזר לשירות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* צ'ארלס בטלר, [https://web.archive.org/web/20050930060543/http://www.state.gov/documents/organization/51978.pdf מברק של משרד החוץ האמריקאי בנוגע לחטיפה], אתר משרד החוץ האמריקאי
* 
* , 
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:1969 בישראל
קטגוריה:בני ערובה ישראלים
קטגוריה:פעולות טרור ב-1969
קטגוריה:פיגועי מיקוח נגד ישראלים בחוץ לארץ
קטגוריה:החזית העממית לשחרור פלסטין: פיגועי מיקוח
קטגוריה:חטיפות מטוסים
קמחית האורז

קמחית האורז (שם מדעי: Brevennia rehi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן. שמה העממי קמחית האורז, באנגלית rice mealybug, נגזר מעובדת היותה מזיק קשה לאורז בהודו, פקיסטן ודרום מזרח אסיה.

הכנימה מתפתחת בעיקר על צמחים ממשפחת הדגניים (48 צמחים פונדקאים), אך נמצאה גם על 3 פונדקאים בני משפחת הגמאיים, ופונדקאי אחד של הסמריים. כנימה זאת נפוצה באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של אסיה, אמריקה ואוסטרליה. באזור הים התיכון היא נרשמה עד כה מישראל, מצרים ועיראק.

הכנימה מאלחת את צמחי הדשא מתחת לנדן של העלים. נקבה בוגרת צבעה חום צהבהב עד סגול בהיר, והיא מכוסה בפתיתים של שעווה לבנה.

בישראל נמצאה הכנימה מאלחת ומזיקה (ראו תמונה) לדשא דרבן (Dactyloctenium australe), בדשאים בניר דוד, תל אביב, רחובות וגדרה. הנזק מתבטא תחילה בהצהבה של העלים ולאחר מכן בהתייבשותם.

== ביבליוגרפיה ==
<div style="direction: ltr;">
* Ben-Dov, Y. 2008. The rice mealybug, Brevennia rehi (Lindinger, 1943): new synonyms, and new distribution records (Hemiptera. Coccoidea, Pseudococcidae). Bulletin de la Société Entomologique de France 113 (1): 85-88.
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קמחיתיים

קטגוריה:ארץ ישראל: פשפשאים
שתיקה כהודאה

שתיקה כהודאה הוא כלל משפטי החל בדיון אזרחי לפיה כל טענה עובדתית שנטענה בכתב התביעה ולא הוכחשה, רואים אותה כאילו הנתבע הודה בה, והתובע אינו חייב להוכיח אותה. הרציונל שעומד מאחורי הכלל מתבטא גם במתן פסק דין לטובת התובע בהיעדר הגנה או באי התייצבות הנתבע לדיון, בנסיבות מסוימות. הסנקציה העיקרית על הכחשת עובדות שראוי היה להודות בהן היא חיוב בהוצאות שנדרשו לשם הוכחת העובדות.

במשפט פלילי, יכולה הימנעות נאשם מלהעיד במשפטו או להשיב לאשמה לשמש כתוספת ראייתית לצורך הרשעה על סמך עדות יחידה, אולם לא רואים את שתיקתו כהודאה.

תקנה 83 לתקנות סדר הדין האזרחי קובעת:

== מקור הביטוי ==
המקור לביטוי "שתיקה כהודאה" הוא בתלמוד בבלי (יבמות פז) "שתיקה כהודאה דמיא".

==במשפט העברי==
בתלמוד ובספרות הראשונים והאחרונים נידונו מקרים שונים ביחס לכלל זה: האם מי שחוטף מחברו חפץ שיש ויכוח על בעלותו והשני שותק נחשב כמודה לו. האם בדבר שיש בו עדות מוכחשת ושתק יוכל לומר ששתק כיון שסמך על העדים. בדיני ערבות דנו האם מי שהיה רגיל להיות ערב בעסקים שונים שבין שני צדדים ובאחד העסקים שתק נחשב כמתחייב, ועוד מקרים רבים.

== חריגים לכלל ==
ישנם מספר חריגים לכלל של שתיקה כהודאה, כגון טענה כנגד קטין או פסול דין אחר, אשר טעונה הוכחה גם בהיעדר הכחשה מצידו. כמו כן, ככלל, שיעור הנזק הנתבע נחשב לשנוי במחלוקת, אלא אם הנתבע הודה בו במפורש. הכלל אינו מפקיע את שיקול דעתו של בית המשפט, אשר רשאי לדרוש מן התובע הוכחה של העובדות.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מונחים משפטיים
ליובו מילוש

ליובומיר מילוש (בקרואטית: Ljubomir Miloš; 1919, הרצגובינה – 1948) או, כפי שנקרא בידי שותפיו ופקודיו, מילוש ליובו, היה חבר בכיר בשירותי הביטחון העממיים של האוסטאשה (UNS, Ustaska narodna sluzba) ומפקד או סגן-מפקד במחנה הריכוז וההשמדה יאסנובאץ. הוא נודע לשמצה בשל אכזריותו.

== חייו ==
מילוש פיקד על המחנות הראשונים במתחם יאסנובאץ, קראפייה וברוצ'יצ'ה, וכן הופקד בידו הפיקוד על מחנה III עד שאיביצה מאטקוביץ' מונה למפקדו בינואר 1942. בין יוני לאוקטובר 1942, מילא מירוסלאב פיליפוביץ'-מאיסטורוביץ' את התפקיד, ומילוש המשיך במקומו עד הגעת איביצה ברקליאצ'יץ', במרץ 1943.

מילוש היה קתולי ונהג להתפלל מידי לילה. מנהיג מפלגת האיכרים הקרואטית ולאדקו מאצ'ק, שראה אותו בעבודתו, שאלו: "איך אתה יכול לשלב קתוליות בתפקיד שאתה ממלא במחנה?". מילוש נודע בכך שרצח אסירים בכל הזדמנות. במקרה אחד רצח נער אסיר שגנב קלח תירס בכך שקשר אותו לעמוד כשהוא ערום באמצע החורף, ושפך עליו מים קרים שקפאו במגעם עם גופו. הוא נהג להביט על האסירים העושים את צורכיהם בבורות שהותקנו לשם כך בשדות, והיה צופה בחלשים מביניהם נופלים למים המזוהמים וטובעים בהם. את האסירים שהשתינו על שפת הבור עצמה, חיסל. בדרך כלל הוא נהג לרכוב על סוס ותוך כדי כך היה יורה באסירים ורומס אותם. העד שוורץ זוכר כי אכן היה מופיע במחנה לעיתים רכוב על סוס, וכן זוכר שהיה לו כלב-זאב, פוקסי. שבו השתמש ככלב-תקיפה. הוא חינך ילד צעיר בשם מאריאן, בן 13 לערך, מנוער האוסטאשה ולימד אותו להכות ולרצוח. אגון ברגר תיאר זאת:
 מילוש התיימר להיות רופא ונהג לשלוח חיילי אוסטאשה כדי שיביאו יהודים למפקדתו שהוצגה כמרפאה לשם "טיפול רפואי כולל". כשבאו, היה שוחט אותם ומחלץ את קרביהם בסכין קצבים. במקרה אחר, מתאר מילאן פלומיאני:
:"מיד עם הגעתנו למחנה, ליאסנובאץ, אוסטאשים היכונו בקתות רובים ולקחו אותנו למפעל הלבנים, היכן שליובו מילוש העמיד זה-מכבר שתי קבוצות נוספות, בזמן שאנו היינו לקבוצה שלישית מיוחדת. [ירקו] מאריצ'יץ' שאל את מילוש:" אל מי אכוון ראשית?" ומילוש השיבו:"היכן שיש יותר מהם", ושניהם כיוונו את נשקיהם האוטומטיים אל ארבעים האנשים משתי הקבוצות הראשונות וירו בכולם. אחר-כך הוא שאל את הראשון בקבוצתנו מדוע הוא ניצב כאן, וכאשר הלה השיב כי הוא אשם בהיוולדו סרבי, הוא ירה בו מיד. אזי בחר בלאופר, עורך דין מזאגרב, ושאלו מי הוא, וכאשר ענה, הוא קרא לו כך – "אני מחבב עורכי דין מאוד, גש הנה" – והרגו בו ברגע. אז גילה כי האיש השלישי היה דוקטור מזאגרב והורה לו לבדוק את שני האנשים הראשונים ולוודא את מותם. כאשר הרופא אישר כי הם מתים, הוא פנה לאדם הרביעי וכאשר גילה כי אף הוא רופא, הוא "מחל" לקבוצה כולה." (וועדת-החקר הממלכתית, עמ' 21)

מילוש נתפס כשניסה ללבות מרד נגד הפרטיזנים של טיטו, הועמד לדין והוצא להורג ב-1948.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20080926162943/http://www.1389.org.yu/drugisvetski.html אתר ובו תמונות של ליובו מילוש ומירוסלאב פיליפוביץ'-מאיסטורוביץ']

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פושעי מלחמה אוסטאשים
קטגוריה:שואת יהודי יוגוסלביה
קטגוריה:קרואטים משתפי פעולה עם הנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידי 1919
קטגוריה:נפטרים ב-1948
קטגוריה:סגל מחנה יאסנובאץ
חוק אכיפת פסקי חוץ

חוק אכיפת פסקי חוץ, התשי"ח-1958 עוסק באכיפה בישראל של פסקי דין שניתנו על ידי בתי משפט במדינה זרה. החוק חל על פסקי דין אזרחיים או פסקי דין לתשלום פיצויים או נזקים לצד שנפגע. לפסק דין זר אין תוקף בישראל כל עוד לא נקלט במשפט הישראלי. חוק אכיפת פסקי חוץ הוא המסלול העיקרי לקליטה זו.

בית המשפט רשאי להכריז על פסק חוץ כפסק אכיף, אם התקיימו מספר תנאים:
#סמכות – בית המשפט הזר שנתן את פסק החוץ היה מוסמך לתיתו על פי דיני אותה מדינה. כמו כן, הפסק צריך להיות בר ביצוע במדינה בה ניתן.
#פסק דין חלוט – פסק החוץ אינו ניתן עוד לערעור. דרישה זו נועדה למנוע מצב שבו פסק החוץ ייהפך בערעור במדינה הזרה, לאחר שנאכף בישראל. בית המשפט רשאי לחרוג מכלל זה אם קיימת הצדקה לכך ולאכוף פסק חוץ זמני או צו ביניים בענייני מזונות, גם כשהוא ניתן עוד לערעור.
#ניתן לאכוף את הפסק בישראל – החיוב שבפסק הדין ניתן לאכיפה על פי דיני מדינת ישראל, ותכנו של הפסק אינו סותר את תקנת הציבור. לדוגמה, בית המשפט בישראל לא ייתן סעד של מלקות, בניגוד לחוק, גם אם ניתן היה לאכוף אותו על פי הדין הזר.
#הדדיות – במדינה הזרה אוכפים פסקי דין של בתי משפט ישראליים, או שהיועץ המשפטי לממשלה ביקש לאכוף את פסק החוץ למרות שלא מתקיימת הדדיות.

גם בהתקיים התנאים לעיל, אכיפת הפסק עלולה להימנע בשל קיומן של הגנות שונות המפורטות בחוק. כמו כן, ככלל, לא ניתן לאכוף פסק חוץ שחלפו למעלה מ-5 שנים מאז ניתן, אלא בנסיבות מיוחדות.

==ראו גם==
* ברירת דין

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט בין-לאומי פרטי
קטגוריה:הכנסת השלישית: חקיקה
קטגוריה:1958 בישראל
אכיפת פסקי חוץ
בית הכנסת הגדול של ולודבה

בית הכנסת הגדול של ולודבה (בפולנית: Wielka Synagoga we Włodawie) הוא בית כנסת הממוקם ברחוב הצלב האדום 7 בעיירה ולודבה שבפולין.

בית הכנסת הגדול נבנה בין השנים 1764–1774 לפי תוכנית מתאר של האדריכל האיטלקי פולוס אנטוני פונטנה. בית כנסת זה הוא אחד משלושת בנייני קהילת ולודבה אשר שרדו את השואה. הבניין, אשר תוכו נשרף בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שופץ לאחר המלחמה. בשנת 1936 הושלמה בנייתו והתקנתו של ארון הקודש החדש. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש הבניין כמחסן צבאי של הנאצים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא עבר שיפוץ נוסף, ומאז שנת 1983 הוא מהווה חלק מ"מוזיאון – קומפלקס בתי הכנסת בוולודבה".

==קישורים חיצוניים==

ולדובה
ולדובה
קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): מבנים
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים בנושא יהדות
en:Włodawa Synagogue#Włodawa Great Synagogue
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב

מבצעי חטיבת יפתח במלחמת העצמאות
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב היא אנדרטה הנמצאת בצפון הנגב, ליד צומת קמה בתוך חניון על שם יגאל אלון. האנדרטה מוקדשת ללוחמי חטיבת יפתח שנפלו בקרבות בנגב במלחמת העצמאות.

== מבצעי החטיבה ==
חטיבת יפתח היא החטיבה היחידה שלחמה בכל החזיתות במלחמת העצמאות. בתחילת המלחמה לחמה בגליל המזרחי בקרבות מצודת ישע, מלכייה וכיבוש צפת. לאחר מכן הועברה לחזית המרכז והשתתפה במבצע דני לכיבוש לוד ורמלה ובמבצע יורם בניסיון לכיבוש לטרון. 45 מלוחמי החטיבה נהרגו בקרב חירבת כוריכור.

לאחר מכן הועברה החטיבה לנגב. ציודה הוטס לשדה תעופה ליד קיבוץ רוחמה במסגרת מבצע אבק והלוחמים הסתננו לנגב בדרך יבשתית דרך קווי המצרים. לפני מבצע יואב לחמה החטיבה לגירוש כוחות של האחים המוסלמים שהשתלטו על מכרות הגופרית ליד בארי ובתפיסת תלים ומשלטים להגנת שדה התעופה אבק 1 ליד רוחמה שהיה נחוץ להובלת ציוד ותחמושת לפני המבצע. בחרבת מחאז התחוללו קרבות כבדים והמקום עבר מיד ליד שלוש פעמים עד שנשאר בידי החטיבה.

במבצע יואב תקעו לוחמי החטיבה טריז בעורף הצבא המצרי וכבשו את בית חאנון. המצרים הגיבו בהפגזה כבדה וגרמו לחטיבה אבדות כבדות אך הלוחמים לא נסוגו. מהלך זה גרם לנסיגת הצבא המצרי ללא קרב מכל מישור החוף הדרומי מגשר עד הלום עד עזה.

== הקמת האנדרטה ==
ראשיתה של האנדרטה היה בגלעד צנוע שהוקם ב-1950 ביוזמת מפקד החטיבה ולוחמיה. האנדרטה תוכננה על ידי יחיאל (חיליק) ערד, חבר קיבוץ סער, ונחנכה בערב יום הזיכרון ג' באייר תשכ"ט (21 באפריל 1969). היא בנויה מבטון חשוף בצורת מגן הניצב על בונקר. המגן נישא לגובה שבעה מטרים, כשהוא הולך וצר כלפי מעלה ויוצר חוד המזדקר לשמיים כאילו רוצה לפרוץ לעברם. על הקיר לוח ועליו מבצעי חטיבת יפתח במלחמת העצמאות ולוח עליו שמות 44 לוחמי החטיבה שנפלו בקרבות בנגב. על הקיר כתובות המילים מהמנון הפלמ"ח: ממטולה עד הנגב מן הים עד המדבר. על האנדרטה למעלה כתובות המילים: פלמ"ח יפתח, על במתי הנגב חלל.

== לקריאה נוספת ==
*אריה יצחקי, בעקבות לוחמים כרך ד' דרום, הוצאת מודן, תל אביב, 1991, הפרק צומת קמה אנדרטת יפתח-פלמ"ח עמ' 101-104.
*אנדרטאות תש"ח, תל אביב: משרד הביטחון – אגף משפחות והנצחה – היחידה להנצחת החייל, תשס"ט 2009, עמ' 146.

==קישורים חיצוניים==

* 
* מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2013/06/07/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%90%D7%A0%D7%93%D7%A8%D7%98%D7%AA-%D7%97%D7%98%D7%99%D7%91%D7%AA-%D7%99%D7%A4%D7%AA%D7%97-%D7%91%D7%A6%D7%95%D7%9E%D7%AA-%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%A7%D7%9E%D7%94/ על תכנון אנדרטת חטיבת יפתח] באתר 'חלון אחורי', 7.6.13
* [http://www.izkor.gov.il/en_51f5bcfd2440738dc5a1d5026468b58d אנדרטה לזכר נופלי חטיבת יפתח בנגב במלחמת העצמאות], צומת קמה, באתר "יזכור"

חטיבת יפתח בנגב
חטיבת יפתח בנגב
קטגוריה:אנדרטאות חטיבתיות בישראל
קטגוריה:חטיבת יפתח
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יחיאל ערד
מגרון (מבנה)

סכימה של מגרון: 1. מבואה; 2. האולם; 3. עמודים
מגרון (יוונית עתיקה Μέγαρον) היה מבנה בתרבות המינואית ובערים מיקניות ביוון העתיקה. המגרון היה אולם מלבני שבכניסה אליו ניצבה מבואה פתוחה בצידה האחד, ואשר נתמכה לעיתים על ידי שני עמודים. באולם עצמו היה תנור חימום שניצב בערך במרכזו.

המגרון נחשב למקור השראתו של המקדש היווני, והוא שימש כאולם מלוכה, כמקום פולחן, לשם עריכת חגיגות ומשתים, לשירה וכמקום כינוס לגברים בלבד. המגרון היה צבעוני בהתאם למקובל באדריכלות המינואית. פנים המבנה עוצב בלבנים שרופות, והוא נתמך על ידי קורות עץ. הגג כוסה באריחי קרמיקה וטרקוטה. מגרונים ידועים ניצבו בטירינס ובמיקנה.

==ראו גם==

* 

<div style="text-align: center;">
<gallery widths="300px" heights="200px">
תמונה:20090727 mykines24.jpg|שרידי המגרון במיקנה
קובץ:Palace in color, Atreid Dynasty.jpg|שחזור המגרון במיקנה
</gallery>
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:יוון העתיקה: מבנים
קטגוריה:יוון המיקנית
מגרו מוסיקיס

לוגו מגרו מוסיקיס
מגרו מוסיקיס אתינון (ביוונית Μέγαρο Μουσικής Αθηνών; "אולם המוזיקה של אתונה") הוא אולם הקונצרטים החשוב באתונה, בירת יוון. המבנה שוכן בשדרות וסיליסיס סופיאס (Λεωφόρου Βασιλίσσης Σοφίας), סמוך ממזרח למרכזה של העיר.

== מבנה ==
האולם הוקם על ידי "אגודת חברי המוזיקה" (Eταιρία των Φίλων της Mουσικής) החל בשנת 1976, אך בשל בעיות תקציב נטלה המדינה לידיה את המשך הבנייה בשנת 1987 והמבנה נחנך ב-1991. הוא קרוי על שם המגרון, אולם אופייני בתרבות המינואית והמיקנית. במבנה שני אולמות שנפתחו עם הקמתו: 
*"אולם חברי המוזיקה" (Άθουσα Φίλων της Μουσικής) ובו 1,961 מקומות ישיבה. האולם משמש לעריכת קונצרטים ובו ניצב העוגב הגדול ביוון שבו 6,080 צינורות.
*"אולם דימיטרי מיטרופולוס" (αίθουσα Δημήτρης Μητρόπουλος) ובו 494 מקומות ישיבה, משמש בדרך כלל למוזיקה קמרית ולמופעי מחול. 
בשנת 2004 הוקם מרכז הכנסים הבינלאומי של אתונה (Διεθνές Συνεδριακό Κέντρο), ולמגרו מוסיקיס נוספו שני אולמות נוספים וספרייה:
*"אולם אלכסנדרה טריאנטי" (αίθουσα Αλεξάνδρα Τριάντη) ובו 1,750 מקומות ישיבה. הוא משמש למופעי אופרה ובלט, וכן לאירועים מוזיקליים אחרים. 
*"אולם ניקוס סקלקוטס" (αίθουσα Νίκος Σκαλκώτας) ובו כ-400 מקומות ישיבה משמש לקונצרטים ולכנסים. 
*הספרייה על שם "ליליאן וודורי" (βιβλιοθήκη Λίλιαν Βουδούρη) הוקמה בשנת 1995 ובה למעלה מ-95,000 ספרים, כתבי עת, תווים ופריטי מולטימדיה.
בשנת 2003 נחנכה בסמוך למבנה תחנת הרכבת התחתית של אתונה הנושאת את שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.mmb.org.gr/Page/ אתר ספריית ליליאן וודורי]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון: אולמות קונצרטים
קטגוריה:אתונה: מבנים
קטגוריה:יוון: תרבות
ברטראן דה ז'ובנל

ברטראן דה ז'ובנל (בצרפתית: Bertrand de Jouvenel; 31 באוקטובר 1903 – 1 במרץ 1987) היה פילוסוף, כלכלן מדיני ועתידן צרפתי.

ברטראן דה זובנל היה בנם של אנרי דה ז'ובנל ושרה בועז, בתו של תעשיין יהודי. אביו התגרש ב-1912 ונישא לסופרת קולט. בשנת 1919, בהיותו בן 16, ניהל ברטראן רומן עם אמו החורגת, שהייתה אז בשנות הארבעים לחייה. השערורייה קטעה את נישואיה של קולט, אך הרומן נמשך עד 1924. על פי דמותו של דה ז'ובנל נבנתה הדמות הראשית ברומן של קולט, Chéri (צרפתית: "ידיד"). בשנות ה-30 של המאה ה-20 השתתף בכתב העת Cahiers Bleus, ביטאונה של מפלגתו של ז'ורז' ולואה – המפלגה הרפובליקנית הסינדיקליסטית שתמכה בפשיזם. בין 1930 ל-1934 ניהל דה ז'ובנל רומן עם הכתבת הצבאית האמריקאית מרתה גלהורן, אך לא נישא לה משום שאשתו סירבה להתגרש.

בשנת 1936 ראיין דה ז'ובנל את היטלר, וכתב:

בשנת 1941, לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים, פרסם דה ז'ובנל ספר בשם Après la défaite ("לאחר התבוסה"), ובו נימק את ניצחונה של גרמניה בעליונותה של התרבות הפוליטית הנאצית. הספר שימש את התעמולה הנאצית.

אמו של דה ז'ובנל תמכה בלהט בעצמאות צ'כוסלובקיה, וכך החלה הקריירה שלו כמזכיר אישי לאדווארד בנש, ראש הממשלה הראשון של צ'כוסלובקיה. יחד עם פרידריך האייק, ז'אק ריאף ומילטון פרידמן, הוא ייסד את אגודת מון פלרן ב-1947. בשלב מאוחר יותר בחייו ייסד דה ז'ובנל בפריז את פוטוריבל אנטרנסיונל, אגודה שעסקה בעתידנות.

דה ז'ובנל נמנה עם האינטלקטואלים הצרפתים המעטים שהתייחסו לכלכלה התאורטית ולכלכלת רווחה שהחלו להתפתח במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 באוסטריה, באיטליה, בבריטניה ובארצות הברית. הבנה זו בכלכלה באה לידי ביטוי בספרו The Ethics of Redistribution (מאנגלית: "האתיקה של חלוקה מחדש").

==מחלוקת שטרנהל==
זאב שטרנהל פרסם ספר בשם Ni droite, ni gauche ("לא ימין ולא שמאל") המאשים את דה ז'ובנל באהדה לפשיזם בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. בעקבות זאת הגיש דה ז'ובנל בשנת 1983 תביעת דיבה כנגד שטרנהל. בית המשפט קיבל במידת מה שניים מתוך תשעת סעיפי התביעה, ואולם שטרנהל לא נדרש לפרסם התנצלות או להסיר פסקאות ממהדורות עתידיות של ספרו.

הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הביא גם עניין זה בעתירתו לשלילת פרס ישראל משטרנהל. על כך הגיב בא כוחו של שטרנהל: "אם לא רשעות לשמה, הרי בורות בוודאי יש כאן; לו היו העותרים טורחים לברר מעט אודות פרשיה זו, ספק אם היו נזקקים לה."

==אחדים מספריו שתורגמו לאנגלית==
<div style="direction: ltr;">
* On Power: The Natural History of Its Growth 
* The Ethics of Redistribution 
* Sovereignty: An Inquiry into the Political Good 
* The Pure Theory of Politics 
* The Art of Conjecture
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1903
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1987
מני פאר

מני פאר בגיל 19, [[1965]]
מני יחד עם חבריו [[דודו טופז ויגאל שילון|ממוזער]]
מני פאר (6 בספטמבר 1946 – 3 בספטמבר 2014, י' באלול ה'תש"ו – ח' באלול ה'תשע"ד) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נולד בשם מנחם באואר בקיבוץ תל יצחק, וגדל בתל אביב. למד באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בתולדות האמנות ופילוסופיה.

הוא בוגר מחזור ב' של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.

באפריל 2014 חשף בעמוד הפייסבוק שלו כי הוא חולה בסרטן. ב-3 בספטמבר 2014 נפטר מהמחלה, שלושה ימים לפני שמלאו לו 68 שנים.

מני פאר היה בן זוגה של קרני, איתה ערך מסיבת חתונה בספטמבר 1972 (אשר לא כללה טקס נישואין), ולהם שלושה בנים.

=== משחק ===
פאר שיחק בתיאטראות האהל, תיאטרון באר שבע, תיאטרון בית ליסין ובמסגרות תיאטרון אחרות. הופיע במספר סרטי קולנוע, בהם "חסמבה ונערי ההפקר", "סלומוניקו", ובסרט ההמשך "יהיה טוב סלומוניקו", "שרית", "בדרנית בחצות" ו"דמיונות".

היה בעל טור קבוע בשם "ממני אליכם" בשבועון המוזיקה והבידור "להיטון".

בחנוכה 2008 השתתף בהצגה "טופלה טוטוריטו" בבימויו של מנחם גולן.

השתתף בתפקיד עצמו בסדרות "השיר שלנו" ו"דני הוליווד".

בשנת 2013 החל לשחק במחזמר "אלדורדו" בתפקיד הקצין בוגנוב, הפקה של מנחם גולן, לפי מחזה של יגאל מוסינזון, שנודע בעיקר כסרט קולנוע.

=== הנחיה ===
הנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה בקול ישראל ובערוץ הראשון, בהן "עלי כותרת", "שעה טובה", "סיבה למסיבה", "אולפן קיץ", "ממני", "אצל מני" ו"בין הכיסאות". הוא הנחה כנסים וערבי בידור, כגון תחרות מלכת היופי, טקסי סיום באקדמיה, והיה כרוז במכירות פומביות.

בשנת 2008 הנחה את התוכנית "שיחות חיות" ברצועת הילדים והנוער של הערוץ הראשון. תוכנית שעסקה בבעלי חיים.

בשנותיו האחרונות הנחה מופעי זמר שונים ברחבי הארץ, שבהם שילב סיפורים שהם פרי התחקירים שערך בשידורי הרדיו ובטלוויזיה. בין המופעים: "לי כל שיר נושא סיפור" - על תולדות הזמר העברי, "קומה פרימה" – שירי פסטיבל סן רמו ו"קרייזי לאב" – תרבות שנות ה-60.

=== עיסוקים נוספים ===
הוא הרצה בנושא זיוף בתולדות האמנות ובנושא תרבות היין, כמו המופע "נכנס יין, יצאה תרבות".

ביוני 2010 מונה לעורך המגזין "יין, גורמה & אלכוהול".

פאר הרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140903234549/http://www.bakbuk.co.il/category/יין-ממני-מני-פאר הטור הקבוע של מני פאר באתר "בקבוק"]
* [http://www.epochtimes.co.il/et/13714 במטבח עם מני פאר], ראיון באתר [http://www.epochtimes.co.il אפוק טיימס], 2 באוגוסט 2013

בעקבות מותו:
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: בית ספר לתקשורת
קטגוריה:תל יצחק: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
טען ביניים

טען ביניים הוא הליך משפטי שהיה ניתן לנקוט בעבר בישראל. במסגרת ההליך בעל דין, שנתבע, או שצפוי להיתבע, על ידי צדדים שונים בתביעות סותרות, ואשר אין לו עניין במחלוקת גופה, רשאי לפנות לבית המשפט בבקשה שיכריע בתביעות הסותרות. לדוגמה, אדם המחזיק בנכס ללא שהוא טוען לבעלות עליו, הנתבע בידי שני תובעים שונים שכל אחד מהם טוען לבעלות בנכס. ככל שהמחזיק אינו יודע עם מי הצדק, הוא רשאי לפנות לבית המשפט בהליך של טען ביניים כדי שבית המשפט יכריע למי הבעלות בנכס. מקרה נפוץ נוסף הוא מי שמחזיק כספים שאינם שלו ויש מספר אנשים או מעקלים אשר טוענים לכספים אלו.

בעל הדין המגיש טען ביניים, מכונה "מבקש", ומי שטוען לזכות באותו עניין נקרא "טוען".

על המבקש בטען ביניים להצהיר כי הוא אינו תובע טובת הנאה בנושא השנוי במחלוקת, אינו בקנוניה עם אחד הצדדים, ומוכן לפעול כפי שייפסק (לרבות העברת נושא התביעה לבית המשפט).

על הטוען להגיש הודעת הסתלקות לפיה הוא אינו תובע דבר, או הודעת פרטים, אשר מפרטת את נימוקי תביעתו.

בית המשפט רשאי לתת צו גודר כנגד טוען. אם הטוען הגיש הודעת הסתלקות, הצו יחסום כל תביעה עתידית שלו כנגד כל הצדדים בטען הביניים. אם הטוען לא הגיש הודעת הסתלקות, הצו יהיה תקף כנגד המבקש בלבד, וכנגד כל מי שבא מכוחו.

סדרי הדין בטען ביניים בישראל נקבעו בסעיפים 224-233 לתקנות סדר הדין האזרחי, התשמ"ד-1984. ההליך בוטל עם כניסתן לתוקף של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות (תקנות סדר הדין האזרחי, התשע״ט–2018) בתאריך 01.01.2021.

==ראו גם==
* אבעיה

קטגוריה:ישראל: פרוצדורה משפטית
קטגוריה:ישראל: היסטוריה של המשפט
רגש חיובי

רגש חיובי (Positive Affect) משקף את המידה בה הפרט נלהב, פעיל דרוך ועירני. אדם החווה רגש חיובי גבוה יהיה בעל אנרגיה רבה, סף ריכוז מלא ויהנה מפעילויות ומפגשים חברתיים. מצב של רגש חיובי נמוך מאופיין בעצבות, תשישות, מצוקה וחוסר הנאה מפעילויות ומפגשים חברתיים ועוד.

החוקרים ווטסון וקלארק הגדירו "רגש חיובי" כממד תחושתי–רגשי, המשקף הבדלים אישיים באופן בו הפרט חווה רגשות חיוביים ומגדיר את תפיסת העצמי שלו.

==מאפיינים==
רגש חיובי (Positive Affect) הוא למעשה ממד רגשי. החוקר טאלאגן (Tellegen, 1985) מצא כי קיימת שונות באופן בו כל פרט מביע וחווה רגש חיובי. התכונה "רגש חיובי" מקושרת בצורה חזקה למאפיין ותכונת האישיות מוחצנות – אקסטרוברטיות.
רגש חיובי הוא על פי רוב מאפיין של הפרט לאורך זמן ועשוי להשפיע על פעילויותיו השונות ובפרט על מילוי שאלונים. 

מחקרים מעלים כי רגש חיובי קשור למשתנים שונים, כגון פעילות חברתית ותדירות גבוהה של חוויות נעימות ואירועים מהנים. רגשות חיוביים מקושרים גם לשביעות רצון כללית: אנרגיה רבה, מחויבות, אופטימיות ועניין החברתי – אלו מאפיינים אנשים בעלי רמה גבוהה של רגשות חיוביים ומעידים על נטייתם להיות יותר שבעי רצון מחייהם. למעשה, הדמיון והקישור התוכני בין רגשות חיוביים (ואף רגשות שליליים) ושביעות רצון הובילו חוקרים שונים לראות בממדים אלו מחוונים ייחודיים למבנה הנרחב של תחושת הרווחה הסובייקטיבית (Subjective Well Being).

==חשיבות==
רגש חיובי הוא מרכיב מרכזי בחיי היום-יום. רגש חיובי מסייע ומועיל בפעילויות שונות, למשל: עיבוד מידע רגשי בצורה מדויקת ויעילה, פתרון בעיות, הצבת מטרות וייעדים בחיים – השגתם ומימושם. מודל הבנייה וההרחבה (The Broaden and Build Theory of PA) של הרגש החיובי מציע כי רגשות חיוביים מרחיבים את מגוון ההתנהגויות והמחשבות הרגעיות, ובנוסף יוצרים ובונים את המשאבים האישיים ארוכי הטווח. 

רגשות חיוביים מספקים הפוגה ממצבי לחץ ותעוקה, ומהווים מקור לגיוס כוחות מחודשים למילוי המשאבים שהדלדלו בעקבות מצב התעוקה. כלומר, רגשות חיוביים חיוניים לבריאותנו. הם מהווים חוצץ מרגשות שליליים ומבעיות בריאות הנובעות ממצבי לחץ ותעוקה. בנוסף, לאנשים שמחים יכולות התמודדות טובות יותר; צמד החוקרים McCrae & Costa, 1986 מצאו כי אנשים בעלי רגשות חיוביים גבוהים הראו יכולת התמודדות טובה ובוגרת יותר. 

רגשות חיוביים עשויים להשפיע על הקשר בין משתנים מגוונים, למשל בתחום המחקר הארגוני. רגשות חיוביים מסייעים במיקוד תשומת הלב של הפרט והרחבת הרפרטואר ההתנהגותי שלו. רגשות חיוביים מעצימים את המשאבים – בעזרתם יכול הפרט להתמודד עם מצבים מתסכלים. המשאבים הללו הם פיזיולוגיים (למשל בריאות טובה יותר), חברתיים (למשל רשת תמיכה חברתית), אינטלקטואלים ופסיכולוגים (כגון גמישות, אופטימיות ויצירתיות). 

==ראו גם==
* רגש שלילי
* רגשנות

== הערות שוליים ==
<div style="direction:ltr;">

</div>

קטגוריה:רגשות
סברין

סֶבְרִין (בצרפתית: Séverine; נולדה ב־10 באוקטובר 1948) היא זמרת צרפתייה, שניצחה באירוויזיון 1971 כשייצגה את מונקו.

== ביוגרפיה ==
סברין נולדה בפריז, צרפת בשם ז'וזיאן גריזוֹ (בצרפתית: Josiane Grizeau).

סברין ייצגה את מונקו באירוויזיון 1971 שנערך בדבלין, אירלנד עם השיר Un banc, un arbre, une rue (בתרגום לעברית: "ספסל, עץ, רחוב"), וזכתה במקום הראשון עם 128 נקודות. זו הייתה הפעם היחידה בה מונקו זכתה באירוויזיון. בהמשך הוקלט שיר בשלוש שפות נוספות: באנגלית (Chance in time), בגרמנית (Mach die Augen zu) ובאיטלקית (Il posto).

ב-1972 הופיעה באולם האולימפיה בפריז.

היא לימדה תקופה בבית ספר למוזיקה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:זוכי האירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1971
קטגוריה:זמרות צרפתיות
קטגוריה:נציגי מונקו באירוויזיון
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1948
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
ברקוק

מסגד ברקוק בקהיר; ציור של [[אלברטו פאסיני מ-1870]]
ה[[מדרסה והח'אנקה של ברקוק בקהיר]]
אל-מלכּ א-ט'אהר סיְף א-דין בַּרקוּק (בערבית: المالك الظاهر سيف الدين برقوق) היה הסולטאן הממלוכי הראשון בשושלת הבורג'ית, שלט במשך השנים 1382–1389 ו-1390–1399.

== קורותיו ==
הסולטאן ברקוק, צ'רקסי במוצאו, נשבה בקווקז בהיותו נער ונמכר לעבדות ב-1363. הוא גויס לצבא הממלוכי ועלה בו בסולם הדרגות בזכות יכולות הלחימה והפיקוד שהפגין. הכינוי "ברקוק" (שזיף) דבק בו במצרים. עם השתלטות הממלוכים הצ'רקסים והאבחזים על השלטון, החל ברקוק לצבור כוח ולהשיג מעמד בקרבם. ב-1382 הדיח ברקוק את הסולטאן חאג'י, האחרון בשושלת הבחרית, ותפס את מקומו. לחיזוק שליטתו מינה ברקוק מקורבים ובני משפחה לתפקידי מפתח. ברקוק איבד את כסאו ב-1389 במרד שהנהיגו מושלי מלטיה וחלב ובמהלכו הוחזר הסולטאן המודח לשלטון. המרד דוכא על ידי צבא הצ'רקסים והבדואים שהצליח ברקוק לגייס אחרי שנמלט ממקום גלותו בכַּרַכּ שבעבר הירדן. בשובו לקהיר החליף ברקוק את כל המושלים בסולטנות בנאמניו.

במהלך כהונתו התקרבו הכוחות המונגולים-טורקים בראשות טימור לנג לשערי הסולטנות. ברקוק הוציא להורג את שליחיו של טימור, שביקשו ממנו להכיר בחסותו של המנהיג המונגולי, והותיר ליורשו את ההתמודדות עם הכיבושים של טימור.

ברקוק מת ב-1399 ואת מקומו ירש בנו בן ה-12, נאצר א-דין, שהיה לסולטאן הבורג'י פרג' (1398–1405, 1406–1412).

בתקופתו נבנה השוק המרכזי של קהיר, ח'אן אל-ח'לילי, על הריסות בית קברות פאטמי. ברקוק הקים בקהיר מכלול מבנים מפואר הכולל מסגד, מדרסה, ח'אנקה ומאוזוליאום. בניית חאן אל-סולטאן וגם השיפוץ של בריכת הסולטאן (בשנת 1392) בירושלים מיוחסות לסולטאן ברקוק. 

==קישורים חיצוניים==

* צביקה צוק, [https://ybz.org.il/product/%D7%9E%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A7%D7%A6%D7%94-%D7%94%D7%9E%D7%A0%D7%94%D7%A8%D7%94/ מים בקצה המנהרה - לטייל במפעלי המים הקדומים], הוצאת יד יצחק בן צבי
<div style="direction: ltr;">
* David Samuel Margoliouth, [https://ia801403.us.archive.org/26/items/cairojerusalema00marggoog/cairojerusalema00marggoog.pdf Cairo, Jerusalem, and Damascus: three chief cities of the Egyptian sultans], 1907, Ch. Seven: "The Early Circassian Mamelukes", pp. 170-205
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממלוכים
קטגוריה:סולטאנים ממלוכים
קטגוריה:סולטאנים בורג'ים
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:ילידי 1339
קטגוריה:נפטרים ב-1399