OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כתובת גנג'נאמה

גנג'נאמה, המדאן, איראן
מראה כללי של סלע הגרניט עם הכתובת
כתובת גנג'נאמה (בפרסית: گنجنامه; מילולית: "איגרת האוצר") היא כתובת עתיקה הנמצאת כחמישה קילומטרים מדרום־מערב להמדאן, לצדי הר אלוַנד באיראן. הכתובת, שנחקקה בגרניט, מורכבת משני חלקים. החלק השמאלי הוזמן על ידי דריווש הראשון (521 – 485 לפני הספירה) והחלק הימני הוזמן על ידי חשיארש הראשון (485 – 465 לפני הספירה). שני החלקים, שנחקקו בשלוש שפות עתיקות — פרסית עתיקה, בבלית חדשה ועילמית חדשה, מתחילים בשבח לאל אהורה מזדא ומתארים את הגנאלוגיה ואת המעשים של המלכים המוזכרים.

הדורות הבאים, שלא יכולים היו לקרוא את לוחות כתבי היתדות, הניחו שהם מכילים מדריך לאוצר שלא־נגלה, ולכן קראו לו גנג'נאמה – איגרת האוצר. יש גם גרסה שלפיה נקרא המקום جنگنامه (ג'נגנאמה), כלומר איגרת המלחמה.

בשנת 2011 הוצבו בחניון לוחות דומים, המתרגמים את הכתובת לאנגלית ולפרסית חדשה.

==הכתובת==
{| class="wikitable"
|-
! תרגום !! תעתיק
|-
| אל גדול הוא אהורה מזדא, והוא האל הגדול ביותר, שברא את הארץ הזאת, שברא את גן העדן, שברא את האנשים, שברא את האושר לאדם, שהמליך את חשיארש. מלך אחד על רבים, אלוהים אחד לכולם.

אני חשיארש, המלך הגדול, מלך המלכים, מלך מדינות הכוללות את כל סוגי האנשים, מלך בעולם הגדול הזה, הרחוק והרחב, בנו של דריווש, אח'ימני
|| 
baga \ vazraka \ Auramazdâ \ 
hya \ mathišta \ bagânâm \ 
hya \ imâm \ bumim \ ad 
â \ hya \ avam \ asmânam \ 
adâ \ hya \ martiyam \ ad 
â \ hya \ šiyâtim \ adâ 
\ martiyahyâ \ hya \ Xša 
yâršâm \ xšâyathiyam \ 
akunauš \ aivam \ parun 
âm \ xšâyathiyam \ aivam 
\ parunâm \ framâtâram 
\ adam \ Xšayâršâ \ xšâ 
yathiya \ vazraka \ xšâyathi 
ya \ xšâyathiyânâm \ xš 
âyathiya \ dahyunâm \ par 
uzanânâm \ xšâyathiya \ 
ahiyâyâ \ bumiyâ \ va 
zrakâyâ \ duraiy \ apiy 
\ Dârayavahauš \ xšâyathiya 
hyâ \ puça \ Haxâmanišiya 
|-
| | אל גדול הוא אהורה מזדא, והוא האל הגדול ביותר, שברא את הארץ הזאת, שברא את גן העדן, שברא את האנשים, שברא את האושר לאדם, שהמליך את דריווש. מלך אחד על רבים, אלוהים אחד לכולם.

אני דריווש, המלך הגדול, מלך המלכים, מלך מדינות הכוללות את כל סוגי האנשים, מלך בעולם הגדול הזה, הרחוק והרחב, בנו של היסטפס, אח'ימני
||
baga \ vazraka \ Auramazdâ
\ hya \ imâm \ bûmim \
adâ \ hya \ avam \ asmâ
nam \ adâ \ hya \ martiya
m \ adâ \ hya \ šiyâti
m \ adâ \ martiyahyâ \
hya \ Dârayavaum \ xšâya
thiyam \ akunauš \ aiva
m \ parunâm \ xšâyath
iyam \ aivam \ parunâm
\ framâtâram \ adam \
Dârayavauš \ xšâyathi
ya \ vazraka \ xšâyathiya \
xšâyathiyânâm \ xš
âyathiya \ dahyunâm \ pa
ruzanânâm \ xšâyath
iya \ ahyâyâ \ bûmiy
â \ vazrakâyâ \ dûraiy
\ apiy \ Vištâspahy
â \ puça \ Haxâmanišiya
|}

==ראו גם==
* כתובת ביסותון

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כתובות
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:פרובינציית המדאן
קטגוריה:איראן: ארכאולוגיה
קטגוריה:כתובות תלת-לשוניות
שרת משחק

שרת משחק (באנגלית: Game Server, לעיתים נקרא מארח) הוא "חדר" של משחק וידאו מרובה משתתפים כלשהו, אשר מאוחסן על מחשב, לרבות שרת, אשר יכול להריץ מספר רב של שרתי משחק במקביל.

== סוגי שרתי משחק ==
=== שרתי משחק ייעודיים ===
שרתי משחק ייעודיים (באנגלית: Dedicated server) הם שרתי משחק אשר מאוחסנים על גבי שרת ייעודי רב עוצמה. שרתים אלו מסוגלים לאחסן מספר רב של שרתי משחק, ולרבות כוללים הגנות כנגד מתקפות DDoS וכו'. סוג זה של שרתי משחק הוא הנפוץ ביותר.

=== שרתי משחק בשיטת עמית לעמית ===
שרתי משחק אלו דומים לשרתי משחק ביתיים, אך שונותם נובעת מכך שהם פועלים בשיטת עמית לעמית (P2P). אם המארח יסגור את תוכנת הקליינט, השרת עצמו לא ייסגר ותפקיד המארח יעבור אל שחקן אחר. סוג של שרתי משחק זה לא נפוץ במיוחד עקב בעיות שעלולות להתרחש, כמו בעיות תאימות, בעיות של פינג גבוה וכו'.

=== שרתי משחק ביתיים ===
שרתי משחק ביתיים (באנגלית: Listen server) הם שרתי משחק אשר פועלים על תוכנת הקליינט (ולא על תוכנת השרת) ומאוחסנים על גבי המחשב הביתי. שרתים אלו נועדו לרוב למשחקי LAN.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סוגי שרתים
בא ונעלם

בא ונעלם (באנגלית: Now You See Him, Now You Don't) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של רוברט באטלר שיצא לאור בשנת 1972 בכיכובם של קורט ראסל וסאזר רומרו, הוא צולם בארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1972
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1972
עדנה סובול

עדנה סוֹבּוֹל (נולדה ב-1944) היא מעצבת במה ותפאורה ובמאית ישראלית.

==קורות חייה ופועלה==
סובול נולדה בחיפה ולמדה בתיכון חוגים. היא בוגרת החוג לתולדות האמנות בסורבון בפריז, ובעלת תואר מוסמך בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. סובול החלה את דרכה בתיאטרון העירוני חיפה, תחילה כאסיסטנטית למעצב הבמה משה שטרנפלד, וכעוזרת במאי ומעצבת תלבושות. כן הייתה אוצרת לאמנות מודרנית במוזיאון חיפה לאמנות.

סובול עיצבה במה עבור התיאטרון העירוני חיפה, תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, תיאטרון נווה צדק, צוותא, תיאטרון בית ליסין, הבימה, הקאמרי, החאן הירושלמי, תיאטרון הרצליה והתיאטרון העירוני באר שבע.

בשנת 1991 ביימה בתיאטרון הבימה את ההצגה "סולו", שכתב בעלה, המחזאי יהושע סובול.

== הצגות שעיצבה ==
*התיאטרון העירוני חיפה: תפאורה ותלבושות – "דיירים", "הלם קרב", "דבש", "גטו". תלבושות – "נפש יהודי", "גטו" (גרסה ראשונה), "מלחמת טרויה לא תהיה", "פלסטינית", "טרטיף", "מולייר", "שידוכין", "העלמה יוליה", "סינדרום ירושלים", "חיי נישואים".
*תיאטרון הבימה: תלבושות – "ג'ון גבריאל בורקמן", "עסק משפחתי קטן", "רעל ותחרה", "הפיזיקאים", "רוח האש", "אמדאוס", "העלמה והמוות", "מריוס". בימוי: "סולו".
*תיאטרון הקאמרי: תלבושות – "קסטנר", "הגולם", "אלמה".
*תיאטרון בית ליסין: תפאורה ותלבושות – "חוויה ישראלית", "עניין שולי", "מרד הימאים", "מפגש משולש". תלבושות – "בורגנים".
*תיאטרון באר שבע: תלבושות – "תמונות ציד מבוואריה תחתית", "ברווז הפרא", "דון ז'ואן", "שלוש אחיות", "שוברים רגלים", "זינגר", "אהבה וזיכרון". תפאורה ותלבושות – "טובת המולדת".
*תיאטרון החאן הירושלמי: תלבושות – "טוני היפה", "האישה מן הים".
*המרכז התיאטרוני בנווה צדק: תפאורה ותלבושות – "אדם בן כלב", "הנקודה".
*צוותא: תפאורה ותלבושות – "אנשים בלילה". שלושה מחזות בפסטיבל תיאטרון קצר.

סובול עיצבה תפאורה ותלבושות בהצגה "גטו" בהפקות בחו"ל: בניו יורק ווושינגטון בארצות הברית ובווימר גרמניה.

== משפחתה ==
סובול נשואה למחזאי יהושע סובול ולהם שני ילדים, המוזיקאי יהלי סובול והשחקנית לשעבר נטע סובול.

==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://web.archive.org/web/20131006070953/http://www.habima.co.il/show_item.asp?itemId=2452&levelId=64382&itemType=0&template=18 עדנה סובול], באתר ארכיון הבימה
*[http://www2.tau.ac.il/theatre/view_pritim.asp?id=1596 עדנה סובול], במערכת לחיפוש אנשי במה

קטגוריה:מעצבי במה ישראלים
קטגוריה:מעצבות במה ישראליות
קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:יהושע סובול
קטגוריה:בוגרות תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרי תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פריז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
רות זוטא

רות זוטא הוא מדרש אגדה למגילת רות. השם 'זוטא' ניתן לו כדי להבחינו מהמדרש האחר למגילה - רות רבה הארוך יותר.

== מהדורות ==
המדרש יצא לאור לראשונה בידי שלמה בובר בשנת תרנ"ה (1895) על פי כתב יד מספריית פאלאטינה, בו הוא כונה "מדרש רות בפנים אחרים"<ref name=":0"></ref>, כשהוא מעניק לו את הכינוי רות זוטא. ונדפס שנית נדפס בספרו "מדרש זוטא". 

מהדורה אלקטרונית של החיבור קיימת במאגרים של האקדמיה ללשון העברית והיא מבוססת ברובה על כתב יד מהגניזה הקהירית ובמקומות החסרים ההשלמות הן על פי כתבי יד פרמה. יש הבדלים לא מעטים בין מהדורת בובר ובין מהדורת האקדמיה. עד כה, לא יצא לאור מהדורה מדעית של החיבור. 

מקצת מן החיבור התפרסם גם בידי שמחה אסף על פי כתב יד נוסף.

== שימוש ==
במבואו של בובר למדרש הוא מראה כי הילקוט השמעוני עשה שימוש במדרש, ואף רבי טוביה בן אליעזר השתמש בו במדרש לקח טוב שחיבר<ref name=":0" />.

לדעת לוי גינצבורג, אף ספר הזוהר עשה שימוש במדרש<ref name=":0" />.

== לקריאה נוספת ==
* 
* אביגדור שנאן, "המעשים במדרש הקרוי 'רות זוטא'", דברי הקונגרס העולמי האחד-עשר למדעי היהדות, ג, 1 (תשנ"ד), עמ' 129–136
* רונית סלהוב, אקדמות להוצאה מדעית של מדרש 'רות זוטא', עבודת גמר, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, תש"ס. העבודה נכתבה בהדרכת מ"ב לרנר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.daat.ac.il/daat/vl/midrashzuta/midrashzuta03.pdf מדרש רות זוטא - מהדורת בובר], באתר "דעת"
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדרשי אגדה
קטגוריה:מגילת רות
גיל כהן מגן

גיל כהן מגן
גיל כהן-מגן, (נולד ב-1971) הוא צלם ישראלי.

==ביוגרפיה==

בוגר לימודי צילום במכללת הדסה, צילם עבור "ידיעות אחרונות", "הארץ" ועיתונים ומגזינים נוספים בארץ ובעולם. ב־2001 החל לעבוד כצלם קבוע בסוכנות הידיעות רויטרס ישראל, ועבד שם עד שנת 2010.

כיום, עובד כצלם פרילנס עבור עיתונים ומגזינים ישראלים ובינלאומיים, סוכנות הידיעות הצרפתית AFP ועיתון הארץ. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות ומוזיאונים בארץ ובעולם, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל ומוזיאון תל אביב. במקביל, מרצה בתחום הצילום באוניברסיטאות ומכללות בארץ ובעולם. זוכה מקום ראשון בנושא חדשות בתחרות "עדות מקומית" (צילומי עיתונות בישראל) בשנת 2009.

פרסם ספר צילומים "בחצרות החסידים"- התמונות העוסקות בחיים הדתיים החסידיים 2011.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gilmagen.com/ אתר הבית] של גיל כהן-מגן
* 
* 
* נטע פלג, [http://www.magazin.org.il/inner.asp?page=23&article=1668 הסמוי מן העניין] באתר מגזין

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הדסה ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
בית מקרא

בית מקרא, כתב עת לחקר המקרא ועולמו הוא כתב עת מדעי לחקר המקרא בהקשר מקום יצירתו של המקרא: אזור הסהר הפורה ותקופתו: העת העתיקה. הוא רואה אור על ידי "החברה לחקר המקרא בישראל" בהוצאת מוסד ביאליק בירושלים. החל לצאת לאור בשנת תשט"ז-1957.

לעיתים מוציא "בית מקרא" חוברת המוקדשת כולה לנושא אחד. בשנת תש"ע הופיעה החוברת 'סיפור יוסף במקרא ובראי הדורות' בעריכת לאה מזור ובשנת תשס"ד החוברות 'ראשית ישראל במקרא ובמחקר' בעריכת נילי שופק ו'דמות האישה במקרא ובמדרש' בעריכת אמירה מאיר.

בראיון ב-2011 אמר עורך כתב העת, פרופ' יאיר הופמן:

העורך מאז 2007 ועד 2019 היה פרופ' יאיר הופמן (אוניברסיטת תל אביב) והחל מ-2020 (שנת תש"ף) העורכת היא פרופ' דלית רום-שילוני (אוניברסיטת תל אביב). חברי המערכת הם פרופ' שמואל אחיטוב (אוניברסיטת בן-גוריון), פרופ' גרשון ברין (אוניברסיטת תל אביב), ד"ר דוד גלעד (אוניברסיטת בן-גוריון), פרופ' משה גרסיאל (אוניברסיטת בר-אילן), פרופ' שמואל ורגון (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר לאה מזור (האוניברסיטה העברית) ופרופ' נילי שופק (אוניברסיטת חיפה).

משתתפים בו בין השאר החוקרים: אוריאל רפפורט, שולמית אליצור, אלכסנדר רופא, יאיר הופמן, עמנואל טוב, לאה מזור, אורלי קרן, גלעד ששון, טובה פורטי, נתן וסרמן, חיה בן-איון, יורם כהן, טליה סוצקובר, ארנון עצמון, נורית רייך, יונתן גרוסמן, אדווה הכהן ורימון כשר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=288 מבחר מאמרים מ"בית מקרא"], באתר דעת
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/betmikra/mikra.htm מבחר מאמרים מ"בית מקרא"], באתר דעת
* [http://mikranet.cet.ac.il/pages/sub.asp?source=112 מבחר מאמרים מ"בית מקרא"], באתר מקראנט

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:חיבורים בחקר המקרא
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדעי היהדות
קטגוריה:התנ"ך בישראל
חוב חיצוני

החוב החיצוני הוא הסכום הכולל שחייבת מדינה כלשהי כלפי בעלי חוב במדינות אחרות. הלכה למעשה מדובר בסכום הכולל שחייבים באופן קולקטיבי כלל אזרחי המדינה - בין בחוב פרטי או בחוב ציבורי - לממשלות זרות, אזרחים זרים, תאגידים זרים או מוסדות זרים.

חוב חיצוני נוצר כתוצאה מלקיחת הלוואת חיצונית במטבע חוץ, למשל, כדי לממן ייבוא.

בניגוד לחוב פנימי אשר מאזן את העושר של אזרחי מדינה נתונה, חוב חיצוני מכביד באופן קבוע על המדינה החייבת. במקרים של חוב חיצוני גבוה, הוא עלול להכביד על מאזן התשלומים השוטף במדינה, ואף לפגוע באופן עמוק בשגשוג המשק והגברת הסיכון למיתון. חוב חיצוני קבוע עלול לחייב תשלום לאורך דורות.

על פי קרן המטבע הבינלאומית, סך החובות הממשלתיים - אחד החלקים המרכזיים בחוב החיצוני העולמי - הוא 65.7 טריליון דולר נכון לסוף שנת 2018. בקרן המטבע קישרו את עלייתם של החובות הממשלתיים בצמיחה של שוקי אג"חים ברחבי העולם, ואת העלייה הכללית בחובות בעולם (כ-250 טריליון דולר) לריביות הנמוכות, המקלות על התאגידים והממשלות ללוות יותר כסף.

==החוב החיצוני בישראל==

בסוף שנת 2010 עמד החוב במטבע חוץ של ממשלת ישראל על כ-105.7 מיליארד ש"ח (כ-30 מיליארד דולר), שהם כ-17% מכלל החוב הממשלתי. החוב במטבע חוץ של מדינת ישראל נחלק לסוגים הבאים:

1. איגרות חוב שהונפקו בערבוּת ממשלת ארצות הברית, שיתרתן בסוף שנת 2010 הסתכמה ב-44.4 מיליארד ש"ח (כ־12.6 מיליארד דולר ארצות הברית). <br />
2. איגרות חוב סחירות שהונפקו בשוקי העולם ללא ערבוּת ('הנפקות עצמיות'), שיתרתן בסוף שנת 2010 הסתכמה ב-27.7 מיליארד ש"ח (כ־7.8 מיליארד דולר ארצות הברית).<br />
3. איגרות חוב שהונפקו על ידי ארגון הבונדס אשר יתרתן בסוף שנת 2010 הסתכמה ב 27.7 מיליארד ש"ח (כ־7.8 מיליארד דולר ארצות הברית).<br />
4. הלוואות ממשלות זרות ומלוות שונות, שיתרתן בסוף שנת 2010 הסתכמה ב 6.3 מיליארד ש"ח (כ־1.8 מיליארד דולר ארצות הברית).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקרו-כלכלה
קטגוריה:מימון ציבורי
טובלאך

טובלאך (בגרמנית: Toblach, באיטלקית: Dobbiaco) היא עיירה בת כ-3500 תושבים הממוקמת לרגלי הרי הדולומיטים בחבל דרום טירול בצפון איטליה. טובלאך מחולקת לעיר העתיקה ההיסטורית ולעיר החדשה. באזור טובלאך עובר
קו פרשת המים המזרח אלפיני בין הים השחור והים האדריאטי.

==היסטוריה==
ההתיישבות בכפר החלה ככל הנראה בתקופת תרבות הלשטט בין המאה ה-6 למאה ה-8 לפני הספירה. תושבי טובלאך ההיסטורית נחשבו מאז המאה השישית כבני חסות של טאסילו הראשון (Tassilo I) מלך בואריה לאחר שכבש את האזור.

ההתייחסות הראשונה ליישוב בכתובים, היא משנת 827 לספירה וקשורה לפיתוח דרך המסחר הישנה בין איטליה לגרמניה (Strada d'Alemagna), בין האזורים התעשייתיים של ונציה ואאוגסבורג.

הכנסייה המודרנית הראשונה בכפר נבנתה במאה ה-19 בידי הנזירים של סן קנדידו.
מסילת רכבת אשר נסללה בקרבת טובלאך החל מ-1871 הביאה לפריחת התיירות באזור והפכה את העיירה למרכז תיירות. עד שנת 1963 שימשה טובלאך כנקודת המוצא של קו רכבת הדולומיטים.

קרבות מלחמת העולם הראשונה אשר התחוללו באזור העיירה וברכסי ההרים הסובבים אותה גרמו לנזקים כבדים לכנסייה ולמבנים רבים בכפר.

==תיירות==
טובלאך נחשבת ליעד תיירותי מבוקש הן עבור תיירות החורף והן עבור תיירות הקיץ. התיירים הרבים הפוקדים אותה הופכים את העיירה לבסיס יציאה עבור מגוון רחב של פעילויות נופש כגון סקי וגלישה, טיפוס, הליכה, רכיבה וכדומה.

===אתרים בעלי עניין===
*כנסית יוחנן המטביל. בנויה בסגנון בארוק על יסודות של כנסיות רומנסקית וגותית קדומות. ממוקמת במרכז העיירה ובקרבת הכיכר המרכזית ובית העירייה.
*צומת כבישי הטירול העתיק ביותר
*מספר כנסיות מן המאות ה-15 וה-16
*בית המלחין גוסטב מאהלר אשר התגורר בעיר בתקופות הקיץ בשנים 1908-1910
*אגם טובלאך בסמוך לכניסה לעיר
*אתר תיירות הדולומיטים המפורסם ביותר "שלוש השיניים" (Die Drei Zinnen) או "שלוש הפסגות של לאבארדו", אשר גם העניק לעיר את הכינוי "עיר שלוש השיניים"

==אקלים==

== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="150px">
קובץ:Toblach - Pfarrkirche 1 - Fassade.jpg|חזית כנסיית יוחנן המטביל במרכז העיר העתיקה. מכונה לעיתים גם הכנסייה הירוקה.
קובץ:Gustav-Mahler-Stube Altschluderbach (Toblach).JPG|בית גוסטב מאהלר
קובץ:Sella di Dobbiaco con Cima Nove 02.JPG|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טרנטינו - אלטו אדיג'ה: ערים
יום חדש (עיתון)

יום חדש היה עיתון יומי חרדי ישראלי שיצא לאור במשך כשלושה וחצי חודשים במחצית הראשונה של שנת 2008. העיתון יצא לאור בעקבות חילוקי דעות פנימיים בציבור הליטאי ובעקבות טענות שהועלו נגד העיתון יתד נאמן שהוא מקפח אחד משני הזרמים המרכזיים בציבור זה.

בתחילה הופיע כפיילוט בשם "המקור", ולאחר מספר חודשים, ב-5 במרץ 2008, החל להופיע בשם "יום חדש" וחולק חינם באזורים חרדיים, כשכוונת הנהלת העיתון הייתה לבסס קהל קוראים ובשלב מאוחר יותר לגבות תשלום על העיתון. העיתון יצא לאור כל ימי השבוע למעט סופי שבוע וחגים והיו בו לצד עמודי החדשות מדורי פובליציסטיקה, כלכלה, פנאי ומדור לילדים. ועדת רבנים פיקחה על התוכן.

יוזם ומקים העיתון היה אברהם ישעיהו קניבסקי, בנו של הרב חיים קניבסקי. בנוסף לרב חיים קניבסקי תמך בו הרב מיכל יהודה ליפקוביץ. יו"ר סיעת דגל התורה דאז אברהם רביץ פרסם בעיתון מספר מאמרי דעה. בין הכותבים היו אברהם ישעיהו קניבסקי (בשם העט אבישי חבר), דוד רוטנברג ויצחק הורביץ. ההפקה נעשתה במערכת השבועון "שעה טובה" בבני ברק.

לאחר כמה חודשים, ב-21 ביוני, פרסמה הנהלת העיתון הודעה כי הופעת העיתון נפסקת עקב קשיים כלכליים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות מפלגתית חרדית בישראל
קטגוריה:ישראל: חינמונים
דווקא (כתב עת ארגנטינאי)

שער הגיליון הראשון: תמוז–אב–אלול תש"ט, יולי–אוגוסט–ספטמבר 1949
דַווקא: דריי חדשים-שריפט פאר ליטעראטור און קריטיק (יידיש: 'רבעון לספרות וביקורת'; בכתב לטיני: Davke) היה כתב עת יידי חשוב שהופיע בבואנוס איירס בירת ארגנטינה לאורך כשלושים ושלוש שנים, משנת 1949 עד שנת 1982. עורכו והמו"ל שלו לאורך כל השנים היה שלמה סוּסקוֹביץ (סוסקאָוויטש; Suskovich).

בסך הכול ראו אור 81 גיליונות, שכל אחד מהם מנה בממוצע 120 עמודים. חלק מהחוברות הוקדשו לנושאים פילוסופיים; חלק אחר דנו באישים יהודים גדולים. היה זה כתב העת היחידי ביידיש שעסק בסוגיות של פילוסופיה ומדעי היהדות.

מלבד סוסקוביץ השתתפו בכתב העת בין השאר המשורר קהת קליגר (קעהאס קליגער), הפסיכולוג וחוקר היידיש אברהם אהרן רוֹבַּק (ראָבאַק) וב' לוין.

שמו של כתב העת הישראלי "דווקא", וכן תכניו הספרותיים, נקבעו בין השאר בהשראתו.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:יהדות ארגנטינה
קטגוריה:יהדות בואנוס איירס
לונגשוט

לונגשוט (באנגלית: Longshot) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Longshot #1 מספטמבר 1985, ונוצרה על ידי הכותבת אן נוסנטי והמאייר ארט אדמס.

לונגשוט הוא צורת חיים מלאכותית דמוית אנוש שנוצרה בממד החלופי "יקום מוג'ו" (Mojoverse), ויש לה את היכולת לשנות כוחות הסתברות. הוא אחד מתוך מאות עבדים מהונדסים גנטית שנוצרו בידי מדענים. מדענים אלו עובדים עבור אדוני יקום מוג'ו, שבתורם מקבלים פקודות ממגלומן מדיה בשם מוג'ו. המדען הראשי, ארייז, העניק לכל יצירותיו כוח רצון ותודעה משלהן, מתוך תקווה שיום אחד הן יתמרדו נגד אדוניהן. לונגשוט ורבים מהעבדים עברו ריטואל מיסטי שמעניק להם כוחות של מזל-טוב, ומצליחים להימלט מהעולם של האדונים השולטים בהם ביד רמה. עם הגיעו לכדור הארץ, לונגשוט הצטרף לקבוצת האקס-מן. הוא נמצא במערכת יחסים עם אליסון בלייר, הידועה בזהות דאזלר. בחוברות קומיקס שונות נרמז מספר פעמים ששאטרסטאר הוא בנו של לונגשוט ואולי אף בנם של לונגשוט ודאזלר. עד לאחרונה, לונגשוט היה חבר בקבוצת אקס פקטור חקירות.

==גרסאות שונות==
ביקום האולטימייט מארוול לונגשוט הוא מוטאנט רגיל ולא מיקום אחר ושמו האמיתי הוא ארתור סנטינו. הוא מופיע לראשונה בחוברת Ultimate X-Men #54 שנכתבה על ידי בריאן ק. ווהן.
לונגשוט מואשם ברצח של פוליטיקאי באי ג'נושה ונשפט להשתתף בתוכנית מציאות שבה הוא ניצוד עד מוות. האקס-מן מגיעים לאי שבו מתנהלת התוכנית, נלחמים במוג'ו שמנהל את התוכנית ומשחררים את לונגשוט. לאחר מכן מתברר שלונגשוט אכן רצח את הפוליטיקאי.
בהמשך לונגשוט נתפס על ידי מכשפת השני אשר גם לה כוחות מזל. הוא נאסר במתקן הכליאה של S.H.I.E.L.D. זמן מה אחר כך הכלא נפרץ ולונגשוט בורח ממנו יחד עם מגנטו שגם היה כלוא בו. לונגשוט מצטרף לאחוות המוטאנטים של מגנטו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.marvel.com/characters/longshot דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Longshot דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
פורג'

פורג (באנגלית: Forge) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #184 מאוגוסט 1984 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון רומיטה הבן. 

פורג' הוא מוטאנט אינדיאני יליד אמריקה בעל כישרון על-אנושי להמצאות וידע נרחב ביותר בטכנולוגיה. למרות היותו אומן בדרכי הרפואה ההוליסטית, הוא מסתמך יותר על טכנולוגיה מאשר על מיסטיקה כדי להשיג את מטרותיו. פורג' שימש כספק הנשק המרכזי של הממשלה במשך שנים רבות. הוא ניהל מערכת יחסים רומנטית בעבר עם סטורם, ורומן קצר עם מיסטיק, מה שגרם לו להתחבר לקבוצת האקס-מן ולתגבר את רמת הטכנולוגיה באחוזת אקסבייר. בנוסף, הוא היה חבר בקבוצת אקס פקטור בשנות ה-90 של המאה ה-20, שמומנה בידי ממשלת ארצות הברית. לאחרונה, פורג' נראה באירועי "אקס-מן: תסביך משיח", כאשר שלח לעתיד את ג'יימי מדרוקס וליילה מילר בניסיון למצוא את קייבל ומשיחת המוטאנטים הופ. הוא סבל מפגיעות חמורות (כולל פגיעה בראשו) מידיו של בישופ, ששם לעצמו מטרה לצוד את משיחת המוטאנטים האחראית כדבריו לעתידו הדיסטופי. פורג' הפך ליותר ויותר אובססיבי בנושא מסע בזמן, הסתגר בביתו שבהרי וונדגור ונדחף לכדי שגעון. לבסוף, הוא נהרג בפיצוץ כאשר מנע פלישה בין-ממדית.

במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" משנת 2012, מתברר כי פורג' שרד את הפיצוץ. קייבל מרפא את שגעונו בעזרת יכולותיו הטלפתיות ומצרף אותו לקבוצת אקס פורס החדשה שהקים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.marvel.com/characters/forge דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Forge דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
פרודיג'י (קומיקס)

פרודיג'י (באנגלית: Prodigy) הוא דמות בדיונית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן והאוונג'רס הצעירים ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants Vol.2 #4 מאוקטובר 2003 ונוצרה על ידי צמד הכותבים נונזיו דה פיליפיס וכריסטינה ויר והמאייר קרון גראנט.

פרודיג'י הוא האלטר אגו של דייוויד אליין, נער אפרו אמריקאי אינטליגנטי עם שני הורים ואחות שנותרים תומכים גם כאשר מתגלה שהוא מוטנט. כוחו המוטנטי היה טלפתי, הוא יכול היה לספוג את הכישרון והידע של האנשים הקרובים אליו, אך הידע והכישורים היו נעלמים כאשר הוא התרחק מהאדם שממנו הוא ספג אותם. כוח זה הקשה עליו מאוד ללמוד כישורים וידע חדשים באופן שיישאר, לכן הוא נאלץ תמיד ללמוד יותר מאחרים. הוא הובא אל מכון אקסבייר על ידי דניאל מונסטאר והיה חבר בצוות האימון המוטנטים החדשים עד שהוא פורק.

כוחותיו הופשטו בעקבות אירועי "בית אם". למרות זאת, הוא נשאר בסגל התלמידים של המכון ואף עזר לצוות האקס-מן החדשים במשימות. בהמשך הוא משיג מחדש את כל הידע והכישורים שהוא אי פעם ספג בזמן שהיה מוטנט, מה שהופך אותו לנכס חיוני לקבוצת האקס-מן. פרודיג'י היה חיוני בעת אירועי אקס-מן: תסביך משיח - הוא הצליח לתקן את מכשיר איתור המוטנטים סרברה לאחר שהוא התקלקל. בזכות זה האקס-מן הצליחו למצוא את התינוקת המוטנטית שאותה הם חיפשו.

בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", פרודיג'י היה מריר ופגוע מהמניפולציה של סייקלופס על חברי האקס-מן. הוא פוגש בטומי שפרד ומאז הצטרף לקבוצת האוונג'רס הצעירים, עד לפירוקה.

==כוחות ויכולות==
פרודיג'י החזיק בעבר בכוח פסיכומימטרי, שאפשר לו לקבל את כל הידע של אנשים בקרבתו. הידע הזה התפוגג כשהוא התרחק מהם, אבל בהמשך התברר שהוא רק נשכח, וטלפתים יכולים לשחזר אותו (כמו שעשו קוקיות סטפורד לאחר אירועי "בית אם" בתמורה להצלת חייהן) השכחה תוארה על ידי אמה פרוסט כמנגנון הגנה. נכון לעכשיו, פרודיג'י מחזיק בידע רב הכולל כישורי קולינריה מאביו, אימונים של המוסד מוולברין ושאדוקאט, ידע בתחום המחשבים משאדוקאט, הידע בתחום הקסם של דוקטור סטריינג', יכולת האסטרטגיה של סייקלופס, הידע בתחום הביולוגיה של חיה והיכולות המתמטיות של אייסמן.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.marvel.com/characters/prodigy-david-alleyne דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/David_Alleyne דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:דמויות להט"ביות
הפורום העירוני העולמי

הפורום העירוני העולמי (באנגלית: The World Urban Forum, בראשי תיבות: WUF) הוא אירוע בינלאומי בנושא אורבניזם הנערך כל שנתיים, מאורגן ומנוהל על ידי תוכנית ההתיישבות האנושית של האו"ם ומתקיים באחת מערי העולם. הפורום נוסד בשנת 2001, על ידי סוכנות האו"ם ליישובים עירוניים והתיישבות עירונית, כדי לבחון את אחד הנושאים הדוחקים ביותר העומדים בפני העולם כיום: עיור מהיר והשפעתו על קהילות, ערים, כלכלות, שינויי אקלים ומדיניות. הקהילה הבינלאומית נאלצת להתמודד עם האתגר של צמצום העוני הגובר ושיפור הנגשת העניים לשירותים בסיסיים, כגון מים, מחסה ותברואה.

הפורום הראשון נערך בקניה בעיר ניירובי בשנת 2002. נושא הכנס השלישי של הפורום העירוני העולמי היה: "ערים בנות קיימא - הפיכת רעיונות לפרקטיים". פורום מספר 10 התקיים באיחוד האמירויות הערביות, אבו דאבי, בפברואר 13-8, 2020, בנושא - "ערי הזדמנויות - חיבור בין תרבות וחדשנות" והשתתפו בו נציגים מ-168 מדינות. בימי הכנס של הפורום התקיימו מספר אירועים, הכוללים: מושבים מיוחדים, אסיפות, ישיבות בעלי עניין, אירועי רשת והדרכה, דיונים ביוזמות משולבות, תערוכות ודיאלוגים סביב שישה נושאים להשגת יעדי הפורום העשירי.<ref>Wuf.Unhabitat.org, About WUF, [https://wuf.unhabitat.org/sites/default/files/2019-10/WUF10_Background_Paper-ENG.pdf Wof10].</ref> החל משנת 2014, במהלך ימי הכנס מתקיים, "פסטיבל הסרטים לערים טובות יותר".שמוצגים בו סרטים המיועדים לעורר לאור סדר היום העולמי, את תחום ההתפתחות העירוני. כל הסרטים מתמקדים בנושא הפיכת ערים והתיישבויות אנושיות לכלולות, בטוחות, עמידות וברי קיימא. פורום מספר 11 יתקיים בקטוביץ, פולין, בשנת 2022.

יעדי הפורום העירוני העולמי:
* העלאת המודעות לעיור בר-קיימא בקרב בעלי העניין, כולל הקהל הרחב.
* שיפור הידע הקולקטיבי של פיתוח עירוני בר-קיימא באמצעות דיונים פתוחים כוללים, שיתוף הלקחים שנלמדו והחלפת מדיניות ושיטות עבודה מומלצות.
* הגדלת התיאום ושיתוף הפעולה בין בעלי עניין שונים לקידום ויישום של עיור בר-קיימא.

==ראו גם==
*הפורום הישראלי לעירוניות
*הפורום העירוני של מוסקבה
*ועידת ערי העולם

== קישורים חיצוניים ==

==== אתרים רשמיים ====
* 
* [https://unhabitat.org/ אתר] רשמי של UN-Habitat
* [http://bettercitiesfilmfestival.com/ אתר] "פסטיבל הסרטים לערים טובות יותר".

==== אתרי מדיה, רשתות חברתיות ועיתונות ====
* [https://www.facebook.com/worldurbanforum אתר] הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית פייסבוק
* [https://twitter.com/WUF_10 אתר] הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית טוויטר
* [https://www.instagram.com/unhabitat/ אתר] הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית אינסטגרם
* [https://www.youtube.com/channel/UCxkn7WqOdNdNB3AfG65NQ_A אתר] הפורום העירוני העולמי ביוטיוב
* [https://www.flickr.com/photos/unhabitat/ אתר] הפורום העירוני העולמי בפליקר

== הערות שוליים ==

אדריכלות
קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:אדריכלות
בלון מים

בלוני מים
בלון מים, רגעים ספורים לאחר דקירתו
בלון מים או פצצת מים הוא בלון עשוי גומי המכיל מים. בלוני מים משמשים בדרך כלל בקרבות מים, או כאמצעי למתיחות ותעלולים.

==היסטוריה==
בלוני המים שווקו לראשונה בצורה מסחרית על ידי אדגר אלינגטון בשנת 1950. הוא ניסה להמציא גרב עמיד במים, שהיה גרב רגיל מצופה גומי. הוא גילה שהגומי נקרע בקלות כאשר לובשים את הגרב. לאחר כמה ניסיונות זרק את הגרב לרצפה. בעקבות המקרה עלה בו הרעין לשווק את המוצר לילדים. בתחילה שווק המוצר כרימון מים, אך מאוחר יותר שינה את שמו על מנת להפוך את הפעילות לידידותית יותר.

==בתרבות==
בלוני מים הפכו לפופולרים בקרב ילדים, הן למתיחות והן למשחקים. הם משמשים בדומה לרימונים בשדה קרב בקרבות בין משתתפים או קבוצות, בדרך כלל ילדים ונערים. ניתן להטיל את בלון המים הן ממקומות גבוהים, כגון גבעות, מרפסות וחלונות, והן פנים אל פנים.

פסטיבלים הכוללים אירועי מים גדולים צברו תאוצה במיוחד בחודשי הקיץ במדינות שונות. בלוני המים מאוד פופולרים בחגיגות ההולי בהודו, נפאל, ומדינות נוספות. באיטליה, בלוני מים יחד עם אמצעים אחרים משמשים באופן מסורתי כדי לחגוג את סופו של בית הספר במהלך היום האחרון לשנת הלימודים. בישראל נהוג לערוך קרבות מים ולעשות שימוש בבלוני מים במהלך חג השבועות.

==מאפיינים==
בלונים רגילים, המשמשים בדרך כלל לאוויר או להליום, יכולים לשמש גם כבלוני מים. בדרך כלל, עדיפות זו נחשבת כפחות טובה בגלל עובי דפנות הבלון. בלון המים קטן יותר ומעוצב בצורה אגס, המאפשר לו להזרק בקלות רבה יותר ביד אחת. דפנות בלון המים נועדו להיות עבות מספיק על מנת שיהיה יציב, ודקות מספיק על מנת ליצור פיצוץ בעת הפגיעה. לרוב בלוני מים נמכרים בכמויות גדולות באיכות נמוכה ובעלות קטנה יחסית.

ניתן לייצר בלוני מים גם מקיפול דף נייר, אוריגמי. פצצת המים המסורתית העשויה נייר היא מכל כדורי למחצה המסוגל להחזיק מים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מים
קטגוריה:מים

ja:風船#水風船
ועידת ערי העולם

ועידת ערי העולם (באנגלית: The World Cities Summit) הוא אירוע מוביל המפגיש מתרגלים וקובעי מדיניות עם מומחים מובילים בתחומם כדי לזהות פתרונות חדשניים לאתגרים הדחופים ביותר העומדים בפני ערים היום. זוהי סדרה של כנסים בינלאומיים המהווים פלטפורמה בלעדית עבור מנהיגי הממשלה ומומחי התעשייה כדי להתמודד עם אתגרי עיר בר-קיימא, לשתף פתרונות עירוניים משולבים ולגבש שותפויות חדשות. הכנס הבינלאומי נערך בחסות האומות המאוחדות ומאורגן על ידי מרכז סינגפור לערים חיות (CLC) והרשות לפיתוח עירוני בסינגפור. עיקרי הנושאים בוועידה: פורום ראשי הערים של ועידת ערי העולם, הענקת פרס העיר העולמית על שם לי קואן יו וסימפוזיון מנהיגים צעירים.

הוועידה הראשונה נערכה בסינגפור, בין ה-23 ל-25 ביוני 2008. הוועידה הבאה עתידה להתקיים בסינגפור, בין ה-20 ל-24 ביוני 2021.

== 2008 ==
ועידת ערי העולם הראשונה, שהתקיימה בסינגפור בין התאריכים 23 ל-25 ביוני 2008, התמקדה בנושא "ערים תוססות ומלאות חיים" ("Liveable and Vibrant Cities"). בוועידת הכניסה ביוני 2008 התכנסו 800 נציגים בכירים. אלה כוללים מנהיגים, שרי ממשלה, ראשי ערים, בכירי ממשל, פקידי ארגונים בינלאומיים, מנהיגים עסקיים, אנשי אקדמיה מאזור אסיה-האוקיינוס השקט והמזרח התיכון, קובעי מדיניות והחברה האזרחית.

בין הנושאים שנבדקו שם היו ממשל אפקטיבי, תכנון עירוני, פיתוח תשתיות, קיימות סביבתית, שינויי אקלים, איכות חיים ותחרות כלכלית.

בין הדוברים שהשתתפו נמנים הרוהיקו קורודה, נשיא בנק הפיתוח האסייתי ; אנה טיבאיג'וקה, מנכ"לית תוכנית האו"ם להתיישבות האדם (UN-HABITAT); לי הסיין לונג, ראש ממשלת סינגפור; פיטר רו, פרופסור לאדריכלות ועיצוב אורבני באוניברסיטת הרווארד; וראשי ערים של ערים כדוגמת מלבורן, יוקוהמה, בוגוטה וולינגטון, בין היתר. הייתה גם תערוכה לקידום קשרים עסקיים בין המגזר הציבורי והפרטי.

==ראו גם==
*הפורום העירוני העולמי

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

אדריכלות
קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:אדריכלות
נילגאי

נילגאי או נילגאו (שם מדעי: Boselaphus tragocamelus) הוא מין של אנטילופה יחידה בסוגה ממשפחת הפריים הנפוצה בדרום אסיה.

==תיאור==
לנילגאי גוף בצבע שחור כחלחל עם רעמה קצרה על הכתף, ציצית שער בולטת בתחתית הצוואר, כתם לבן על הגרון, וכתמים לבנים ליד הפרסות ועל הלחי, שתי קרניים קצרות, וזנב ארוך המסתיים בציצת שער. הנקבות בצבע חום-בז' ונטולות קרניים, ומבחינה זאת הם מזכירים במקצת את הקודו.

גובהו של הנילגאי 150-120 ס"מ. משקלם של הזכרים מגיע עד 328 קילוגרם, הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל של 232 ק"ג.

==תפוצה ובית גידול==

הנילגאי נפוץ ברוב חלקי הודו ומעטים נמצאים בפקיסטן ונפאל בקרבת הגבול ההודי, בעבר היה מצוי בבנגלדש אך נכחד משם. כמו אנטילופות רבות גם הנילגאי הובאה לאמריקה למטרת שעשועים, ופרטים שברחו יצרו אוכלוסיית בר. הנילגאי חי בעיקר באזורים עם שיחים, ויערות דלילים, הם נמנעים מיערות צפופים ואזורי ביצות.

==הרגלים ותזונה==

הנילגאי פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הצהריים, אף על פי שהוא יכול לחיות מספר ימים ללא מים, הוא יעדיף אזורים עם מקווה מים.
הנילגאי צמחוני וניזון מעשבים עלים ופרות.

== אויבים ושימור ==

הטורפים העיקרים של הנילגאי הם הטיגריס, הנמר והזאב; אולם בשל גודלו הטורפים מעדיפים לצוד את העגלים. כמו כן האריה האסיאתי הוא אחד מהטורפים, אולם על פי מחקר שנערך התברר שהנילגאי מהווה פחות מ-3% מהתזונה שלו.
למרות הנזקים שהוא עושה לחקלאות, לא מרבים לצוד את הנילגאי כיון שהוא נחשב אצל ההודים כ"חיה קדושה".
מצב שימורו של הנילגאי מוגדר כ"ללא חשש" והאוכלוסייה העולמית מוערכת ב-100,000 פרטים בהודו, וכ-30,000 בארצות הברית לאחר שהמין הובא לטקסס בשנות העשרים של המאה ה-20 בידי חוואים.
== גלריה ==
<gallery mode=packed>
Nilgauantilope Boselaphus tragocamelus Zoo Augsburg-12.jpg
Nilgauantilope Boselaphus tragocamelus Tierpark Hellabrunn-11.jpg
Boselaphus tragocamelus-no watermark.jpg
Nilgai running.jpg|נילגאי בדהירה
Nilgais fighting, Lakeshwari, Gwalior district, India.jpg|זכרים במאבק
Nilgai in Blackbuck National Park 03.jpg
Nilgauantilope Boselaphus tragocamelus Tierpark Hellabrunn-12.jpg
Nilgauantilope Boselaphus tragocamelus Zoo Augsburg-13.jpg
The Nilgai.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:קצרי קרניים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:נפאל: יונקים
קטגוריה:פקיסטן: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים בערבות הודו
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
אלכסנדר חיין

אלכסנדר חיין (נולד ב-6 בינואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו עוסקים בפיזיקת העננים והוריקנים.

== ביוגרפיה ==
פרופסור אלכסנדר חיין, נולד במוסקבה, עובד במחלקה למדעי האטמוספירה במכון לחקר מדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. חיין סיים במוסקבה תואר שני באלקטרוניקה ופיזיקה תאורטית, ותואר שלישי במטאורולוגיה ניסויית בתחום הגיאופיזיקה. חיין עבד במרכז ההידרו-מטאורולוגי כחוקר בכיר ובשנת 1980 מונה לראש צוות מחקר בתחום הדמיית ציקלונים טרופיים, זרימת תאים, עיצוב פרמטרים של זרימה, זרימה בשכבה אטמוספירית גבולית ופיזיקה של עננים. עלה לישראל בשנת 1991.

חיין פיתח תבניות חדשות של עננים, המאפשרות להעריך השפעות אנתרופוגניות על ממטרים. השימוש בתבניות אלו, סייעו לו בחקר עיצוב תופעות כגון סערה, ברק וברד ומיועדות להגברת ממטרים בארץ. כן חקר גורמים המשפיעים על פיזור הממטרים בארץ, עם דגש על תפקידו של מחזור הבריזה החורפית. בעקבות המחקרים, הוצעה שיטה חדשנית להגברת הגשם על ידי עיכוב יצירת הגשם בים עד הגיעו ליבשה באמצעות הוספת ריכוז אירוסולים גבוה במיוחד. הוא פיתח שיטות רבות אשר יושמו בהצלחה בארץ, בארצות הברית, בגרמניה, ביפן ועוד.

בשנת 2008 קיבל את אות המגן לעולים בירושלים. חיין הוא אחיינו של חתן פרס נובל פרופ' ארנסט בוריס צ'יין, והוא בן למשפחת חן.

== מספריו ==

* [https://www.cambridge.org/core/books/physical-processes-in-clouds-and-cloud-modeling/61A0FF593D9CFBCBCD8BF18AD9FD3CD5# Khain, A., & Pinsky, M. (2018). Physical Processes in Clouds and Cloud Modeling. In Physical Processes in Clouds and Cloud Modeling (pp. I-Ii). Cambridge: Cambridge University Press].

== קישורים חיצוניים ==
* [http://en.earth.huji.ac.il/people/alexander-khain אלכסנדר חיין] באתר האוניברסיטה העברית
* [http://www.hayadan.org.il/rain-010104/ שיטה להגברת מטר על ידי חשמול עננים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מדעי כדור הארץ
קטגוריה:מטאורולוגים
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:משפחת חן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
חיים אידיסיס

חיים אידיסיס (נולד ב-24 בפברואר 1959) הוא תסריטאי, מחזאי ובמאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
אידיסיס נולד בתל אביב וגדל בחולון. בין השנים 1984–1988 למד במגמת בימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1993–1999 לימד בקמרה אובסקורה ובין השנים 1995–2008 הרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצה בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה על שם סם שפיגל בירושלים בין השנים 2001–2006, וכיום מלמד בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי ובבית הספר "במעלה".

אידיסיס כתב, יצר וערך תסריטים למספר רב של יצירות טלוויזיוניות. בהן: "זהו זה!" (בין השנים 1989–1996), "מוצ"ש", "עניין של זמן", "בקצה המכחול", "פלאי קלעים", קריאת כיוון, "אחי אחי", "סיפורי גן-חיות", "שוקו טלעד", "הביגבגים", "החברה הטובים", "סיפורי סומסום", "רחוב סומסום", "המופע של אבי קושניר", "כאן ועכשיו", "שערורייה", "החיים זה לא הכל", "לילה גוב", "יצפאן", "הערב עם אלי יצפאן", "חלומות מתוקים", "כל העולם במה", "הכבש ה-16", "פיץ העכבר", "הצלצול הוא בשבילי" ו"הניצוצות של מאור".

אידיסיס היה בעל הרעיון לתסריט המסגרת בסרט "כבלים" בכיכובם של אריק איינשטיין ומוני מושונוב, וכתב את התסריט ל"להיות כוכב" בבימויו של ארנון צדוק.

אידיסיס כתב מחזות שהוצגו על הבמות, בהם: "שבועת האדרה"( תיאטרון אורנה פורת, 1993), "צבע הפנינה" (תיאטרון אורנה פורת, 1994), "שבי אמא" (תיאטרונטו, 1996), היה אחד מהכותבים הראשיים באירוע "פעמוני היובל" ליובל שנים למדינת ישראל. כתב את "יש לי כנרת" (תיאטרון באר שבע), וטרילוגיית מחזות זמר "שלמה המלך ומלכת שבא", "יעקב ועשיו" ו"דוד וגולית" עבור תאטרון מחול ענבל. כתב את "הם יורים גם ביונים" עבור יום הזיכרון ליצחק רבין (תיאטרון הבימה, 2001), "גולגתא" (עיבוד למחזה שכתב שמואל רפאל) (צוותא), "מעשה בקערה ומצקת" (תיאטרון אורנה פורת, 2004), ו"הנער מסיביליה" (תיאטרון המדיטק, 2010).

אידיסיס כתב את השיר "המסע לארץ ישראל" שהלחין שלמה גרוניך. השיר נכתב עבור תוכנית לציון 'יום יהדות אתיופיה' בטלוויזיה החינוכית. הוא נכתב על בסיס תיעודים של החוויות של ילדים במסע קהילת ביתא ישראל לישראל, אותן קרא אידיסיס במסגרת התחקיר להכנת התוכנית. השיר הפך מזוהה עם המסע בביצוע של שלמה גרוניך ומקהלת שבא, ונכלל באלבום המשותף "שלמה גרוניך ומקהלת שבא" מ־1993. באלבום זה נכללו שני שירים נוספים שכתב אידיסיס: "חסידה" ו"בקרוואן".

אידיסיס הוא אביה של השחקנית והתסריטאית סתיו אידיסיס ואחיו הצעיר של התסריטאי בנצי אידיסיס (שחיבר את המונודרמה "נבלות", ע"פי יורם קניוק, בכיכובו של אלכס אנסקי)

==ספרו==
* אז מה עושים עכשו? : שלושה ספורים של חופש (גדול), רמת גן : רימונים, תשע"ב 2012.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20131015130451/http://www.yitzug1.co.il/Artist.asp?ID=591 חיים אידיסיס], באתר ייצוג 1

==הערות שוליים==

קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אילון/חדש (חולון)
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
יעקב חיים סופר (הנין)

הרב יעקב חיים סופר (נולד ב-1949, תש"י) הוא ראש ישיבת כף החיים ומחבר פורה.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים ליצחק שלום סופר ולשולמית בת המקובל הרב יעקב מונסא. אביו הוא נכדו של הרב יעקב חיים סופר, מחבר הספר כף החיים, ועל שמו נקרא. למד ברשת חורב בירושלים, וכשבע שנים בישיבת תושיה בתפרח, אצל הרב נחום לסמן והרב יעקב פרידמן. בזיווג ראשון נשא לתקופה קצרה מאוד אשה מבני ברק בשם שרה ממנה לא היו לו ילדים, לאחר שהתגרש ממנה בשנת ה'תשל"ב נשא אשה מירושלים את חנה אירן (לבית אמזלג) ממנה שמונת ילדיו.

בשנת ה'תשל"ט הקים את הישיבה הגבוהה לבעלי תשובה "ישיבת כף החיים" יחד עם עמיתו מישיבת תפרח הרב שלמה רוזנר, הישיבה הוקמה על שם ספרו של אבי סבו. בישיבה קיים גם כולל, ובנוסף הוקמה מדרשיה לבנות בשם עטרת בנות ברמת שלמה.

הרב סופר חיבר כ-78 ספרים במגוון נושאים תורניים.

בספריו כותב רבות על כללי הפסיקה הספרדית, היקף קבלת הוראת מרן, תוקפו של מנהג ועוד.

אחיו, הרב רפאל אליהו ציון סופר, היה ראש ישיבת רכסים (קול אליהו).

==חיים אישיים==
לרב סופר ולאשתו חנה שמונה בנים, בהם הרב אברהם אליעזר סופר, סופר ומחבר אנציקלופדיה בשם מליצי יושר; הרב דוד אהרן סופר, סופר והמוציא לאור של לוח השנה עיתים לבינה; וחזקיה סופר, מהדיר ספרים תורני וזמר בסגנון קרליבך.

==ספריו==

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.jdn.co.il/tag/הרב-יעקב-סופר/ שיעוריו], באתר JDN
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבה ספרדיים
קטגוריה:ראשי ישיבות לחוזרים בתשובה
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פורת יוסף
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:בוגרי ישיבת חורב-ירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תושיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
עמנואל לוצאטי

סמל מוזיאון לוצאטי בג'נובה
עמנואל לוצאטי (באיטלקית: Emanuele Luzzati, עמנואלֶה לוצאטי; 3 ביוני 1921 – 26 בינואר 2007) היה אמן רב-תחומי איטלקי ממוצא יהודי, אנימטור, מעצב תפאורה, צייר, בובנאי ומאייר ספרי ילדים. עבודותיו מצטיינות בצבעוניות רבה ונופך של אגדה.

== תולדות חייו ==
לוצאטי נולד בג'נובה, אביו היה יהודי. עם עליית מוסוליני לשלטון עברה משפחתו לשווייץ, שם למד לוצאטי בבית הספר לאמנות (École des Beaux Arts) בלוצרן. 

בשנת 1947 שב לג'נובה וחבר לבמאי ולכותב אלסנדרו פרסן (Alessandro Fersen) ולשחקני תיאטרון יהודים, ליצירת תיאטרון, שהפך לימים לתיאטרון העירוני. התפאורות שעיצב היו צבעוניות ושאבו השראה מעולם הפנטזיה. במהלך שנות החמישים היה למעצב מוכר וביצע עבודות לתיאטרונים רבים באיטליה. ב-1960 ייסד עם אלדו טריונפו (Aldo Trionfo) קבוצת תיאטרון אוונגרדית, שתמכה במחזאות מקורית בתחומי תיאטרון האבסורד והגרוטסק, להם התאימו במיוחד עיצובי הבמה שלו. יחד עם הבמאי פרנקו אנריקז (Franco Enriquez), השחקנית ולריה מוריקוני (Valeria Moriconi) והשחקן גלאוקו מורי (Glauco Mauri) ייסד את "קבוצת הארבעה" (La Compagnia dei Quattro). הפקתה הראשונה של הקבוצה, "קרנפים" מאת אז'ן יונסקו עלתה ב-1961 וכן העלתה לראשונה באיטליה את המחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".

באותה עת החל לשתף פעולה עם הצלם ובמאי הקולנוע ג'וליו ג'יאניני (Giulio Gianini) ליצירת סרטי אנימציה מבוססי ציורים ובובות. לאורך כשלושים שנה יצרו השנים עשרות סרטי אנימציה ייחודיים בהשראת אופרות ומעשיות. בין סרטיהם: "העורב הלקחן" לפי רוסיני (La Gazza Ladra; 1965), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, "האיטלקייה מאלג'יר" (1968), "פולצ'ינלה" (1973), שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר, ו"חליל הקסם" לפי מוצארט (1978). כן יצרו השניים את הסרט "ירושלים", המגולל את סיפורה של העיר, לפי תסריט מאת מאיר שלו עם קריינות מאת יוסי בנאי ומוזיקה מאת יוני רכטר. הסרט מוצג מאז 1990 במוזיאון מגדל דוד. 

לוצאטי הגיע לראשונה לפסטיבל האופרה של גלייבורן ב-1963 כאשר עיצב את התפאורה עובר הפקת האופרה "חליל הקסם" בבימויו של פרנקו אנריקז. בהמשך העלו השניים במסגרת הפסטיבל את הפקותיהם ל"מקבת'" של ג'וזפה ורדי (1965), "דון ג'ובאני" (1967), "החטיפה מן ההרמון", (1968) ו"כך עושות כולן" (1969) למוצרט. כן עיצב לוצאטי תפאורות עבור "חלום ליל קיץ" בהזמנת בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ועבור האופרה של וינה, בית האופרה של שיקגו, פסטיבל הבלט של לונדון ובתי אופרה במולדותו איטליה.

לוצאטי אייר ספרי ילדים רבים באיטלקית וכן את ספרו של מאיר שלו "מבול, נחש ושתי תיבות".

ב-1963 יצר שני קירות אמנות מקרמיקה במיוחד לחזיתות בניין חדר האוכל בקיבוץ רוחמה, שם אחותו, גבריאלה הדר, חברה. שתי העבודות מתייחסות לתורה, אחת מתארת את 12 שבטי ישראל והשנייה את יציאת מצרים.

מוזיאון על שמו נמצא בנמל העתיק של ג'נובה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.guardian.co.uk/news/2007/apr/06/guardianobituaries.artsobituaries נקרולוג] בהגרדיאן, 6 באפריל 2007
* 
* (עם ביקורו בישראל)
* ערך מוזיאון לוצאטי בוויקיפדיה האיטלקית
* [https://web.archive.org/web/20140302013319/http://www.museoluzzati.it/sito/ אתר מוזיאון לוצאטי באיטלקית]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבי במה יהודים
קטגוריה:בובנאים יהודים
קטגוריה:אנימטורים יהודים
קטגוריה:ציירים יהודים איטלקים
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-21
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1921
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2007
ישיבת כף החיים

ישיבת כף החיים היא ישיבה גבוהה לבעלי תשובה בירושלים, בראשות הרב יעקב חיים סופר.

הישיבה הוקמה על ידי הרב שלמה רוזנר והרב סופר בה'תשל"ט, ונקראת על שם הספר "כף החיים", שחיבר אבי סבו של סופר, הרב יעקב חיים סופר. תחילה שכנה הישיבה בבית כנסת "חוג שבע" שברחוב דוד בירושלים. בשנת ה'תשנ"ב עברה הישיבה לרחוב 'אהלי יוסף' בשכונת "גבעת משה" בעיר.

בישיבה לומדים כשישים בחורים מגילאי 18, וקיים בה גם כולל אברכים. המשגיח הוא הרב שלמה דסקל, מתלמידי הרב שלמה וולבה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.yeshiva.org.il/wiki/index.php/ישיבת_כף_החיים ישיבת כף החיים] באתר ויקישיבה
* 

כף החיים
כף החיים
קטגוריה:גבעת משה
קים אונג-יונג

קים אונג-יונג (בקוריאנית: 김웅용; נולד ב-8 במרץ 1962) הוא ילד פלא לשעבר ממוצא קוריאני. קים החזיק בתואר בעל ה-IQ הגבוה ביותר בספר השיאים של גינס, אשר העריך אותו בכ-210.
== חייו ==
כבר בגיל שנתיים הציג קים שליטה יוצאת דופן בקוריאנית, יפנית, פורטוגזית, גרמנית, ואנגלית. הוא למד אלגברה, ובגיל 5 החל להופיע בטלוויזיה היפנית ולפתור בעיות דיפרנציליות ואינטגרליות מסובכות. הוא היה תלמיד אורח לפיזיקה באוניברסיטה בגילאי 7-4. 

בגיל 8 הוזמן על ידי נאס"א ללמוד בארצות הברית, שם סיים את לימודיו. בשנת 1974 החל לעבוד במחקר בנאס"א עד שחזר לקוריאה בשנת 1978. הוא החליט לעבור מפיזיקה להנדסה אזרחית, וקיבל דוקטורט בתחום זה. בסך הכול פרסם קים כ-90 מאמרים בנושא הידראוליקה בכתבי עת מדעיים.

כיום הוא משמש כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת צ'ונבוק שבקוריאה.

==ביבליוגרפיה==
* [https://web.archive.org/web/20140316195450/http://www.reference.com/motif/science/world%27s-highest-iq World's Highest Iq] באתר Reference.com
* [http://science.discovery.com/top-ten/2009/child-prodigies/child-prodigies-06.html Top 10 Child Prodigies: Kim Ung-Yong] באתר דיסקברי
* [http://www.businessinsider.com/child-prodigies-2011-5#kim-ung-yonga-guest-physics-student-at-age-three-8 16 Of The Smartest Children In History: Kim Ung-Yong] באתר Buisness Insider, 15 ביוני 2011

קטגוריה:דרום קוריאנים
קטגוריה:ילדי פלא
קטגוריה:מהנדסים אזרחיים
קטגוריה:שיאני גינס
קטגוריה:עובדי נאס"א
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת האניאנג
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1963
שלושת המשיחים מאיפסילנטי

שלושת המשיחים מאיפסילנטי (מאנגלית: The Three Christs of Ypsilanti) הוא ספר מאת הפסיכולוג מילטון רוקיץ', המגולל את סיפורו של ניסוי שערך בשלושה חולים בסכיזופרניה פרנואידית שטענו שהם ישו, בבית החולים בעיר איפסילנטי שבמישיגן, ארצות הברית.

נושאי המחקר היו ג'וזף (58), שנמצא באשפוז פסיכיאטרי במשך שני עשורים; קלייד (70), חקלאי לשעבר שסבל מבעיית שתייה ודמנציה; ולאון (38), שמגיל צעיר האמין שהוא ישו. הניסוי החל ביולי 1959 ונמשך כשנתיים. על מנת לחקור את הניתוק מהמציאות שבו היו המטופלים שבויים דאג החוקר לכך שיהיו בחדרים סמוכים, וכן הניע אותם להיפגש בין היתר בחדר האוכל ובמהלך מטלות בבית החולים. במהלך הניסוי, רקח הודעות ומסרים מדמויות שאינן קיימות במטרה לבצע מניפולציות במטופלים (כגון שליחת מכתבים ממענים מפוברקים), על מנת לבדוק האם דעתם תשתנה, אך זה לא קרה. בתקופה זו, שלושת הגברים התווכחו רבות, וכל אחד מעם טען שהוא ישו האמיתי והקדוש מכולם, וכן שהאחרים לוקים במחלת נפש או שהם רובוטים. בחלוף הזמן, החיכוכים ביניהם פסקו והם התיידדו והחלו לדבר על נושאים אחרים. בסופו של הניסוי לא חל שיפור בניתוק מן המציאות בו לקו שלושת הגברים והם המשיכו להאמין שהם ישו.

תלמידיו של רוקיץ' באותה העת העידו שהיה מניפולטיבי ושאף ליצירת עימותים בין הגברים בניסוי. עם השנים הגיע הסופר למסקנה שהתנהלות מחקרו הייתה פסולה אתית, ולמהדורת 1984 הוסיף את ההתנצלות "לא הייתה לי זכות, אף לא בשם המדע, לשחק בתפקיד אלוהים, להתערב בחייהם הפרטיים ולשפוט אותם". בהמשך אף אמר שהם אלו שהפריכו את אמונתו שיצליח לשנותם, ולמעשה הדבר גרם לו להכיר בכך שהוא עצמו החזיק באמונה שיש ברשותו כוח אומניפוטנטי.

הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1964. ב-2011, יצא במהדורה מחודשת על ידי ה-The New York Review of Books.

בשנת 2017 יצא סרט הדרמה "שלושה משיחים" שביים ג'ון אבנט, ומבוסס על מחקרו של רוקיץ', שגם השתתף בכתיבת התסריט.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1964
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:פסיכיאטריה
קטגוריה:מחשבות שווא
עין במבה

עין במבה או "עין כמו במבה"<ref></ref> הוא מעיין שכבה בהרי ירושלים הממוקם כקילומטר אחד דרומית למושב עמינדב. המעיין נובע ברכס לבן מעל הגדה הצפונית של נחל רפאים.

הקרקע באזור מורכבת ברובה מקירטון, סלע משקע שמי הגשמים מחלחלים דרכו ויוצאים בתוך המערה שם הם יוצרים בריכה שמגיעה לגובה של עד כ-60 ס"מ, הבריכה היא בצורה של האות ר' וקרקעיתה מלאה בבוץ.

המעיין הוא העליון שבשרשרת מעיינות באפיק נחל יבש. והוא סמוך גם למעיינות עין לבן ועין חניה.

המעיין נקרא גם עין המערה, עין סיף ועין אל בלאד (מעיין הכפר, כמו מעיינות רבים באזור) היות ששימש בעבר את תושבי הכפר וולג'ה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.meahori.co.il/171530/עין-במבה גלריית תמונות באתר מאחורי ההר]

==הערות שוליים==

במבה
פניה פנלון

פניה פנלון (בצרפתית: Fania Fénelon; בשמה המקורי פניה גולדשטיין, 2 בספטמבר 1908, פריז – 19 בדצמבר 1983) הייתה זמרת צרפתייה וחברה בתזמורת הנשים באושוויץ.

== קורות חייה ==
אביה היה סוחר יהודי. היא למדה באקדמיה למוזיקה ובלילות שרה במועדונים תחת השם פניה פנלון. במלחמת העולם השנייה תמכה בהתנגדות נגד הנאצים ונשלחה למחנה הריכוז אושוויץ. לקראת סוף המלחמה היא הועברה לברגן-בלזן, שם שוחררה.

אחרי המלחמה נעשתה זמרת מפורסמת. עם בן-זוגה היא עברה לגור בברלין המזרחית, אך אחרי מותו חזרה לצרפת. במזרח-גרמניה לימדה בבית ספר לתיאטרון על שם הנס אוטו בלייפציג.

בשנים 1973–1975 כתבה את הרומן "תזמורת הנשים באושוויץ", שהתבסס על היומנים שלה. כנגד הספר יצאו הרבה נשים אחרות, שהיו בתזמורת, בביקורת, שתיארה את אלמה רוזה באור שלילי מדי.

בסרטו של ארתור מילר מ-1980, תזמורת על תנאי, שמבוסס על האוטוביוגרפיה שלה, מגלמת את דמותה ונסה רדגרייב.

==קישורים חיצוניים==

* על הסרט [http://www.imdb.com/title/tt0081344 תזמורת הנשים באושוויץ]
* 

קטגוריה:חברות תזמורת הנשים של אושוויץ
קטגוריה:יהודים בשואה: צרפת
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטואר של פריז
קטגוריה:זמרות יהודיות צרפתיות
קטגוריה:זמרים יהודים צרפתים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
קטגוריה:פסנתרנים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1908
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1908
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-1983
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1983
לוגלין סנטוס

לוגלין סנטוס (בספרדית: Luguelín Santos; נולד ב-12 בנובמבר 1993 בבאיאגואנה) הוא אצן דומיניקני. הוא סגן האלוף האולימפי (לונדון 2012) ובעל מדליית ארד מאליפות העולם (מוסקבה 2013) בריצת 400 מטר.

==הישגים==
סנטוס רשם את הישגיו המשמעותיים הראשונים בגילאי נוער בשנת 2010, כשהשתתף באליפות מרכז אמריקה והקריביים לנוער שנערכה בסנטו דומינגו. הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייה של הנבחרת הדומיניקנית במדליית ארד בריצת 400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה במונקטון שבקנדה ב-2010 סיים במקום השישי, אך חודש מאוחר יותר, באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור, זכה בשתי מדליות זהב, הן בריצת 400 מטר והן עם נבחרת אמריקה במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה בברצלונה ב-2012, במדליית זהב נוספת בריצת 400 מטר.

בתחרויות הבוגרים החל סנטוס להשתתף בשנת 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באותה שנה בגואדלחרה, זכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר, עם שיא אישי חדש - 44.71 שניות. בנוסף, זכה במדליית כסף גם עם נבחרת השליחים הדומיניקנית בריצת 400X4 מטרים. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול ב-2012 סיים במקום התשיעי, ולא העפיל לגמר. בתחרות שנערכה בהנגלו שבהולנד בהמשך השנה, שיפר סנטוס את שיאו והעמידו על 44.45 שניות.

===מדליית כסף אולימפית===
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סנטוס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.46 שניות, אחרי קיראני ג'יימס מגרנדה שקבע שיא אישי חדש של 43.94 שניות ולפני לאלונד גורדון מטרינידד וטובגו (44.52 שניות).

===מדליית ארד באליפות העולם===
באליפות העולם שנערכת במוסקבה ב-2013 זכה סנטוס במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.52 שניות, אחרי לאשון מריט שקבע שיא אישי חדש של 43.74 שניות וטוני מק'קוויי (44.40 שניות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.13 שניות ובמקום 14 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.61 דקות.

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 קבע שיא אישי ולאומי חדש בריצת 400 מטר - 44.11 שניות, אך סיים במקום הרביעי.

== שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* ריצת 200 מטר: 20.55 שניות (2013)
* ריצת 300 מטר: 32.56 שניות (2012)
* ריצת 400 מטר: 44.11 שניות (2015) שיא הרפובליקה הדומיניקנית

===אולם===
* ריצת 400 מטר: 46.83 שניות (2012)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדומיניקנית שנולדו ב-1992
קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: אתלטים
קטגוריה:אצנים
קטגוריה:נושאי דגל הרפובליקה הדומיניקנית באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
תומאס האבר

תומאס האבר (Thomas Huber; נולד ב-14 ביולי 1955) הוא אמן וצייר שווייצרי.

== ביוגרפיה ==
האבר, יליד ציריך, למד בין השנים 1977 ל-1978 ב, ב-1979 בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון, ובין השנים 1980 ל-1983 . בשנת 1992 שימש כמנהל הזמני של ה-Centraal Museum באוטרכט. בין השנים 2000 ל-2002 שימש כיו"ר איגוד האמנים הגרמנים. 

בשנת 2012 נערכה לכבודו תערוכה ב.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=e-NPQvJci9Y תערוכה רטרו-פרספקטיבה] במוזיאון לאמנות מודרנית בז'נבה

קטגוריה:ציירים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1955