OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טום דונילון

תומאס אי. "טום" דונילון (באנגלית: Thomas E. Donilon; נולד ב-14 במאי 1955) כיהן כיועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2010–2013. בעל קריירה כיועץ פוליטי אמריקאי, פקיד בממשל הפדרלי של ארצות הברית וכעורך דין. כיהן בצוותא עם הדיפלומטית ונדי שרמן, כראש צוות ביקורת מחלקת המדינה של ארצות הברית בתקופת המעבר לפני כניסת ברק אובמה לתפקידו כנשיא, וכסגן היועץ לביטחון לאומי ג'יימס ג'ונס בתחילת כהונתו של ממשל אובמה.

== שנותיו הראשונות והשכלה ==

דונילון נולד בפרובידנס, רוד איילנד. אביו היגר לארצות הברית מאירלנד וכך עשו גם הסבא והסבתא שלו מצד אִמוֹ. דונילון סיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה הקתולית של אמריקה (The Catholic University of America) ב-1977, ותואר J.D. במשפטים סיים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1985. הוא מילא תפקיד במערכת העיתון של ה-Virginia Law Review.

== המגזר הפרטי ==

דונילון עבד כסגן נשיא בכיר למשפט ולמדיניות בפאני מאי, חברת מימון המשכנתאות הפועלת בחסות ממשל ארצות הברית, כלוביסט רשום, בין השנים 1999–2005.

קודם למינויו לממשל אובמה, היה דונילון שותף במשרד עורכי הדין הוושינגטוני O'Melveny & Myers, שם ייעץ לחברות ולמועצות המנהלים שלהן, ביחס למגוון של עניינים רגישים בתחומי ממשל, מדיניות ועניינים רגולטוריים ומשפטיים.

== עבודה פוליטית וממשלתית ==

דונילון עבד כיועץ לביטחון לאומי לנושאים ציבוריים ושירת כראש הסגל של מזכיר מחלקת המדינה של ארצות הברית, וורן כריסטופר, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.

על אף העובדה שהוא חף מכל ניסיון צבאי ועבד כלוביסט, היה דונילון "מעורב בצורה אינטימית בנושאי מדיניות חוץ חשובים רבים כולל המשא ומתן להשגת הסכם השלום שסיים את מלחמת בוסניה והמגעים להרחבת נאט"ו". דונילון היה אחת הדמויות הבולטות בגיבוש האסטרטגיה האמריקאית ביחס לאפגניסטן והדיונים הקשורים לכך, בספרו של בוב וודוורד "Obama's Wars" מ-2010.

הגנרל ג'ונס השמיץ באחת ההזדמנויות את דונילון בכך שביקר אותו על היעדר הניסיון שלו בתחומי מדיניות חוץ ואמר לו שכתוצאה מכך: "אין לך כל אמינות בצבא", על פי ספרו של וודוורד, "Obama's Wars". ג'ונס טען שדונילון נכשל בהתנהלותו מול הצוות שלו במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בהציגו "מעט מדי רגש לאנשים שעובדים שם יום ולילה". דונילון ביקר באפגניסטן במהלך ביקורו הלילי בן שש השעות של הנשיא אובמה במדינה.

== חיים אישיים ==

דונילון הוא אחיו של מייק דונילון, עורך דין ויועץ פוליטי המייעץ לנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.washingtonpost.com/politics/thomas-donilon/gIQAEZrv6O_topic.html פרופיל ופרטים ביוגרפיים באתר הוושינגטון פוסט]

קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הקתולית של אמריקה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:היועצים לביטחון לאומי של ארצות הברית
קטגוריה:פקידי ממשל בארצות הברית
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:נשיאות ברק אובמה: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
כל ישראל בני מלכים הם

כל ישראל בני מלכים הם הוא כלל הלכתי שמקורו במספר תנאים, ולפיו כל יהודי חשוב כמו בנו של מלך המשופע בעושר, ולפיכך בעניינים שבהם דינו של אדם רם במעלה שונה מדינו של אדם מהשורה, ניתן להתייחס לכל יהודי כבן מלך גם אם הוא בפועל עני ונצרך.

כלל זה משמש גם בהגות היהודית המעלה קרנו של כל יהודי באשר הוא, עקב הגדרתו כבנו של מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, כפי שנאמר על עם ישראל בתורה "בנים אתם לה' אלוהיכם", ומשום התייחסותו לאבות האומה הישראלית, אברהם יצחק ויעקב.

== דוגמאות בהלכה == 
במסכת בבא מציעא אומר אביי כי ניתן ללמוד שהתנאים רבן שמעון בן גמליאל, רבי שמעון, רבי ישמעאל ורבי עקיבא כולם דוגלים בכלל "כל ישראל בני מלכים הן".

=== רבן שמעון בן גמליאל ===
מכך ששנו במשנה שאין מטלטלין בשבת משום איסור מוקצה לא את הלוף ולא את החרדל (שאי אפשר לבשלם ולטוחנם בשבת, ואפילו לעופות אינם ראויים. רש"י) ורשב"ג חולק ומתיר בלוף מפני שהוא מאכל לעורבין (כלומר, מניחים שכל יהודי מגדל עורבים לנוי כדרכם של בני מלכים, ולפיכך הלוף אינו מוקצה שראוי למאכל העורבין שברשותו. רש"י).

=== רבי שמעון ===
מכך ששנו במשנה, בני מלכים סכין שמן וורד על גבי מכותיהן בשבת שכן דרכן לסוך בחול (לשם תענוג גרידא, רש"י), רבי שמעון אומר כל ישראל בני מלכים הן, ומתיר לכל ישראל לסוך שמן וורד על המכה בשבת, שכולם בני מלכים הם ורגילים בכך.

=== רבי ישמעאל ורבי עקיבא === 
מכך ששנו בברייתא בעניין גבייה מבעל חוב; הרי שהיו נושין בו אלף זוז ולבוש איצטלא (-בגד) בת מאה מנה מפשיטין אותה ממנו ומלבישים אותו איצטלא הראויה לו, ולמדו משום רבי ישמעאל ומשום רבי עקיבא "כל ישראל ראוין לאותה איצטלא" עקב היותם בני מלכים ולפיכך אין מפשיטים אותו מהבגד היקר שלובש כדי לגבות ממנו החוב.

=== רבי יוחנן בן מתיא ===
המחשת הכלל של כל ישראל בני מלכים מופיעה במשנה במסכת בבא מציעא: 

== בהגות היהודית ==
המהר"ל מפראג בספרו גבורות ה' כותב: 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הלכה
איגוד הקהילות היהודיות של איטליה

איגוד הקהילות היהודיות של איטליה (באיטלקית: Unione delle Comunita Ebraiche Italiane; בראשי תיבות: UCEI) הוא ארגון-גג של הקהילות היהודיות באיטליה, שבסיסו ברומא.

תפקידו של האיגוד מעוגן בחוק האיטלקי מאז שנת 1930, ולפיו עליו לייצג את כלל הקהילות היהודיות באיטליה בפני השלטונות. חוק זה התקבל על ידי השלטון הפשיסטי, שחייב את כל היהודים להשתייך לאחת הקהילות ולשלם את המיסים הנדרשים מהם. מאז תחילת שנות ה-60 בוטלה חובה זו.

הארגון מייצג את היהדות האיטלקית גם ברמה הלאומית-פוליטית. הוא אחראי למינוי רבנים, לניהול תקציבי הקהילות והוא אף מספק שירותי דת, תרבות וחינוך לקהילות. אף כי קהילות איטלקיות יהודיות רבות פועלות באופן עצמאי, הן שומרות על קשר הדוק עם הארגון. מימון צורכי הקהילות מגיע מהשתתפות החברים בארגון ומתקציב ממשלת איטליה.

לפני שכוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל לקריית הוותיקן בדצמבר 1993, הארגון מילא תפקיד חשוב בקשר בין הוותיקן ליהדות העולמית.

מאז שנת 2009 מפעיל הארגון את הפורטל היומי "מוקד" (Moked). באתר ניתן למצוא בין היתר רשימת פרויקטים, הקשורים בקהילות היהודיות, שמימן הארגון בכספיו.

הנשיאה הנוכחית היא נעמי די סניי, שמשמשת בתפקיד מאז 2016. לפניה שימשו בתפקיד רנצו גטנייה (2006–2016), עמוס לוצאטו (1998–2006) וטוליה צבי (1983–1998).

המבנה הארגוני והניהולי של האיגוד כולל את:
* הקונגרס - כולל נציגים של כל הקהילות ומתכנס אחת לארבע שנים.
* הנשיא - מייצג את הקהילה ומנהל את מוסדותיה.
* המועצה המבצעת (giunta) - נבחרת על ידי המועצה המייעצת ומורכבת מחברים בה, מראשי ארגון הקהילות, מרבנים ומיועצים.
* המועצה המייעצת - כוללת 18 יועצים שנבחרו על ידי הקונגרס, כולל רבנים.
* אספת רבנים - כוללת את רבני קהילות איטליה ואחרים.
* מועצה רבנית - כוללת שלושה רבנים שנבחרו על ידי הקונגרס.

==קישורים חיצוניים==
* 
* דניאל קארפי, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mahanaim/hakehila-2.htm הקהילה היהודית באיטליה עד 1960], באתר דעת
* [http://moked.it/ הפורטל האינטרנטי "מוקד"], שמפעיל הארגון 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות איטליה
קטגוריה:ארגונים יהודיים לפי מדינה
גברים בצד

גברים בצד (באנגלית: Boys on the Side) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1995 בבימויו של הרברט רוס (סרטו האחרון לפני מותו שש שנים לאחר מכן). בסרט משחקים וופי גולדברג, מרי-לואיז פרקר ודרו ברימור. תסריט הסרט נכתב על ידי דון רווס.

== עלילה ==
זהו סרט מסע פמיניסטי. זמרת לסבית שחורה וצעירה לבנה, אשר מעוניינות שתיהן להגיע מהחוף המזרחי לחוף המערבי, חולקות רכב על מנת לחסוך בהוצאות, ונוסעות ביחד למסע ארוך. בדרך מצטרפת אליהן צעירה פרועה שנמלטת מהחבר האלים שלה. ביחד הן חוות ידידות אמת. בסרט רגעים מצחיקים לצד רגעים מלודרמטיים סוחטי דמעות.

==צוות שחקנים==
* וופי גולדברג - ג'יין דלוקה
* מרי-לואיז פרקר - רובין ניקארסון
* דרו ברימור - הולי פולצ'יק
* מתיו מקונוהיי - אייב לינקולן
* ג'יימס רימר - אלכס
* בילי ווירת' - ניק
* אניטה ג'ילט - איילין ניקארסון
* דניס בוטסיקריס - מאסרלי
* אסטל פרסונס - לואיס
* איימי אקווינו - אנה

==ביקורות והכנסות==
הסרט זכה לביקורות חיוביות עם ציון של 73% באתר Rotten Tomatoes. בנוסף, הסרט זכה בפרס "GLAAD Media" לסרט הטוב ביותר. הסרט היה גם מועמד לפרס ה-"Image" לשחקנית הטובה ביותר (וופי גולדברג) ולפרס ה-"Golden St. George" לבמאי הטוב ביותר (הרברט רוס).

למרות ההצלחה הביקורתית של הסרט, הוא לא הצליח בקופות אך הוא כיסה את תקציבו.

==פסקול==
פסקול הסרט מורכב בכולו מזמרות רוק/פופ ואף מזמרות לסביות כמו מליסה אתרידג' וג'ואן ארמטריידינג. גרסת הכיסוי של השיר "You Got It" של רוי אורביסון שבוצע על ידי בוני ראייט הגיע למקום ה-34 במצעד "בילבורד הוט 100".
* בוני ראייט - "You Got It"
* מליסה אתרידג' - "I Take You With Me"
* שריל קרואו - "Keep On Growing"
* אינדגו גירלס - "Power Of Two"
* סטיבי ניקס - "Somebody Stand By Me"
* הפריטנדרס - "Everyday Is Like Sunday"
* הקרנבריז - "Dreams"
* אנני לנוקס - "Why"
* שרה מקלכלן - "Ol' '55"
* ג'ואן ארמטריידינג - "Willow"
* ג'ונל מואסר - "Crossroads"
* וופי גולדברג - "You Got It"

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי לסביות
קטגוריה:יצירות זוכות פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה
טימי טרנר

טימותי טיבריוס "טימי" טרנר (באנגלית: Timothy Tiberius "Timmy" Turner; נולד ב-21 במרץ 1992) הוא הדמות הראשית בסדרת האנימציה האמריקאית "קסם של הורים".

בדיבוב לאנגלית של הסדרה דמותו של טימי דובבה על ידי טרה סטרונג, אם כי בסרטונים הקצרים כחלק מרצועתOh Yeah! Cartoons הוא דובב על ידי מרי קיי ברגמן. בגרסתה העברית של ערוץ ניקלודיאון מדובבת דמותו של טימי על ידי שיר כהן, ובגרסה של ערוץ דיסני מדובבת דמותו על ידי דנה אברהם-סמו. את דמותו של טימי בסדרת הסרטים גילם השחקן דרייק בל; בדיבוב לעברית של הסרטים, דמותו דובבה על ידי איטן גרינברג.

== אישיות ==
טימי טרנר הוא ילד ממוצע המאופיין בשיניים בולטות. הוריו הם רפי שכל הכושלים בחינוכו. לטימי שמרטפית אכזרית בשם ויקי שמציקה לו ומכנה אותו "טמבל". המחנך של טימי, דנזל קרוקר, אובססיבי לציד פיות ולהכשלת תלמידיו במבחנים.

בעקבות סיבות אלו, טימי קיבל שני סנדקי פיות: וונדה וקוזמו. מטרתם של וונדה וקוזמו היא להגשים כל משאלה שטימי יבקש (כל עוד היא לא נוגדת את חוקי הפיות). טימי ילד אנוכי, ופעמים רבות הגשמת משאלותיו של טימי מהוות סיכון לתושבי העיר הבדיונית דימסדייל, בה הוא גר.

טימי מאוהב בתלמידה הלומדת בכיתתו, טריקסי טנג, שהיא הילדה המקובלת ביותר בבית ספרו של טימי. אחותה של השמרטפית ויקי, טוטי, מאוהבת בטימי, ונראה כי בחדרה כי הכינה "מקדש" לטימי; טימי לא אוהב את טוטי, אם כי בסרט "טימי טרנר, תתבגר!", מתאהב טימי בטוטי והופך לבן זוגה.

טימי מתנדב בצופי הסנאים של דימסדייל, מעין תנועת נוער אותה אביו מנהל ומדריך בה.

טימי נוהג לקרוא חוברות קומיקס של שני גיבורי על בדיוניים: "קראש נבולה" ו"הסנטר האדום"; כמו כן, הוא משמש גם כעוזרו של הסנטר האדום.

החל מהעונה השישית, נוסף לטימי סנדק פיה - פוף, המשמש כבנם של וונדה וקוזמו, שטימי עצמו ביקש שייוולד. בעונה התשיעית, טימי מאמץ כלב-פיה העונה לשם ספארקי. בעונה העשירית הוא מתיידד עם ילדה בשם קלואי קרמייקל, ואף חולק עמה את פיותיו.

בסדרה "קסם של הורים - מוזר למדי" טימי נותן את הפיות שלו לשני דודניו.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קסם של הורים
קטגוריה:ילדים בדיוניים
טיחון חרניקוב

טיחוֹן חְרֶניקוֹב (ברוסית: Ти́хон Никола́евич Хре́нников; 10 ביוני 1913 – 14 באוגוסט 2007) היה מלחין רוסי וסובייטי. כיהן במשך כ-40 שנים כיושב ראש אגוד המלחינים הסובייטי.

== חייו ==
טיחון חרניקוב נולד ביילץ (עיירה במחוז ליפצק) למשפחת סוחרים. הוא היה הילד העשירי והצעיר במשפחה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בנגינה ובהלחנה. בחורף 1928-1927 הגיע למוסקבה והראה את היצירות שלו למלחין. הוא קיבל התייחסות חיובית והמלצה לחזור הביתה ולהשלים את הלימודים בבית הספר לפני שיגיע למוסקבה פעם נוספת. ב-1929 הוא הגיע למוסקבה והחל ללמוד במכללה מוזיקלית. בשנים 1932-1936 למד חרניקוב בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל היינריך נויהאוס.

ב-1939 הלחין חרניקוב את האופרה הראשונה שלו "בסערה" (В бурю). באופרה זו הועלה לראשונה דמותו של ולדימיר לנין על במת האופרה. במהלך שנות ה-30 נכלל חרניקוב בקבוצת מלחינים סובייטיים צעירים. הוא כתב מאמר בעיתון פראבדה נגד המלחינים דמיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופייב.

בתקופת מלחמת העולם השנייה עבר חרניקוב עם משפחתו לאזור הרי אורל. בתקופה זו הוא כתב מוזיקה למספר סרטים. בהמשך הוא עבר לחזית והשתתף במספר קונצרטים לחיילים הלוחמים.

ב-1948, לפי בקשה ישירה של יוסיף סטלין, התמנה חרניקוב ליושב ראש ארגון המלחינים הסובייטים. קיימת סברה שבתקופתו כראש הארגון סבלו המלחינים פחות מרדיפת השלטונות ואיש מחברי הארגון לא הוצא להורג. יחד עם זאת, חרניקוב היה שותף פעיל בכול המערכות של השלטונות כנגד מוזיקאים שסר חינם בעיני השלטון. אומנם הם לא הוצאו מחוץ לשורות הארגון ועל פי רוב אף המשיכו לקבל הזמנות לביצוע עבודות, אך קיימות גם דוגמאות אחרות; כך למשל, המלחין הצעיר אלכסנדר לוקשין, שספג ביקורת קשה מחרניקוב, לא הצליח להתקבל לעבודה באף מוסד. בנובמבר 1979 נאם חרניקוב בוועידת הארגון ומתח ביקורת קשה על שבעה מלחינים צעירים. במשך שנים לאחר נאום זה לא יכלו מלחינים אלו להשתתף בהופעות ולא קיבלו הזמנות להלחנה.

בשנת 1961 החל חרניקוב ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה ובשנת 1966 התמנה לפרופסור. במקביל לפעילות ציבורית ועבודה בקונסרבטוריון, המשיך חרניקוב בהלחנה. הוא כתב מספר אופרות ומוזיקה לסרטים.

חרניקוב לא תמך במנהיגי המדינה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 1998 הוא ציין בראיון כי הוא רואה במיכאיל גורבצ'וב בוגד וכי סטלין היה מנהיג דגול. כל זאת למרות שבתקופת הטיהורים הגדולים אחיו נשפטו, אחד מהם הוצא להורג והשני שוחרר כעבור שנתיים.

עבור פעילותו בשטח ההלחנה ופעילותו הציבורית הענפה קיבל חרניקוב ארבע פעמים את פרס ברית המועצות, פרס לנין (1974), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, ארבעה עיטורי לנין, פעמיים עיטור הדגל האדום ועיטורים נוספים של ברית המועצות ומדינות אחרות. בשנת 1963 הוענק לחרניקוב תואר אמן העם.

לפי בקשתו הוא נטמן בחצר הבית בו נולד ביילץ. בבית זה נפתח עתה מוזיאון על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מלחינים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-2007
פרנק שרשל

אוניית המעפילים אקסודוס בנמל חיפה (יולי 1947). צילום של פרנק שרשל]]
[[משה שרת חותם על מגילת העצמאות. צילום של פרנק שרשל]]
פצוע ישראלי מטופל ב[[קרב יד מרדכי. צילום של פרנק שרשל]]
פרנק שרשל (באנגלית: Frank Scherschel; 1907 – 23 במאי 1981) היה צלם אמריקאי. שרשל, שעבד במשך שנים רבות עבור המגזין לייף, התפרסם בזכות צילומיו ממלחמת העולם השנייה. שרשל ליווה והנציח את מאבק הישוב העברי להקמת מדינת ישראל ותמונותיו הנציחו אירועים בהעפלה ובמלחמת העצמאות בצורה אוהדת לצד הישראלי.

==ביוגרפיה==
ב-1926 החל שרשל לצלם עבור העיתון "מילווקי ג'ורנאל" (Milwaukee Journal) ועבד בו עד שנת 1942, בה עבר לעבוד במגזין לייף. הוא צילם עבור לייף את המערכה באוקיינוס השקט ואת הלחימה באירופה המערבית ושחרור פריז. פרויקטים נוספים שעשה שרשל עבור לייף היו: נישואי הנסיכה אליזבת השנייה ב-1947, יהדות ג'רבה בתוניס, ועידת המפלגה הדמוקרטית האמריקאית ב-1956, חקלאות שיתופית בצ'כוסלובקיה, סיקור של דמויות כמו וינסטון צ'רצ'יל (מספר פעמים), מיס ון דר רוהה ואספנית האמנות פגי גוגנהיים ותחרויות ספורט שונות כגון: מרוץ האופניים טור דה פראנס, מרוץ המכוניות 24 השעות של לה-מאן, אגרוף, בייסבול, פוטבול ואפילו תחרות בגידול זקנים שנערכה במישיגן. גם אחיו, ג'ו, היה צלם מקצועי שעבד עבור "לייף".

לאחר מלחמת העולם השנייה ביקר שרשל מספר פעמים בארץ ישראל והנציח את מאבק היישוב העברי להקמת מדינת ישראל. הוא צילם את הגעתה של אוניית המעפילים אקסודוס ולאחר מכן, את הכרזת העצמאות, קרב יד מרדכי, הפצצת התחנה המרכזית בתל אביב על ידי חיל האוויר המצרי ועוד מקומות ואירועים במלחמת העצמאות.

ב-1950 העניקה לו ההתאחדות הלאומית (האמריקאית) לצלמי עיתונות פרס על מצוינות לזכר ג'וזף ספראגו (Joseph A. Sprague). ב-1955 היה שרשל אחד ממאות הצלמים שצילומיהם הוצגו בתערוכת הצילום ההיסטורית, "משפחת האדם", שהוצגה תחילה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ולאחר מכן הוצגה ברחבי העולם.

ב-1962 היה שרשל הממונה על מעבדת הצילום של סוכנות המידע האמריקאית בוושינגטון. ב-1972 הוא פרש ושב לעיר מגוריו, בראבו שבוויסקונסין ופתח שם חנות לצורכי צילום. הוא נפטר ב-1981 בהיותו בן 74.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121128135130/http://life.time.com/frank-scherschel/ פרנק שרשל], אתר מגזין "לייף" 
* [http://www.nytimes.com/1981/05/25/obituaries/frank-scherschel-photographer-for-life-magazine-is-dead-at-74.html Frank Scherschel, Photographer For Life Magazine, Is Dead at 74], אתר הניו יורק טיימס, 25 במאי 1981 
* [http://benatlas.com/2009/07/life-in-israel-in-1948-part-1/ סדרה 1 של צילומי ארבעה צלמים של מגזין "לייף", ובהם פרנק שרשל, במלחמת העצמאות]
* [http://benatlas.com/2009/07/life-in-israel-in-1948-part-2/ סדרה 2 של צילומי מגזין "לייף" במלחמת העצמאות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמים אמריקאים

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
היכל המשפט חיפה

היכל המשפט חיפה הוא מקום משכנם של בתי המשפט של חיפה.
== המבנה ==
ההיכל שוכן בקריית הממשלה שברחוב פלי"ם בעיר התחתית בחיפה, בגבול שכונת ואדי סאליב. הוא משכן את בית המשפט המחוזי, בית משפט השלום, בית המשפט למשפחה ובית הדין לעבודה, ששכנו לפני כן באתרים נפרדים בעיר.

שטח ההיכל, הבנוי מבטון, אלומיניום וזכוכית, הוא 90 אלף מטרים מרובעים (כמחציתם שטחי חנייה) וככזה הוא היכל המשפט הגדול בישראל. הוא מכיל בסך הכול 73 אולמות משפט ו-100 לשכות שופטים, וכן שטחי מזכירויות ושטחי עזר.

צורתו הכללית של ההיכל היא כשל אונייה, כאזכור להיות חיפה עיר נמל. הוא כולל שני אגפים עיקריים: האגף השיפוטי, שהוא האגף הדרומי, והאגף המנהלי מצפון. בין שני האגפים מצויה מבואה, המשתרעת לכל אורך הבניין ולמלוא גובהו. חלל המבואה נחצה על ידי מספר גשרי מתכת המקשרים בין שני אגפי ההיכל.

ההיכל תוכנן על ידי האדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין, שתוכניתם להיכל נבחרה בשנת 1994. בתי המשפט החלו לפעול בו בסתיו 2003. עלות הקמת ההיכל הגיעה ל-400 מיליון שקלים, למרות שהתקציב היה קצת מעל 500 מיליון.

בשנת 2006 זכו שני האדריכלים בפרס רכטר לאדריכלות על תוכניתם להקמת ההיכל.

על ההיכל נמתחה ביקורת, שלפיה תכנונו הוא גרנדיוזי, במיוחד על רקע בתי שכונת ואדי סאליב הצמודה אליו, ושתנאי הנגישות בו לבעלי מוגבלויות הם לקויים.

== גלריה ==
<gallery widths="220px" heights="220px" perrow="3">
Haifa Courts.jpg|הכניסה המערבית להיכל
Haifa Court - Interior, 2nd floor.jpg|מבואת ההיכל
Beit HaMishpat P1040675.JPG|ההיכל על רקע בתי ואדי סאליב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית המשפט המחוזי בחיפה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו ברכה ומיכאל חיוטין
קטגוריה:קריית הממשלה (חיפה)
קטגוריה:מבני בית משפט
חנינה נשיאותית בארצות הברית

בחוק הפדרלי של ארצות הברית, סמכות החנינה על פשעים פדרליים ניתנת לנשיא ארצות הברית לפי פרק 2 לחוקת ארצות הברית, הקובעת כי לנשיא "תהיה סמכות לתת חנינות וחנינות על עבירות נגד ברית המדינות, למעט במקרים של הדחה". בית המשפט העליון של ארצות הברית פירש את לשון החוק ככוללת את הסמכות להעניק חנינה, חנינה מותנית, חילופי גזר דין, חילופי גזר דין מותנים, הפסקות קנסות וחילוט, פטור וחנינה.

כל בקשות החנינה הפדרליות מופנות לנשיא, המעניק או שולל את הבקשה. בדרך כלל, בקשות החנינה מופנות להמלצה לא מחייבת לפרקליט משרד החנינות, נושא משרה במשרד המשפטים של ארצות הברית. אחוז החנינות והאחוזים המוענקים משתנה מנשיא לנשיא; עם זאת, פחות חנינות ניתנו מאז מלחמת העולם השנייה.

כוח החנינה שנוי במחלוקת מאז חוקק בחוקת ארצות הברית. אחת החנינות הידועות והשנויות במחלוקת היא זו שהעניק ג'רלד פורד לקודמו ריצ'רד ניקסון שהתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט. חנינה נוספת שספגה ביקורת, היא זו של מארק ריץ' (שנחשב פושע נמלט), שניתנה בסוף כהונתו של ביל קלינטון ואף הובילה לחקירה בידי ג'יימס קומי.

בעקבות מלחמות הוענקו חנינות מרובות. בשנת 1977 ביומו השני בתפקיד העניק הנשיא ג'ימי קרטר חנינה גורפת לכל משתמטי הגיוס ממלחמת וייטנאם בהתאם להבטחתו במסע הבחירות. קודמו ג'רלד פורד העניק חנינה מותנית למשתמטי מלחמת וייטנאם שדרשה מהם להשלים את יתרת השירות הצבאי בשירות אזרחי.

אחת הסוגיות שלא הובהרו היא האם נשיא יכול לחון את עצמו. נאמר בחוקה כי אינו יכול לבטל הדחה, אולם לא ברור מה מעמד הפשעים לאחר סיום תפקידו. בתקופת ניקסון הנושא עלה ומשרד המשפטים סבר כי הנשיא אינו יכול לחון עצמו כי אין אדם דן את עצמו; אולם מאידך הציע דרך שהנשיא יוכל לקבל חנינה: הוא יכריז על נבצרות על פי התיקון העשרים וחמישה לחוקה, סגן הנשיא יהיה הנשיא בפועל ואז הסגן יחון אותו ולאחר מכן הנשיא יחזור לתפקידו.

==בחוקי המדינה==
סמכות החנינה של הנשיא משתרעת רק על עבירות על החוק הפדרלי. עם זאת, למושלים של רוב ה-50 המדינות יש את הסמכות להעניק חנינה או ארכה על עבירות על פי החוק הפלילי של המדינה. במדינות אחרות, כוח זה מוענק לסוכנות או למועצה ממונה, או למועצה ולמושל בהסדר משולב כלשהו.

לפחות שלוש פעמים, מושלי מדינה - ג'ורג' ראיין מאילינוי ב -2003, טוני אנייה מניו מקסיקו ב -1986 ומרטין או'מלי ממרילנד ב -2014 - המירו את עונשם של כל הנידונים למוות במדינתם למאסר עולם לפני עזיבתם את המשרד.
==חנינת תרנגול ההודו==

חנינה זו, מבוצעת בדרך כלל סמוך לחג ההודיה שבמסגרתה מעניק הנשיא "חנינה" לתרנגול הודו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ארצות הברית: חוק ומשפט
קטגוריה:ארצות הברית: חוקים פדרליים
כיכר הדגל הלאומי

[[אולם הקריסטל של באקו משמאל וכיכר הדגל הלאומי מימין]]
כיכר הדגל הלאומי (באזרית: Dövlət Bayrağı Meydanı) היא כיכר השוכנת ברובע "באייל" בדרומה של באקו, בירת אזרבייג'ן וממוקמת בבסיסו של חצי אי קטן, הבולט מן היבשה אל הים הכספי. על חצי האי, סמוך ממזרח לכיכר, שוכן אולם הקריסטל של באקו. 

צורתה של הכיכר היא כשל מלבן והיא משתרעת על פני שטח של 600 דונם. היא בנויה משלושה מפלסים שביניהם מקשרים ארבעה גרמי מדרגות, אחד בכל צד, ורמפה היקפית. על המפלס העליון ששטחו 30 דונם שוכן בסיסו של תורן הנושא את דגל אזרבייג'ן. הבסיס המתומן משתרע על פני שטח של שלושה דונם וקבועים בו לוחות הנושאים את המנון אזרבייג'ן, את סמלה ואת מפתה. תורן הדגל מתנשא לגובה של 162 מטרים, והוא היה תורן הדגל הגבוה בעולם, עד שאיבד את התואר עם הקמת תורן דגל גבוה בשני מטרים בעיר דושנבה, בירת טג'יקיסטן. שטחו של הדגל עצמו הוא 2,450 מ"ר, אורכו 70 מטרים, רוחבו 35 מטרים והוא שוקל 350 ק"ג. 

אבן הפינה לכיכר, הונחה בידי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, ב-30 בדצמבר 2007; והיא נחנכה מקץ שלוש שנים, ב-1 בספטמבר 2010. עוד הוקם באתר מוזיאון המוקדש לדגל הלאומי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אזרבייג'ן: אנדרטאות
קטגוריה:אזרבייג'ן: כיכרות
קטגוריה:באקו
משה בר

משה בר (נולד ב-1964 בערך) הוא פרופסור, חוקר מוח. לשעבר ראש המעבדה למדעי העצב הקוגניטיביים באוניברסיטת הרווארד, ולשעבר ראש המרכז הרב-תחומי לחקר המוח על שם לסלי וסוזן גונדה באוניברסיטת בר-אילן. עוסק בחקר העצב בהקשרים קוגניטיביים, כגון זיכרון וזיהוי.

==ביוגרפיה==
בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בהנדסה ביורפואית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שירת שש שנים בחיל האוויר. בשנים 1992–1994 למד לתואר שני במדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ואת עבודת המוסמך עשה בהנחייתו של פרופ' שמעון אולמן. יצא לארצות הברית ללימודים לתואר דוקטור במדעי העצב הקוגניטיביים אותם עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה, וסיים בהצטיינות יתרה בשנת 1998. נושא הדוקטורט שלו היה "Characteristics and Cortical Localization of Subliminal Visual Priming". עשה פוסט דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס בבוסטון. בשנת 2002 מונה למרצה לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2007 קודם לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2009 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. בשנת 2011 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.

בסוף 2011 חזר לישראל ומונה לראש מרכז גונדה לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, במקומו של פרופ' משה אבלס שהקים את המרכז ועמד בראשו במשך תשע שנים. על פעילותו במרכז אמר: "אני שואף לכך שהיישומים של המחקרים שיצאו מהמרכז הרב-תחומי בבר-אילן יהיו אפקטיביים עבור אנשים שסובלים, ולא רק יכנסו לאנציקלופדיות ולספרי הלימוד". ב-2019 סיים את כהונתו כראש המרכז והוחלף בידי פרופ' אלון קורנגרין. כיום מכהן בר פרופסור במרכז, ובמקביל הוא המדען הראשי בחברת "הדוניה".

==קישורים חיצוניים==

* [http://bar-ilan.haaretz.co.il/?p=393&s=1445 פרופ’ משה בר מאוניברסיטת הרווארד מונה לעמוד בראש המרכז לחקר המוח], באתר ערוץ המדע, 11 בינואר 2011
* 
* 
* 
* 
* [http://barlab.mgh.harvard.edu/ Cognitive Neuroscience laboratory], Massachusetts General Hospital, Harvard Medical School

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדעני מוח ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: לימודים בין תחומיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי מכון ויצמן למדע
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
סלים ברכאת

סלים ברכאת (בכורדית: Selîm Berekat; בערבית: سليم بركات) נולד ב-1951 הוא סופר מתרגם ומשורר כורדי-סורי. ספריו תורגמו לשפות רבות, בכללן עברית.

ברכאת נולד ב-1951 בסוריה בחבל הארץ הכורדי בצפון סוריה בעיר קמישלי, בגיל 19 עזב את עירו ועבר לדמשק כדי ללמוד באוניברסיטת דמשק ספרות ערבית, אך כעבור שנה עזב את סוריה לביירות, שם החל בקריירה ספרותית שכללה פרסום חמישה ספרי שירה ועבודה כעורך בכיר בכתב העת הפלסטיני אל כרמל. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 עזב את ביירות והמשיך לעבוד כעורך באל כרמל בניקוסיה שבקפריסין, בתקופה זו כתב את ספריו החשובים ובהם ספרו חכמי האפלה שתורגם לעברית. בשנת 1999 עבר הסופר להתגורר בשוודיה, שם הוא מתגורר עד היום. ברכאת כותב את יצירותיו בשפה הערבית ונחשב לחדשן ומודרני מבחינת סגנון. הוא מזכיר בכתיבתו את הריאליזם הפנטסטי המקובל בספרות הדרום אמריקאית. בנוסף ניתן לראות בכתיבתו השפעה ניכרת של נאו-קלאסיציזם. הסופר מרבה לתאר בספריו פולקלור של העם הכורדי אליו הוא משתייך.

== ספריו שתורגמו לעברית ==
*חכמי האפלה, עם עובד, המפעל לתרגום יצירות מופת, תרגם מערבית והוסיף אחרית דבר: מתי פלד. 1994

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים סורים
קטגוריה:משוררים כורדים
קטגוריה:משוררים סורים
קטגוריה:סופרים כורדים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1951
ביל סמית'

ויליאם "ביל" מלווין סמית' ג'וניור (באנגלית: William "Bill" Melvin Smith, Jr.; 16 במאי 1924 – 8 בפברואר 2013) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.

== ביוגרפיה ==
סמית' נולד וגדל בהונולולו, הוואי. הוא למד לשחות בתעלת השקיה במטע סוכר בהוואי. הוא שימש כקפטן של המצילים בחוף ואיקיקי. אימוניו הופרעו על ידי מלחמת העולם השנייה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

===שיאן עולם===
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו ב-13 במאי 1941 קבע סמית' במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של בן ארצו ג'ק מדיקה (4:38.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני מצרפת (4:35.2 דקות). ב-24 ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 9:50.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של שוזו מקינו מיפן (9:55.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי הירונושין פורוהאשי מיפן (9:45.6 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בקולומבוס, אוהיו ב-14 בפברואר 1944 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:06.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-9 שנים של ג'ק מדיקה (2:07.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני 
(2:05.4 דקות).

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סמית' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות, לפני בן ארצו ג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) וג'ון מרשל מאוסטרליה (4:47.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות).

== תארים והישגים ==
* סמית' קבע 7 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר, ל-400 מטר ול-800 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
* סמית' זכה ב-15 תוארי אליפות ארצות הברית וב-7 תוארי אליפות המכללות (NCAA)
* בשנת 1966 זכה סמית' להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20101124031948/http://ishof.org/honorees/66/66bsmith.html]

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:מצילים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
ג'ק מדיקה

ג'ק צ'פמן מדיקה (באנגלית: Jack Chapman Medica; 5 באוקטובר 1914 – 15 באפריל 1985) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן אחת זהב ושיאן עולם במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר חופשי.

== ביוגרפיה ==
מדיקה נולד וגדל בסיאטל, וושינגטון.

===שיאן עולם===
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו, הוואי ב-30 באוגוסט 1934 קבע מדיקה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של שוזו מקינו מיפן (4:46.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי בן ארצו ביל סמית' 
(4:38.5 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-12 באפריל 1935 הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:07.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-8 שנים של בן ארצו ג'וני וייסמילר (2:08.0 דקות). שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי ביל סמית' (2:06.2 דקות).

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מדיקה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:44.5 דקות, לפני שונפיי אוטו (4:45.6 דקות) ושוזו מקינו (4:48.1 דקות) שניהם מיפן. מדליות כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:34.0 דקות, אחרי נובורו טראדה מיפן (19:13.7 דקות) ולפני שונפיי אוטו (19:34.5 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.0 דקות, אחרי יפן שקבעה שיא עולם חדש של 8:51.5 דקות ולפני הונגריה (9:12.3 דקות).

לאחר שפרש משחייה תחרותית בתקופת מלחמת העולם השנייה, לימד מדיקה הישרדות במים בצי האמריקני. עקב מגבלת הראייה שלו, הוא לא גויס לצבא. 

מדיקה עבד כמאמן שחייה באוניברסיטת פנסילבניה.

בשנת 1985 נפטר מדיקה בקרסון סיטי בירת מדינת נבדה.

== תארים והישגים ==
* מדיקה קבע 11 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר חופשי.
* מדיקה זכה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית וב-9 תוארי אליפות המכללות (NCAA)
* בשנת 1966 זכה מדיקה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20101124045546/http://ishof.org/honorees/66/66jmedica.html]

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
גואייבסזאורוס

גואייבסזאורוס (שם מדעי: Guaibasaurus) הוא סוג של דינוזאור מהקבוצה דמויי זאורופודים. הוא שייך למשפחת הגואייבסזאוריים, משפחה קדומה של פרוזאורופודים, שנראים כמו תרופודים שהתפתחו לענקים, כמו הדיפלודוקוס והממנצ'יזאורוס. הגואייבסזאורוס התגלה בברזיל בשנת 1999 בידי החוקר חוסה בונפרטה. הדינוזאור קרוי על שם האזור בו התגלה, "Rio Guaíba Hydrographic Basin".

בניגוד לקרוביו המאוחרים יותר, הוא יכל לנוע על 2 רגליים, אולי כדי לנוע במהירות. הוא הגיע לאורך 2 מטרים ועצם הירך שלו הגיעה לאורך 27 ס"מ. כנראה שהוא היה אוכל-כול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גואייבסזאוריים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חוסה בונפרטה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1999
Warrior

Warrior (בעברית: לוֹחֶם) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית קשה. האלבום יצא לאור ב-30 בנובמבר 2012. הסינגל הראשון מהאלבום, Die Young, יצא לאור ב-25 בספטמבר 2012 והגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100.

==סינגלים ==
* "Die Young" - הסינגל יצא לאור ב-25 בספטמבר 2012 כסינגל הראשון מהאלבום. הסינגל הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100, והפך לשיר השלישי המצליח ביותר של קאשה במצעד זה. הסינגל ירד מהאוויר בתחנות הרדיו בארצות הברית מיד לאחר הטבח שאירע בניוטאון, קונטיקט, עקב שמו ותוכנו.
* "C'Mon" - הסינגל השני מהאלבום, יצא לאור ב-17 בינואר 2013.
* "Crazy Kids" - הסינגל השלישי מהאלבום, יצא לאור ב-30 באפריל 2013.

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי קשה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בני בלנקו
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי גרג קורסטין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סירקט
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי שלבאק
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
ז'וזה דה אנשייטה

ז'וזה דה אנשייטה
ז'וזה דה אנשייטה (בספרדית: José de Anchieta - חוסה דה אנצ'ייטה; 19 במרץ 1534–1597) היה מיסיונר ישועי ספרדי שנולד בעיר סן קריסטובל דה לה לגונה באי טנריפה שבאיים הקנריים.

סבו היה יהודי שהמיר את דתו לנצרות. בגיל 14 עבר לפורטוגל, שם הצטרף למסדר הישועים ולמד פורטוגזית ולטינית. בגיל 19 הצטרף למשלחת הישועית אל המושבה החדשה ברזיל.

אנשייטה היה אחד ממייסדיהן של הערים סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. הוא היה סופר, משורר, בלשן, חוקר טבע ורופא, וחקר את מנהגי הילידים בברזיל ושפתם. בשל השפעתו הרבה על התרבות והמורשת של ברזיל, הוא ידוע בתור "השליח של ברזיל".

הוכרז כמבורך על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1980 וכקדוש על ידי האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2014. הוא הקדוש היליד השני של האיים הקנריים, לאחר הקדוש פדרו דה סן חוסה בטאנקור, גם הוא מסיונר שפעל באמריקה הלטינית והוכרז כקדוש.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.memoriachilena.cl/archivos2/pdfs/MC0033267.pdf Arte de grammatica da lingua mais usada na costa do Brasil]. La gramática del Tupí.
* Esbozo de la Vida y Obra del Beato por José María Fornell Lombardo titulada EL PORTENTOSO PADRE JOSÉ DE ANCHIETA, web https://web.archive.org/web/20140407083142/http://www.jeronimosunol.net/otros/anchieta.html
* 
* 

קטגוריה:נזירים (נצרות)
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ישועים
קטגוריה:טנריפה: אישים
קטגוריה:ילידי 1534
קטגוריה:נפטרים ב-1597
נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב

נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב (באזרית: Heydər Əliyev adına beynəlxalq hava limanı) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן במרחק של 20 ק"מ צפונית-מזרחית למרכזה של העיר באקו, בירת אזרבייג'ן. נמל התעופה הוא העמוס שבחמשת נמלי התעופה במדינה, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת הדגל אזרבייג'ן איירליינס. ב-10 במרץ 2004 שונה שמו של נמל התעופה מבינה (Bina), על-שם יישוב סמוך, והוא קרוי מאז על-שמו של נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב.

==טרמינלים==
עד 2011 כלל הנמל שני מבני טרמינל מחוברים זה לזה, ובכל אחד מהם שני גשרי עלייה למטוס. אחד מהם שימש לטיסות פנים ולטיסות אל מדינות חבר העמים, והאחר שרת את קווי הטיסה הבינלאומיים. בתחילת 2011 החלה הקמתו של מבנה טרמינל חדש צפונית-מזרחית לטרמינלים הקודמים, ובנייתו הסתיימה באפריל 2014. המבנה החדש מעוצב כמשולש, והוא משתרע על פני שטח בנוי של 53,000 מ"ר. מותקנים בו 12 גשרי עלייה למטוס, ועם השלמתו עלתה קיבולתו השנתית של הנמל ממיליון לארבעה מיליון נוסעים בשנה. במקביל עוצבה חזיתו של הטרמינל הישן בסגנון דומה לזה של המבנה החדש, והוא משמש לטיסות פנים בלבד. מהנמל פועלות טיסות ליעדים באסיה ובאירופה.

==טיסות לישראל וממנה==
אזרבייג'ן איירליינס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.

ישראייר מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.

== סטטיסטיקות ==
{| class="wikitable"
|+תנועת נוסעים, מטוסים, ומטען בשנים 2012-2014
!
!נוסעים
!שינוי משנה קודמת
!תנועת מטוסים
!שינוי משנה קודמת
!מטען (טון)
!שינוי משנה קודמת
|-
!2012
|2,729,611
|13.50%
|32,582
|11.90%
|11,239
|12.10%
|-
!2013
|2,856,371
|4.64%
|32,846
|0.81%
|12,937
|15.11%
|-
!2014
|2,966,725
|3.86%
|34,794
|5.93%
|14,204
|9.79%
|}
250px

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160303202247/http://worldaerodata.com/wad.cgi?id=AJ41498&sch=UBBB נתוני הנמל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אזרבייג'ן: שדות תעופה
באקו
באקו
אלייב
קטגוריה:באקו
שבתאי אלדג'ם

שבתאי אלדג'ם (נולד ב-14 בינואר 1928) הוא צייר יהודי-צרפתי ממוצא בולגרי.

==קורות חייו==
שבתאי אלדג'ם נולד בסופיה שבבולגריה. הגיע לארץ ישראל בשנת 1944 והצטרף לקבוצת שילר בגפו, והוא אז נער בן 16. בקיבוץ עסק בעבודות שונות, אבל בזכות כישרונו לציור נשלח על ידי חברי הקיבוץ ללמוד ציור, וגם התאפשר לו לבקר פעמיים בחודש במוזיאונים לאמנות בתל אביב וירושלים.

בהגיעו לגיל 18, בסוף שנת 1946, עבר שבתאי אלדג'ם לתל אביב, ושם החל לשיר במסגרת "מקהלת רון", עליה ניצח אז קונרד מן, שהיה גם מנצחה של מקהלת שילר. מקהלת רון הייתה מקהלה מאוד ידועה של המפלגה הקומוניסטית בארץ וזכתה להישגים מוזיקליים ניכרים. הזמר שמעון ישראלי למשל, החל בה את דרכו המוזיקלית.

תקופת שהותו בארץ ובקיבוץ ובמקהלת רון השפיעה עליו ועיצבה את חייו בהמשך. מאז לא חדל לשיר ולצייר. בשנת 1950 הצטרפו אל שבתאי הוריו ואחותו שהגיעו מבולגריה, ובשנת 1957 החליט לעבור לפריז בירת צרפת, בה הוא חי מאז עד היום. אלדג'ם למד ציור ועיצוב פנים והוסמך כדקוראטור. ולימים גידל שני בנים, אחד מהם כנר והשני מוזיקולוג.

בשנת 1992, לאחר שנות עבודה רבות במקצועו, פתח גלריה לאמנות ובית ספר קטן לציור, בו שימש כמורה לעשרות אמנים, מקצועיים וחובבים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 סגר את הגלריה, אך לא חדל לצייר ולזכור את קבוצת-שילר.
הציור של שבתאי אלדג'ם הוא ציור נאיבי-ריאליסטי, אך הוא מפליא לצייר בצבעים. בארץ אינו מוכר ואינו ידוע כמעט, אבל בפריז רכש לו שם בתחומו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.shiller.org.il/viewpage.asp?pagesCatID=18762 שבתאי אלדג'ם] באתר קבוצת שילר
* קרני עם-עד, [https://web.archive.org/web/20140418044138/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2008/hakibutz/080502_tzayar.htm הצייר שחזר], ידיעות הקיבוץ, 2 במאי 2008 (על שבתאי אלדג'ם בלווית תמונת מקהלת רון)
* (על המקהלה ועל המנצח קונרד מן)

קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:ציירים ביישוב
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
מלכילון אורנים

מלכילון אורנים (שם מדעי: Regulus regulus) הוא מין זעיר של ציפור שיר מהסוג מלכילון במשפחת הסבכיים. ציציתו הזהובה נתנה לו את שמו האנגלי (Goldcrest = זהוב ציצית) והוא נחשב למלך העופות בפולקלור האירופאי. הוגדרו לו מספר רב של תת-מינים לאורך תחום תפוצה רחב ביותר, הכולל את אירואסיה, האיים הקנריים ואיי מיקרונסיה. באיים הקנריים ישנם שני תת-מינים, אך אחד מהם הוגדר לאחרונה כתת-מין של מלכילון אחר, ששמו המדעי Regulus teneriffae. מלכילונים נודדים מאזורי הרבייה שלהם בצפון ובמזרח לאזורי חורף שנמצאים באזורים דרומיים יותר.

ניזון מחרקים וחי ביערות אורנים, גינות וחורשות. בארץ הוא חורף נדיר יחסית, ונצפה בדרך כלל בהר הרצל בירושלים ויער ביריה ליד צפת. תחום תפוצתו התרחב לארץ ישראל רק לאחרונה.

ניזון מפרוקי-רגליים, קפזנביים, כנימות עלה ועכבישים.

תחום תפוצתו נרחב ביותר כפי שהוזכר להלן, ומתמשך אזורים רבים ושונים באירואסיה, הכוללים את יפן, סחלין, סיביר, מרוקו, ירדן, ישראל, איסלנד, סין ונורווגיה.
<center><gallery>
Regulus regulus regulus MHNT.ZOO.2010.11.207.jpg| Regulus regulus regulus 
Regulus regulus azoricus MHNT.ZOO.2010.11.207.jpg| Regulus regulus azoricus 
Regulus regulus inermis MHNT.ZOO.2010.11.207.jpg| Regulus regulus inermis 
Regulus regulus teneriffae MHNT.ZOO.2010.11.jpg| Regulus regulus teneriffae 
</gallery></center>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:סבכיים
קטגוריה:ארץ ישראל: סבכיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:פורטוגל: עופות
קטגוריה:טורקיה: עופות
קטגוריה:סלובקיה: עופות
קטגוריה:קרואטיה: עופות
קטגוריה:אלבניה: עופות
מקהלת רון

ציור של מקהלת רון מאת הצייר [[שבתאי אלדג'ם]]
מקהלת רון הייתה מקהלת פועלים בניצוחו של קונראד מאן שפעלה בישראל במשך קרוב ל-15 שנה, בשנות ה-40 וה-50.

המקהלה הוקמה ביוזמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית, על בסיס מקהלת פועלים שפעלה בשנת 1945 במסגרת המועדון "תרבות לעם" בתל אביב.
מבקר המוזיקה מנשה רבינא כתב על המקהלה בתחילת דרכה: "זמרה טובה בהדרכתו של מנצח טוב בפי מקהלה טובה."

בשנות פעילותה הופיעה המקהלה ברחבי הארץ וכן בפסטיבלים ברחבי העולם. ב-1947, לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים בפראג, ערכה המקהלה סיור הופעות בצ'כוסלובקיה ובצרפת.
בהשפעת מלחמת העולם השנייה והניצחון על הנאצים, הרפרטואר של המקהלה כלל שירים סובייטיים מתורגמים לעברית, שירי פרטיזנים, ובמקביל - שירי פועלים, שירים עבריים ושירים בשפות שונות. המקהלה שרה גם קנטטות ושירים שאת לחניהם כתב המנצח עצמו. נשמרו שישה שירונים של המקהלה.

בין זמרי המקהלה הידועים היו אסתר חצרוני, שמעון ישראלי, ראובן שפר שחקן התיאטרון הקאמרי ואחד מארבעת חברי רביעיית התיאטרון ודוד חנין, אביו של חבר הכנסת דב חנין. דוד הצטרף למקהלה והיה מהזמרים הבולטים בה. במקהלה פגש את חברתו לחיים, שולה שגדלה במשפחה דתית בכרם התימנים בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* קרני עם-עד, [https://web.archive.org/web/20140418044138/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2008/hakibutz/080502_tzayar.htm הצייר שחזר], "ידיעות הקיבוץ", 2 במאי 2008, כולל ציור של שבתאי אלדג'ם המתאר את מקהלת רון

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקהלות בישראל
קטגוריה:חיפה: מוזיקה
קטגוריה:קומוניזם בישראל
קטגוריה:הקומוניזם בתרבות ובאמנות
בית הספר חורב רמת גן

בית הספר חורב ברמת גן הוא בית הספר של החינוך העצמאי בעיר.

== היסטוריה ==
בית הספר נוסד בשנת 1961 על ידי ראשי הציבור החרדי ברמת גן. בעבר שירת את האוכלוסייה החרדית והדתית ברמת גן. מאז שנות ה-80, עם הידלדלות האוכלוסייה החרדית ברמת גן, בית הספר משרת גם חלק מהאוכלוסייה החרדית המודרנית בבני ברק.

במשך כשלושים ושתיים שנה כיהן כמנהל בית הספר שמעון זלצמן. בשנת תשס"ב פרש זלצמן מתפקידו ואת מקומו ממלא הרב יהודה שיש.

לבית הספר ארבעה סניפים: סניף סירקין ברמת גן-גבעתיים, הכולל כיתות א-ג לבנים ; סניף ארלוזורוב, הכולל כיתות ד-ח בנים; סניף אבישי, הכולל כיתות ד-ח בנות. וסניף חנה סנש בבני ברק לבנות כיתות א-ג כמו כן מפעיל בית הספר גני תת-חובה וחובה ברמת גן ובבני ברק

חלק ניכר מבוגרי בית הספר ממשיכים את לימודם בישיבות תיכוניות חרדיות, ובהן נהרדעא, נהורא, מערבא והיישוב החדש (ישיבת הרב עמיאל). חלק אחר ממשיך לישיבות קטנות חרדיות ומיעוטם לישיבות תיכוניות של הציונות הדתית. חלק ניכר מבוגרות חורב ממשיכות ללמוד בתיכון לוסטיג, תיכון בית הילד ה"חדש" שאר הבנות הולכות לתיכונים בית יעקב או לתיכונים של המגזר הדתי לאומי. בין הבוגרים, הרבנים נעם פרל ואופיר שירה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רמת גן: בתי ספר
קטגוריה:חינוך חרדי
פיליפו פיליפי

קברו של פיליפי ב[[בית הקברות הגדול במילאנו]]
פיליפּוֹ פיליפּי (באיטלקית: Filippo Filippi; 13 בינואר 1830 - 24 ביוני 1887) היה מבקר מוזיקה איטלקי. הוא כתב לכתב-העת המוזיקלי במילאנו La perseveranza, היה ממעריצי ג'וזפה ורדי והרבה להתכתב עמו.

== היסטוריה ==
פיליפי נולד בוויצ'נצה שם החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי פסנתר ועוגב. אחרי שקיבל תואר במשפטים בפדובה, החליט על שינוי כיוון ובחר בקריירה של ביקורת מוזיקה, החלטה שאליה הגיע בשל אהבתו למוזיקה של ורדי והצורך להגן עליה מפני הביקורת, שניתכה עליה מכיוונים מסוימים. בשנת 1859 עבד ב-Gazzetta musicale di Milano כעוזר לעורך, אך תוך זמן קצר היה לעורך, משרה שבה כיהן עד 1862, אז התמנה למבקר המוזיקה של "לה פרסבראנצה", משרה בה נשאר עד סוף חייו. הוא נסע לקהיר להצגת הבכורה של אאידה, ב-24 בדצמבר 1871, בניגוד לדעתו של ורדי, שראה בכך פרסומת בלתי מוצדקת.

יחסו של ורדי אל פיליפי היה חמים, אך הוא דחה כמה מהצעותיו של פיליפי לאמץ חלק מחידושי הסגנון של הגרמנים, בעיקר ריכרד וגנר, שעליו כתב פיליפי שתי סדרות מאמרים, ב-1870 וב-1876.

פיליפי כתב גם אוטוביוגרפיה וכמה עבודות מחקר מוזיקליות, בהן מחקרים ביצירות אלסנדרו סטראדלה ואדולפו פומיגאלי. בשנת 1876 הוציא לאור קובץ של כל המאמרים שכתב ל"לה פרסבראנצה", שהוכתר בשם Musica e musicisti: critiche, biografie ed escursioni.

פיליפו פיליפי עשה לו שם כמבקר מוזיקה בתקופתו, בעיקר משום שאצל סמכות אינטלקטואלית לביקורת המוזיקה, שהייתה עד אז במעמד של רפורטאז'ה.

== קישורים חיצווניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבקרי מוזיקה
קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1887
אוגוסט פון וסרמן

אוגוסט פאול פון וסרמן (בגרמנית: August Paul von Wassermann, 21 בפברואר 1866 בבמברג - 16 במרץ 1925) היה רופא ומיקרוביולוג יהודי גרמני, ידוע, בין השאר, בתרומתו לאבחון הסרולוגי של מחלת העגבת.

== חייו ==
===ילדות וצעירות===
אוגוסט פון וסרמן נולד ב-1866 בבמברג בממלכת בוואריה, כבן השני מבין שלושת בניו של בנקאי החצר הבווארית, אנג'לו פון וסרמן (1914-1835), ושל אשתו, דורה לבית באואר (1912-1841) 
האב והמשפחה זכו לתואר אצולה בשנת 1910 . הוא היה נודע גם כאספן אמנות וזיכה את ילדיו בהשכלה רחבה. אוגוסט וסרמן למד בגימנסיה "קייזר היינריך" בעיר הולדתו ואחר כך החל מ-1884 למד רפואה באוניברסיטאות ארלנגן, וינה ומינכן. הוא סיים את תואר הדוקטור לרפואה באוניברסיטת שטרסבורג בשנת 1888 עם עבודה על השפעת התרופה ההיפנוטית "סולפונל".

===פעילותו המדעית===
ב-1 בספטמבר 1891 התקבל וסרמן לעבודה ללא שכר במכון החדש למחלות זיהומיות שהוקם בברלין על ידי רוברט קוך. הוא עבד כעוזר במחלקות המדעית והקלינית תחת ניהולו של ברנהרד פרוסקאואר (1915-1851). בפברואר 1893 הוא התמנה כעוזר מחקר לענייני כולרה ובין פברואר 1895 ליוני 1896 כרופא מפקח מטעם המכון בתחנת הפיקוח על הטיפולים באנטיטוקסין לדיפתריה. תחנה זאת הועתקה ב-1896 למכון לטיפול ניסיוני ולחקר הנסיוב בשכונת שטגליץ של ברלין. שם חזר לעבוד כעוזר מחקר ללא שכר. לבסוף התמנה כרופא בכיר במחלקה הקלינית וב-1 באפריל 1902 היה ליורשו של לודוויג בריגר (1919-1849) בתפקיד מנהל המחלקה. ב-1906 הוא התמנה למנהל המכון לטיפול ניסיוני ולחקר הנסיוב. 

וסרמן פיתח יחד עם אלברט נייסר וקארל ברוק מבחן פיקסציה של ה"משלים" ששימש לאבחון סרולוגי של העגבת, שנה בלבד אחרי שזוהה גורם המחלה. מבחן זה איפשר אבחונה המוקדם של העגבת, למרות התמונה הקלינית הבלתי ספציפית שלה, ובאופן זה סייע במניעת הפצתה.
המבחן וסרמן גילה שמחלת "השיתוק הכללי המתקדם" הוא הפרעה מוחית שנגרמת על ידי העגבת שלא טופלה. 
מבחן וסרמן או בורדה-וסרמן נשאר זמן רב כלי יסודי לאבחון העגבת ומניעתו אך הוחלף עם הזמן בחלופות מודרניות יותר. 

החל משנת 1913 ועד יום מותו וסרמן היה מנהל מכון הקייזר וילהלם לטיפול נסיוני בברלין-דאהלם.

==חייו הפרטיים==
וסרמן היה נשוי לאליס פון טאוסיג (ילידת 1874, בתו של תאודור פון טאוסיג 
בדומה לאחיותיה, קלרה והציירת הלן פון טאוסיג, היא נרצחה באושוויץ ב-1943. לזוג וסרמן נולדו שני ילדים, רוברט (1943-1897) ונספה במחנה הריכוז מכלן בבלגיה ופרנץ.
פרנץ פון וסרמן עלה לישראל ונפטר בתל אביב ב-1956.

==פרסים ואותות הוקרה==
*1921 - וסרמן היה הזוכה הראשון לפרס אהרונסון .

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.whonamedit.com/doctor.cfm/2511.html ביוגרפיה באתר Who named it]
* 
* 
*[https://hdbg.eu/biografien/detail/august-paul-von-wassermann/4162 באתר ביוגרפיות של אישים מבוואריה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מיקרוביולוגים גרמנים
קטגוריה:מיקרוביולוגים יהודים
קטגוריה:בקטריולוגים גרמנים
קטגוריה:בקטריולוגים יהודים
קטגוריה:בוואריה: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1866
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1925
סטיגימולוק

שיחזור של סטיגימולוק לעומת אדם
סטיגימולוק (שם מדעי: Stygimoloch) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון המאוחר באמריקה הצפונית כ-66 מיליון שנה לפני זמננו.

== מאפיינים ==
הסטיגימולוק היה דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שמאופיין בגולגולת עבה במיוחד. פירוש שמו הוא "מולך מהסטיקס" בגלל גולגולתו המפחידה העטורה זיזים ודוקרנים. אורכו היה ומשקלו פחות מ-100 ק"ג.

כמו שאר הפכיצפלוזאורים הוא היה דינוזאור צמחוני. כיפת העצם העבה שעל גולגולתו הייתה קטנה יחסית, דבר המרמז, ככל הנראה, שגולגולתו העבה נועדה יותר לקרבות נגיחות. הקרניים, הזיזים והדוקרנים הארוכים שמקיפים את גולגולתו, המגיעים בחלקם לאורך של , מחזק טענה זו. גם על אפו היו קרניים ובליטות קטנות.

מאובניו נתגלו בתצורת הל קריק, תצורת פריס ותצורת לאנס בצפון מערב ארצות הברית. הוא חי ביחד עם דינוזאורים אחרים כגון הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס. הוא נתגלה על ידי פטר גלטון והנס דיטר זוס ב-1983.

כמה חוקרים (למשל היועץ המדעי של סרטי פארק היורה, ג'ק הורנר) מניחים שמאובני הסטיגימולוק שנמצאו היו מאובני פרטים צעירים של פכיצפלוזאורוס.

==בתרבות==
*למרות עמדתו של ג'ק הורנר, היועץ של סרטי פארק היורה הופיע סטיגמולוק בעולם היורה: נפילת הממלכה. בסרט מופיע נקבה בשם "סטיגי" שאוון וקלייר מגייסים כדי להימלט מכלאם (באמצעות הרגזתה בידי שריקות) ובהמשך לפוצץ את כנס מכירת הדינוזאורים. בעולם היורה: עולם חדש הופיע פרט שבוי בשוק המלטזי. הסטיגימולוק נראה גם בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס ובאיורים בעולם היורה: מחנה הקרטיקון.
*הוא מוצג גם במשחקי מחשב של הסדרה כמו בעולם היורה: המשחק, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution, Jurassic World: Alive וב-"Warpath: Jurassic Park".
*הסטיגימולוק מופיע בסרט דינוזאור של דיסני.
*כמו כן הוא מופיע בסרט "Dinosaurs Decoded".
*הוא מוזכר בפרק האחרון של הכוכב דינוזאור לצד דינוזאורים אחרים מאמריקה הצפונית.
*הוא נראה גם בסדרות הילדים רכבת הדינוזאורים ודינו דן.
*הוא נראה במשחקי מחשב רבים, ביניהם ב-"DinoRex" ו-"Saurian".
*בנוסף הוא מופיע בסדרה פלאווורלד.

== קישורים חיצוניים ==

*

קטגוריה:פכיצפלוזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באמריקה הצפונית
קטגוריה:טקסונים שנויים במחלוקת
קרלוס תומפסון

קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter; ידוע בשם הבמה Carlos Thompson; 7 ביוני 1923 – 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל.

==קריירה==
===שחקן ומפיק===
תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה. בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים. בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה. שם התפרסם בעיקר בתפקיד קרלוס ולרה, בסדרת הבידור הסוכן הרגשני. בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה.
תומפסון (שני משמאל) בחברת כוכבות וכוכבים בסרט Magic Fire משנת 1955

===סופר ועיתונאי===
הספר שסימן את תחילת הצלחתו ככותב היה ההתנקשות של וינסטון צ'רצ'יל, שהיה ניסיון להתמודד עם האשמותיהם של דייוויד אירווינג והמחזאי הגרמני רולף הוכהוט, כנגד וינסטון צ'רצ'יל; אירווינג והוכהוט היו בין הטוענים לקשר סודי שנרקם על ידי צ'רצ'יל, להתנקש בחייו של הגנרל הפולני ולדיסלב שיקורסקי, כדי להקל על יצירת קואליציה בין מעצמות המערב לבין ברית המועצות (יריבתה של פולין), כנגד הנאצים. שיקורסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ליד גיברלטר ב-1943, ומותו עזר למעשה לקדם את הקואליציה. ספרו של תומפסון היה ניסיון להפריך את תאוריית הקשר, ולנקות את צ'רצ'יל מאשמה.

===תומפסון בישראל===
תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים. בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני. הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות. הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה. בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות. הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור. כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך.

==חייו האישיים==
ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל. 

עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71.

===מותו===
ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש. ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו. 
הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו.

==סרטיו העיקריים==
*להבה ובשר (1954), עם לנה טרנר ופייר אנג'לי
*עמק המלכים (1954), עם רוברט טיילור ואלינור פארקר
*אש קסומה (1955), בתפקיד פרנץ ליסט, עם: איבון דה קרלו, ריטה גאם, ולנטינה קורטז

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303181148/http://www.seret.me/actor.asp?actor_id=652036 פילמוגרפיה] באתר seret.me


==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1990
עידן 2000

עידן אלפיים דברים יפים בע"מ, המוכרת בשם המסחרי "עידן 2000", היא רשת צעצועים ומשחקים ישראלית, ולה 42 חנויות. הסלוגן של הרשת היא "גם המחיר צעצוע".

== פעילות ==
סניף עידן 2000, [[יקנעם עילית]]
החנות הראשונה של עידן 2000, נוסדה בדימונה על ידי ציון חזן. ב-1997, הצטרף אליו שי סבג.

רוב סניפי הרשת ממוקמים במרכזי קניות גדולים. הרשת מוכרת צעצועים, ציוד לבית הספר ולגן הילדים, כלי כתיבה, משחקי יצירה והרכבה, ציוד משרדי, מתנות ועוד. הפעילות מתבצעת באמצעות זכיינים.

לרשת 42 סניפים בישראל. מחזור המכירות של הרשת בשוק מוצרי החזרה ללימודים עומד על כ-20 מיליון שקלים בחודשי הקיץ.

נכון לשנת 2011, הוערך היקף הכנסות הרשת בכ-6% מסך ההכנסות של ענף הצעצועים, והיא הייתה הרשת החמישית בנתח השוק בענף זה (המובילות באותה שנה היו טויס אר אס, כפר השעשועים, הפיראט האדום והפנינג). 

ב-2020, הרשת רכשה את רשת הצעצועים המתחרה "כפר השעשועים", שבבעלותה 51 סניפים המופעלים באמצעות זכיינים.

== פרזנטור ==
החל משנת 2013 טל מוסרי משמש כפרזנטור של הרשת.

== שם ולוגו ==
בשנת 2016 הרשת בחרה לשם הקנגורו המאויר ומשמש כחלק מהלוגו את השם "ג'וי".

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רשתות שיווק בישראל
קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1997