OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הזמנה לבכי

"הזמנה לבכי" היא רשימה קצרה פרי עטו של העיתונאי ארנון לפיד, בן קיבוץ גבעת חיים איחוד, שנכתבה מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, ונתפרסמה תחילה ב"איגרת", שבועון איחוד הקבוצות והקיבוצים ולאחר מכן, בינואר 1974, בירחון "שדמות". הרשימה, שקראה לבכות על האלים שהכזיבו ולבכות בקול את חללי המלחמה ולהניח לאתוס הישראלי של התגברות על הכאב הפרטי למען המאמץ הלאומי, עוררה סערה וזכתה לביקורות רבות, גם מחוץ לתנועה הקיבוצית. חלקן אוהדות וחלקן שליליות. הרשימה נחשבת כבעלת משמעות בשינוי התרבותי שעבר על חלקים בחברה הישראלית, מהתמקדות בכלל להתמקדות באני הפרטי; במיוחד בתחום השכול עוז אלמוג מציין כי על רקע תרבות ההדחקה שהייתה שלטת באותה עת, "נדרשו 'אומץ' ו'חוצפה' לא מעטים לכתוב את מה שכתב לפיד באותה עת". וכי לרשימה היה חלק במעבר מתרבות האיפוק וההבלגה בנושא השכול, ששלטה ממלחמת העצמאות, אל תרבות המקבלת בכי וקינה פומביים. שינוי זה הוא תולה במה שהוא מכנה "פסיכולוגיזם" ובמיוחד בנכונות החדשה, באותה עת, לחשיפה רגשית וגילוי הנפש.

יש מבקרים הרואים ב"הזמנה לבכי" המשך הגישה שזכתה לכינוי "יורים ובוכים", שהחלה עם "שיח לוחמים" לאחר מלחמת ששת הימים. גישה זו ספגה ביקורת משני צדי המתרס. המצדדים בחוזק, באיפוק ובשמירה על המורל הלאומי גינו גישה זו בשל ה"תבוסתנות" הכרוכה בה לדעתם, ואילו מצדדי המוסר, טוהר הנשק והשאיפה המתמדת לשלום גינו גישה זו בשל חוסר המעש של יוצריה והמשך שרותם המבצעי בצה"ל.

==אזכורים מאוחרים בתרבות==
המשורר אליעז כהן הוציא מחזור שירים בשם זהה שהתייחס לפינוי גוש קטיף ב-2005 וכתב בהערות הסיום של קובץ השירים כי השירים מתייחסים ל"הזמנה לבכי" המקורית בכך שהוא חש שהפינוי הוא "יום הכיפורים של הכיפות הסרוגות". כהן עצמו אף מעיד כי חנן פורת סיפר לו כי קריאת רשימתו של לפיד ב-1974, בעת שהחלים מפציעה קשה במלחמת יום הכיפורים, הביאה אותו ל"הכרה שמוכרחים להשיב את רוחו של העם בישראל" וכהן מוסיף: "מחשבת הייסוד הראשונה של 'גוש אמונים', החלה להתפתח אצלו מאותו רגע".

מילות הרשימה אף הולחנו על ידי יורם צדוק והשיר בוצע על ידי להקת האשקולית של בית השיטה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* , ("עת לבכות", המאמר בהמשך למאמרה של חנה זמר, הוא מאת רוביק רוזנטל והתפרסם בגיליון שדמות בו התפרסמה "הזמנה לבכי")

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאמרים בעברית
קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים בתרבות הישראלית
תיאטרון תיעודי

התיאטרון התיעודי הוא זרם בתיאטרון של המאה העשרים, שאפשר לראות בו המשך לתיאטרון האפי. 

== מאפייני התיאטרון התיעודי ==
הוא משתמש באותן טכניקות כמו התיאטרון האפי, כגון:
* מבחינה דרמטית: מבנה תחנות
* פריסה אפית של העלילה
* שינוי תכוף של מקום וזמן, לעיני הקהל
ועוד.

ההבדל העיקרי לעומת התיאטרון האפי הוא ההתבססות על אירועים מתועדים, היסטוריים. האמירה העיקרית של הזרם הזה היא: המציאות מספיק דרמטית, לא צריך להמציא שום דבר. בואו נביט במציאות! כמו כן חושף התיאטרון התיעודי בדרך מסמכים, שלא היו נגישים עד כה לעיני הציבור, או שהוא עוזר בהפצתם.

== נציגים בולטים של הזרם ==
* היינר קיפהרט. שתי המחזות המפורסמים ביותר שלו הם "בעניין ג'. רוברט אופנהיימר" על פיתוח פצצת האטום האמריקאית ו"אחינו אייכמן" על אדולף אייכמן.
* פטר וייס. מחזהו "החקירה" משחזר את משפטי אושוויץ מהשנים 1963 עד 1968.

בישראל:
* יגאל עזרתי: משפט גבעתי ב': שחזור משפט גבעתי ב', הוצג בפסטיבל עכו בשנת 1990.
* מוטי לרנר: "קסטנר", על ישראל קסטנר
* נולה צ'לטון: "דו-קיום" על הנושא הפלסטיני, "אופניים לשנה" על עיירות הפיתוח ו"הימים הבאים" על הזיקנה.
* רועי יוסף: ״פרט לכך, לא אירע דבר.״ פתיחה מחודשת לתיק מצ״ח שיוסף בעצמו חקר עשר שנים קודם לכן, ״שׁוּרָה״ אשר נכתב על ידי יוסף תוך תיעוד פעילות זיהוי החללים לאחר טבח 7 באוקטובר.
* יהושע סובול: "מרד הימאים" על שביתת הימאים (1951) שהוצג בתיאטרון בית לסין בשנת 1983. בריאיון למקומון החיפאי כלבו, הסביר סובול את הרקע לכתיבת המחזה:

== זרמים דומים במדיה אחרים ==
מתוך התיאטרון הדוקומנטרי התפתחה הדוקו-דרמה לטלוויזיה. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוגות בימתיות
תיעודי
קטגוריה:דרמה
יום שפת האם הבין-לאומי

טקס הסרת הלוט מעל "פסל יום שפת האם הבין־לאומי" באשפילד פארק, סידני, אוסטרליה

יום שפת האם הבין־לאומי מצוין מדי שנה ב-21 בפברואר לקידום ההכרה והמודעות בגיוון של שפות ותרבויות בכל רחבי העולם. היום הוכרז לראשונה על ידי אונסק"ו ב-17 בנובמבר 2009 והוכר רשמית על ידי העצרת הכללית של האו"ם כחלק מההחלטה להכיר בשנת 2008 כשנה הבין־לאומית לשפות. בבנגלדש מציינים את 21 בפברואר כיום השפות הבין־לאומי כבר מ-1952 לזכר הסטודנטים שנהרגו בעימותים עם המשטרה הפקיסטנית במהלך מחאה של התנועה להכרת השפה הבנגלית כשפה רשמית לצד אורדו ואנגלית.

אונסק"ו מציינת את יום שפת האם הבין־לאומי במשך כ-20 שנה, במטרה לקדם חינוך רב לשוני, תוך שימור שפת אם. בכל שנה, נבחר נושא מוביל ליום.

מכון לינגואפאקס (The Linguapax Institute), בברצלונה, ספרד, הפועל לשמר ולקדם את המגוון הלשוני בעולם מחלק בכל שנה ביום שפת האם הבינלאומי את פרס לינגואפקס. הפרס הניתן לאנשים וגופים שעשו עבודה יוצאת דופן לקידום הגיוון הלשוני או החינוך הרב לשוני. פרס לינגאפקס הוענק לראשונה בשנת 2002.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מועדי האומות המאוחדות
קטגוריה:שפה
קטגוריה:אירועים בחודש פברואר
קטגוריה:תרבויות
עצב הסליל

עצב הסליל (בלטינית: Nervus trochlearis, באנגלית: Trochlear nerve; נהוג לסמנו: CN IV) הוא זוג עצבי הגולגולת הרביעי, ואחד משלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב השלישי והעצב השישי).

עצב הסליל אחראי על תנועת שריר האלכסון העליון (Superior oblique muscle) אשר מניע את גלגל העין למטה וכלפי פנימה (לכיוון האף). שריר זה מסתיים בגיד בצורת לולאה, הקרוי "הסליל" trochlea, ומכאן שמו של העצב.

העצב יוצא מהחלק האחורי (הגבי) של המוח האמצעי, מקיף אותו, חודר את קרומי המוח סמוך לחיבור אוהל המוחון, משם מתקדם עד לארובת העין. חודר לחלל ארובת העין דרך חריץ הארובה העליון (Superior orbital fissure), יחד עם יתר עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סליל
עצב סליל
ברלינר אנסמבל

ברלינר אנסמבל
פסל ברטולט ברכט בחזית התיאטרון
הברלינר אנסמבל (גרמנית: Berliner Ensemble) הוא תיאטרון בברלין, שנוסד על ידי הלנה וייגל וברטולט ברכט בשנת 1949.

== יסוד התיאטרון ושנים ראשונות ==
אחרי שברכט ווייגל נמלטו מהחקירות בארצות הברית, הם הגיעו דרך ציריך לברלין המזרחית, שם קיבלו אותם בזרועות פתוחות. הם הקימו את התיאטרון שלהם על פי הרעיונות של התיאטרון האפי. ההפקה הראשונה הייתה "אמא קוראז' וילדיה" (1949), אח-כך "אדון פונטילא ומאטי משרתו", "האם", "מעגל הגיר הקווקזי" ועוד.

בשנת 1954 עבר התיאטרון לתיאטרון "אם שיפבאוארדם", תיאטרון שמאז פתיחתו בשנת 1892 העלה מחזות מהפכניים, שעסקו בתנועת הפועלים. שם שוכן הברלינר אנסמבל עד היום.

== אחרי מותו של ברכט ==
הצוות המשיך להעלות מחזות של ברכט, אך חלק עברו לגרמניה המערבית. הלנה ווייגל ניסתה לשמר את מורשתו של בעלה, ורק אחרי מותה בשנת 1971 הצליחה רות ברגהאוס לפתוח את התיאטרון לזמנים חדשים יותר. ראויים לציון מהתקופה הזאת: "האביב מתעורר", "העלמה יוליה", עם התייחסויות למציאות של גרמניה המזרחית.

== בחזרה למסורת ==
אחרי גירושו של וולף בירמן נאלצה ברגהאוס להתפטר, והמנהל האומנותי החדש ווגוורט השמרן ניסה להתחבר שוב להצלחות העולמיות של שנות החמישים, מה שלא הצליח.

== אחרי נפילת החומה ==
לתיאטרון היה קשה להתאושש מהשינוי במשטר, וכל שנות התשעים היו חלשות מאוד, עם תחלופה מהירה מאוד של מנהלים. מאז 1999 מנהל אותו קלאוס פיימן. בינואר 2012 נכנסה תנועת המחאה הגרמנית נגד המדיניות הנאו-ליברלית של אנגלה מרקל לתוך התיאטרון, כאשר פעילים הפריעו באמצע ההצגה וניסו לכבוש את התיאטרון.

== ביקור בארץ ==
בשנת 2009 התארח הברלינר אנסמבל בתיאטרון הקאמרי והציג את אופרה בגרוש.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:ברלין: תיאטראות
קטגוריה:ברטולט ברכט
קטגוריה:גרמניה המזרחית: תרבות
תרבות ואדי רבה

פערור מאתר [[עין אל-ג'רבה, מעוטר בשני צדיו בתבליטים של דמויות אדם רוקדות שעל פניהן מסכות איל. הכלי התגלה על ידי יעקב קפלן בחפירות באתר ב-1966. הפערור התגלה בשכבות ארכאולוגיות המיוחסות לתרבות ואדי רבה. באוסף מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח בקיבוץ הזורע]]
חרסים משכבה 19 ב[[חורבת עוצה מעוטרים בסגנון תרבות ואדי רבה]]
"תרבות ואדי רבה" הוא כינוי לישות תרבותית משלהי התקופה הפרהיסטורית, שזוהתה לראשונה בארץ ישראל על ידי הארכאולוג יעקב קפלן בעת חפירתו בתל אביב בשנת 1950. לאחר כשנה היא זוהתה ונחפרה שוב על ידו באתר על גדת ואדי (נחל) רבה, מיובלי נחל הירקון, בתחום מעברת ראש העין. באתר זה קבע קפלן לראשונה את זמנה היחסי של תרבות זו ברצף התרבויות משלהי התקופה הפרהיסטורית בארץ, ובחר לכנותה "תרבות ואדי רבה".<ref></ref> 

מאז משמש כינוי זה בספרות הארכאולוגית לציון ישות תרבותית שהתקיימה בארץ במחצית הראשונה של האלף השישי לפני הספירה. יש המגדירים אותה עדיין כסופה של התקופה הנאוליתית, בעוד שקפלן ואחרים רואים בה כבר את מבשרת התקופה הכלקוליתית. השימוש במונח "תרבות" בזיקה לפרק זמן זה הוא במשמעות הנובעת מן הממצאים הארכאולוגיים: הוא מציין הופעה חוזרת ונשנית של מכלולי תרבות חומרית (כלים, יישובים ועוד) בזמן ובאזור נתונים.

יישובי תרבות "ואדי רבה" מתגלים בעיקר בחבל הים-תיכוני של הארץ. כמה מן המאפיינים הבולטים של תרבות זו שונים לחלוטין מאלו של התרבויות הנאוליתיות שקדמו לה. שרידי היישובים של "תרבות ואדי רבה" מעידים על כפרים חקלאיים גדולים שפעמים השתרעו על פני עשרות דונמים. היו בהם בתים מרובעים בנויים מלבני בוץ הנתונים על יסודות אבן. כלי החרס עוצבו ביד בטכניקה מתקדמת מזו שרווחה בתקופה הקודמת. חלק מן הכלים היו בעלי עיצוב ייחודי. הם חופו ומורקו בשחור, באדום או בחום ועוטרו בחריתות, בטביעות או בצבע. לעיתים עוטרו כלים מסוימים בדמויות אדם או חיה, רמז לטקסי פולחן שהיו נוהגים בתקופה זו. בין כלי הצור בולטים בעיקר כלים לחטיבת עצים ולעידור (גרזינים, איזמלים וכילפות), ולהבים לחיתוך ולקציר (להבי מגל).

==ראו גם==
* עין אל-ג'רבה

== קישורים חיצוניים ==

* [https://eineljarba.wordpress.com/wadi-rabah/ Wadi Rabah] באתר Ein el-Jarba Excavation Project
* [http://eineljarba.wordpress.com/ Ein el-Jarba Excavation Project]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:התקופה הנאוליתית
קטגוריה:התקופה הכלקוליתית
אלכסנדר טאירוב

אלכסנדר טאירוב (רוסית: Александр Яковлевич Таиров, (24 ביוני (לפי הלוח היוליאני) או ב-6 ביולי (לפי הלוח הגרגוריאני) 1885 ברומני, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 25 בספטמבר 1950 במוסקבה) היה במאי תיאטרון והוגה תיאטרון יהודי-רוסי.

== חייו ==
נולד בשם אלכסנדר קורנבליט (Александр Яковлевич Корнблит). אביו, יעקב קורנבליט, היה מנהל בית הספר היסודי בברדיצ'ב. בגיל 10 עבר לגור בקייב אצל דודתו, שחקנית לשעבר. בשנת 1905 חווה על בשרו את הפוגרום של קייב. הוא גם נעצר פעמיים על ידי המשטרה של הצאר והחליט בעקבות זאת לעבור לסנט פטרסבורג. שם הוא פגש לראשונה את שחקנית התיאטרון הידועה וורה קומיסרז'בסקאיה ושיחק לצידה בתיאטרון שלה תחת הבמאי המפורסם וסבולוד מיירהולד. במקביל הוא המשיך ללמוד משפטים, לימודים אותם החל כבר בקייב.

טאירוב הסתייג מהבימוי של מיירהולד, אותו חשב למכני מדי לטעמו. בשנת 1912 הוא ביים לראשונה הצגה בריגה. גם אחרי מהפכת אוקטובר המשיך לעבוד ברוסיה הסובייטית. אך בשנת 1929 היחסים עם המשטר החלו להתערער. באוגוסט 1941 הצטרף טאירוב לועד היהודי האנטי-פשיסטי במוסקבה. 

אחרי סיום מלחמת העולם השנייה התיאטרון שבניהולו חווה התקפות חזקות עוד יותר. במאי 1949 נסגר התיאטרון. זמן קצר לאחר מכן נתגלה אצל טאירוב גידול מוחי ובספטמבר 1950 נפטר.

==התיאטרון הסינתטי==
טאירוב היה אחד היוצרים החשובים בברית המועצות בתחום התיאטרון. הוא ניסה לשלב בין תפיסותיו של קונסטנטין סטניסלבסקי לבין אלה של מיירהולד. הוא חלם על תיאטרון בלי מחזות כתובים. הוא רצה ליצור שחקן שיהיה אומן בטכניקה "הפנימית" כמו גם ב"חיצונית". 

בטכניקה "הפנימית" הוא התכוון למערך הרצונות, הדמיון והרגשות של השחקן, ובטכניקה "החיצונית" התכוון ליכולות הגופניות והקוליות, לנשימה וכו'. מה שהוא כינה "סינתטי", היה הרצון לשלב בין כל האמנויות השותפות ליצירה התיאטרונית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1885
קטגוריה:נפטרים ב-1950
עמנואל גלבר

עמנואל גֶלבֶּר (25 בספטמבר 1917 – 19 ביוני 1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1949–1957, בדרגת אלוף-משנה, ודיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר בניז'ר, בסיירה לאון, בקמבודיה ובסווזילנד.

==ביוגרפיה==
עמנואל גלבר נולד באוסטריה, אחד משני ילדיהם של שרה לבית וישניצר וההיסטוריון והעסקן הציוני נתן מיכאל גלבר.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, בגיל 16. ב-1937 התגייס לשירות בנוטרות (כוחות השיטור היהודיים בארץ בתקופת המנדט הבריטי שפעלו במסגרת משטרת המנדט). ב-1938 החל ללמוד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד תוך כדי שירותו הצבאי, עד 1947.
ב-1940 התנדב לצבא הבריטי, והגיע לדרגת Regimental Quartermaster Sergeant (RQMS; רס"פ חטיבתי) בגדוד השלישי של הבריגדה היהודית. בשנת 1947 הצטרף למנגנון הקבע של "ההגנה". ושירת באגף האפסנאות. ב-1948 התמנה כסגן מפקד שירות ההספקה, וב-1949 התמנה כמפקד השירות. באותה עת הוחל באיחוד שירותי ההספקה, הציוד, הדלק, ההובלה ובעלי החיים לחיל אחד: חיל ההספקה והתובלה (התהליך הושלם ב-1953). גלבר כיהן כקצין ההספקה הראשי (מפקד החיל), בדרגת אלוף-משנה, עד שחרורו בקיץ 1957.

עם שחרורו התמנה כראש אגף המִנהל וכמשנה למנכ"ל "אל על", ושימש בתפקיד זה עד 1959, אז התמנה כסגן המפקח המשקי במערכת הביטחון.

בין השנים 1964–1980 מילא שורה של תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ: שגריר ישראל בניז'ר (מספטמבר 1964), שגריר בסיירה לאון (מסוף 1967), שגריר בקמבודיה (עד קיץ 1972), שגריר בסווזילנד, ולבסוף קונסול כללי בהונג קונג.
בשנת 1980 חיבר "מדריך להתכתבות דיפלומטית באנגלית".

בקיץ 1942 נשא את כרמלה קיפר, בתו של משה נחשון (קיפר), איש חינוך עברי, מייסד הגימנסיה העברית ברובנה ומורה למתמטיקה בגימנסיה הרצליה; בנם, פרופ' יואב גלבר, הוא היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, היישוב וההיסטוריה של מדינת ישראל (את עבודת הדוקטור שלו כתב על התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה).

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131007065732/http://www.atal.idf.il/1279-he/Atal.aspx אלוף-משנה עמנואל גלבר], באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה

מפרי עטו:
* [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/3/109443.pdf חלקם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי בבניין המערך הלוגיסטי של צה"ל], מערכות 304 (1986), 13–15, 23

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:קציני לוגיסטיקה ראשיים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:שגרירי ישראל בקמבודיה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:שגרירי ישראל בניז'ר
קטגוריה:שגרירי ישראל באסוואטיני
קטגוריה:סיירה לאון: יחסי חוץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
אלקטרומטר ליפמן

ציור של אלקטרומטר ליפמן
אלקטרומטר ליפמן (באנגלית: Lippmann electrometer) הוא התקן למדידת זרמים חשמליים זעירים שהומצא על ידי גבריאל ליפמן בשנת 1873.

ההתקן כולל שפופרת שהיא עבה בקצה אחד והיא דקה מאוד בקצה השני. הקצה הדק נועד לפעול כצינורית נימית. השפופרת מתמלאת עד למחצית בכספית עם תוספת קטנה של חומצה גופריתית דלילה מעל הכספית התוך הצינורית הנימית. חוטי מתכת מחברים לקצה העבה בתוך הכספית ובקצה הדק בתוך החומצה הגופריתית. 

כאשר מגיע הזרם החשמלי הזעיר הוא משנה את מתח הפנים של הכספית וגורם לו לעלות למרחק קטן בתוך הצינורית הנימית. עליה זו נמדדת באמצעות מיקרוסקופ מתאים בעל סולם מדורג.
 
ב-1876 הדגים אטיין-ז'ול מארה באמצעות האלקטרומטר שפותח על ידי ליפמן מדידה של הפעילות החשמלית של הלב, ציון דרך בתולדות האלקטרוקרדיוגרפיה.
ב-1887 השתמש אוגוסטוס דזירה ואלר באלקטרומטר במכונת האלקטרוקרדיוגרפיה שפיתח, הראשונה מסוגה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://museo.liceofoscarini.it/virtuale/elelippmann.phtml אלקטרומטר ליפמן במוזיאון הווירטואלי לפיזיקה של בית הספר התיכון מרקו פוסקריני בוונציה] 
*[http://museo.liceofoscarini.it/virtuale/miclipp.phtml המיקרוסקופ הנלווה לאלקטרומטר ליפמן, במוזיאון הווירטואלי לפיזיקה של בית הספר התיכון מרקו פוסקריני בוונציה] 
*[http://www.treccani.it/enciclopedia/i-segnali-elettrici-e-magnetici_%28Universo_del_Corpo%29/ על האלקטורפיזיולוגיה - בתת-פרק "על האותות החשמליות והמגנטיות" בפרק "Universo del corpo" (עולם הגוף) מאת Francesco Figura & Paolo Rossini, ב - Enciclopedia Treccani- 1998]

קטגוריה:אלקטרופיזיולוגיה
קטגוריה:מכשירי מדידה
פסטיבל אביניון

פסטיבל אביניון (בצרפתית: Festival d'Avignon) הוא פסטיבל תיאטרון בעיר אביניון שנוסד בשנת 1947 על ידי במאי התיאטרון ז'אן וילאר המתקיים מאז בכל שנה בחודש יולי. אורכו היה תחילה שבועיים, אחר-כך ארבעה שבועות. אחרי מותו של וילאר לקח חברו פול פואה על עצמו את ניהול הפסטיבל. מאז שנות השבעים מתקיימים בכל יום כ-60 מופעים.

הפסטיבל מתחלק לשני חלקים:
* פסטיבל הפנים- מעלה הצגות, מחזירים ומופעים מאורגנים וממומנים על ידי משרד התרבות של צרפת, ועיריית אביניון, וארגוני תרבות אחרים ללא מטרות רווח.
* פסטיבל החוץ- מציג על ידי תלמידים וסטודנטים של בתי ספר לתיאטרון מופעי רחוב, בנוסף מופיעים בפסטיבל שלל אמני רחוב ביניהם: מופעי אקרובטיקה, להטוטנות, קוסמות, והיפנוזה. מתרחש לרוב ברחוב "לה רפובליקה" (rue de la république). 

בשנת 2003 בוטל הפסטיבל בשל שביתת עובדי הפסטיבל, שמחו נגד רפורמה מתוכננת בתקצוב הפסטיבל. לפסטיבל זה תוכננו מאה וחמישים הפקות תיאטרון שונות. הפסטיבל התחדש בשנת 2004.

אלפי תושבים ותיירים פוקדים מדי שנה את הפסטיבל, כמו כן מאות בני ובנות נוער פוקדים את הפסטיבל בזמן חופשת הקיץ מבתי הספר המתרחשת בחודש יולי גם כן.

כיום מבקרים בפסטיבל בכל שנה כ-600,000 צופים.

== הפקות מפורסמות בפסטיבל ==
* "Einstein on the Beach" בבימויו של רוברט וילסון, 1976
* "ציפורנים" בבימויה של פינה באוש, 1983
* "המהאבהראטה" בבימויו של פיטר ברוק, 1985
* "וויצק", בבימויו של תומאס אוסטרמאיאר, 2004

== גלריה ==
=== פסטיבל הפנים ===
<gallery>
קובץ:Festival d'Avignon - Cléopatre et Antoine 2.JPG|alt=
קובץ:Festival d'Avignon - Cléopatre et Antoine 3.JPG|alt=
קובץ:La Cour d'Honneur du Palais des Papes pendant le Festival d'Avignon.jpg|alt=
</gallery>

=== פסטיבל החוץ ===
<gallery>
קובץ:Festival d'Avignon - rue des Marchands.JPG|מבקרים בפסטיבל
קובץ:Festival d'Avignon 2007 (AVIGNON,FR84).jpg|תזמורת רחוב
קובץ:Festival d'Avignon - Place de l'horloge 4.JPG|מופע להטוטנות רחוב
קובץ:Festival d'Avignon 2007 (AVIGNON,FR84) - 1051041569.jpg|מופע תחפושות
קובץ:Festival d'Avignon - Place de l'horloge 2.JPG|"שדרת האמנים"
קובץ:Festival d'Avignon - rue de la république 3.JPG|קוסם רחוב
קובץ:Festival d'Avignon - rue de la république 5.JPG|רחוב הרפובליקה בעת הפסטיבל
קובץ:Festival d'Avignon - Place du Palais des papes 1.JPG|מופעי נוער
קובץ:Festival d'Avignon, produits exotiques sur le marché des allées de l'Oulle.jpg|שוק המזכרות
קובץ:Avignon - boutique festival.jpg|פסטיבל אביניון
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

אביניון
קטגוריה:תיאטרון צרפתי
אביניון
העצב מניע העיניים

פיצולי עצב מניע העיניים
Medial longitudinal fasciculus
העצב מניע העיניים (בלטינית: Nervus oculomotorius, באנגלית: Oculomotor nerve; נהוג לסמנו: CN III) הוא זוג עצבי הגולגולת השלישי. זהו העצב העיקרי מבין שלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב הרביעי והעצב השישי), וכן אחראי עצב זה לתנועת העפעפיים, למיקוד העדשה, ולשינוי גודל האישון.

זוג העצבים יוצא מהחלק הקדמי של המוח האמצעי, מקיף אותו, חודר את קרומי המוח סמוך לחיבור אוהל המוחון, משם מתקדם עד לכל אחת משתי ארובות העין. כל עצב מתפצל לשני סעיפים, החודרים לחלל ארובת העין דרך חריץ הארובה העליון (Superior orbital fissure), יחד עם יתר עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים.

פיצולי העצב:
# הסעיף העליון (Superior branch of oculomotor nerve)
#* פיצול אל השריר הישר העליון (Superior rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מעלה.
#* פיצול אל השריר מרים העפעף העליון (Levator palpebrae superioris muscle) - שריר אשר פותח את העפעף העליון.
# הסעיף התחתון (Inferior branch of oculomotor nerve)
#* פיצול אל השריר הישר המרכזי (Medial rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון פנימה (עין ימין לכיוון שמאלה, ולהפך).
#* פיצול אל השריר הישר התחתון (Inferior rectus muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מטה, וכן עוזר בהרפיית האישון כאשר העין פונה לצד.
#* פיצול אל השריר האלכסון התחתון (Inferior oblique muscle) - שריר אשר מפנה את העין לכיוון מעלה ולצד.
#* פיצול פאראסימפתטי אל הגוף הריסני (Ciliary body) אשר אחראי על מיקוד העדשה, וכן לכיווץ הקשתית - ומכאן לשינוי גודל האישון.

== פתלוגיות ==
במקרה של פגיעה ב-CN III, כיוון שהמערכת הפארא-סימפתיתית נישאת על העצב, הדבר מוביל להשפעת יתר של המערכת הסימפתטית, ובכך להרחבת האישונים (Midrasis). בנוסף בשל כיווניות השרירים אותם העצב מעצבב, פגיעה עלולה להביא להשפעת יתר של CN מספר 6, מה שיגרום למשיכת העיניים לכיוון צידי (Abduction), לראיה כפולה (diplopia). תופעה נוספת שהרבה פעמים מלווה לפגיעה בעצב 3 היא צניחת העפעף (Ptosis).

=== Internuclear ophthalamicplegia ===
Internuclear ophthalamicplegia היא מחלה נדירה המתרחשת כאשר יש פגיע בצבר של אקסונים הנקרא - medial longitudinal fasciculus (MLF) המעביר מידע בין שני צידי המוח, הגורם לפגיעה בתנועה של העיניים האופיינית להפרעה. כאשר יש הסטה של המבט, מגיעה האינפורמציה הנוירונלית לגרעינים בטקטום שבמוח האמצעי הנקראים Superior colliculus . מאזור זה האינפורמציה מגיעה לגרעין נוסף הנקרא PPRF . מגעין זה יוצאות שתי שלוחות עצביות, המעבירות כל אחת את המידע לעין אחרת אחת לעצב מספר 6, בעין האיפסילטרלית לכיוון ההסטה, ולעצב מספר 3 בעין הקונטרה לטרלית. השלוחה המעבירה את האינפורמציה לשריר הקונטרה-לטרלי המעוצבב על ידי עצב מספר 3 נקראת MLF. פגיעה ב-MLF תגרום רק להזזת העין האיפסילטרלי לכיוון הסטת המבט.
<gallery>
Internuclear ophthalmoplegia.jpg|הפגיעה האופיינית ל-Internuclear ophthalamicplegia חד צידית שמאלית.
</gallery>

== מיקום העצב ==
עצבים החודרים ל[[ארובת העין:.2nd N = עצב 2 - עצב הראייה.3rd N = עצב 3 - עצב מניע העיניים.4th N = עצב 4 - עצב הסליל.6th N = עצב 6 - העצב המצדידOpthalmic = העצב האופתלמי (השלוחה הראשונה של העצב המשולש, המסומן בתרשים.5th N)Lacrimal Nerve = עצב בלוטת הדמעות (סעיף משני של עצב הפנים - העצב השביעי)]]

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מניע העיניים
עצב מניע העיניים
משה רוטשילד (איש עסקים)

משה רוטשילד (נולד בשנת 1952) הוא איש עסקים וסוחר נשק ישראלי, לשעבר טייס בחיל האוויר הישראלי. בעיתונות הישראלית נכתב עליו כי הוא גדול סוחרי הנשק שפעלו בישראל.

== ביוגרפיה ==
נולד בקיבוץ גברעם. בשנת 1972 השתתף בקורס טיס בחיל האוויר והשתתף כטייס במלחמת יום כיפור. לאחר המלחמה הוצב בטייסת 201 של מטוסי פנטום בבסיס חצור, לאחר מכן היה למדריך בקורס טיס בבסיס חצרים. בשנת 1978 יצא לטיול תרמילאים בדרום אמריקה. בפרו הכיר את איש העסקים הישראלי לשעבר ברוך איבצ'ר. הוא חזר לישראל והחל לעסוק במגוון עבודות. לאחר מכן נסע לפרו והחל במגוון יוזמות עסקיות שם. בשנת 1990 עלה לשלטון בפרו אלברטו פוג'ימורי ורוטשילד התקרב אל השלטון והחל להיות מעורב בעסקאות נשק, בעיקר בתחום המטוסים וציוד האזנה. הוא הקים בפרו חברה בשם "מובטק" (Mobetek) ששימשה אותו לעסקאות אלה.

בשנת 2000 נפל משטרו הרודני של פוג'ימורי. הקונגרס הפרואני ומערכת המשפט פתחה במספר ועדות חקירה אשר גילו כשלים טכניים בציוד שנמכר, האשמות בשוחד ושימוש באמצעי ההאזנה למטרות פוליטיות. עם תחילת החקירה נמלט רוטשילד מפרו. לפי הערכות נאמד היקף הסחר שבו היה מעורב ביותר מחצי מיליארד דולר. נשיאת בית המשפט החמישי למאבק בשחיתות הוציאה צו מעצר בינלאומי נגדו. כמו כן נערכו נגדו חקירות בשווייץ ובפנמה. בשנת 2005 דווח כי חשבון בנק שהיה בבעלותו, בבנק הספרדי BBVA בציריך שבו היו 6.5 מיליוני דולרים, הוקפא. בשנת 2009 פנתה עמותת אומ"ץ לשר המשפטים כדי לברר מדוע לא מוסגר רוטשילד לפרו, בעקבות צו המעצר הבינלאומי שהוצא נגדו על ידי האינטרפול. 

לאחר ששב לישראל מתגורר בגני יהודה ופועל ממשרדים ביהוד. הוא מנהל את עסקיו באמצעות חברת "RTCOM". דווח כי הוא עוסק בהשקעות בחברות היי-טק ועסקי תקשורת בסיירה לאון. כמו כן דווח כי הוא מכר לחוף השנהב תחמושת, מסוקים צרפתיים מדגם פומה וחלקי חילוף. בשנת 2005 דרשה ממשלת צרפת מידע מישראל אודות עסקאות אלה בעקבות מלחמת אזרחים המתרחשת במדינה.

בשנת 2005 הוגש נגדו כתב אישום על תשלום שוחד לשני פקידים מהוועדה המקומית לתכנון בסכום של 280 אלף שקל ועל עבירות בנייה בביתו בגני יהודה. בסעיף השוחד הוא הורשע בעסקת טיעון ונגזרו עליו שישה חודשי עבודות שירות וקנס. כמו כן הורשע בעסקת טיעון בעבירה על חוק התכנון והבנייה ונגזר עליו קנס.

הוא נשוי לענת ירושלמי ואב לשלושה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:סוחרי נשק ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות שוחד בישראל
קטגוריה:מורשעים בהסדר טיעון
קטגוריה:גני יהודה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:אנשי הקיבוץ
יצחק אמיתי

יצחק אמיתי (ז'טלני) (נולד ב-5 במאי 1951) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר, אשר כיהן כראש להק כוח האדם.

==ביוגרפיה==
אמיתי נולד בתל אביב, למד בבית הספר "אחד העם" ולאחר מכן סיים את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה". באוקטובר 1969 התגייס לצה"ל והוא בוגר קורס טיס מס' 64. במהלך הקורס הוסב למגמת נווטים והוסמך כנווט קרב. במרץ 1971 שובץ בטייסת 201, טייסת מטוסי ה-F-4 פנטום אשר נקלטו זה מכבר בחיל האוויר. הוא עברת את שם משפחתו מז'טלני לאמיתי בעקבות השתתפותו במשלחת חיל האוויר לאיראן.

בתחילת 1973 השתתף בגיחה למצרים יחד עם הטייס אמנון גוריון במהלכה הפילו בקרב אוויר, אשר נערך בגובה נמוך, מטוס מיג 21 מצרי מעל מפרץ סואץ. בפתיחת מלחמת יום הכיפורים הוזנק עם הטייס בן-עמי פרי לפטרול באזור התעלה על מנת להגן על בסיס רפידים מפני התקפות קומנדו מצרי, והשניים הפילו 3 מסוקי מיל מי-8. ביום השמיני של המלחמה (13 באוקטובר 1973) השתתף בגיחת תקיפה לסוריה במהלכה נאלצו הוא והטייס, יפתח זמר, מפקד הטייסת, לנטוש את מטוסם כתוצאה מכשל טכני ונפצעו. הוא חזר לטייסת ובהמשך המלחמה השתתף בגיחות נוספות, במהלך אחת מהן (אשר נערכה ב-19 באוקטובר) הפיל יחד עם הטייס רון חולדאי מטוס סוחוי-7 מצרי מעל ראש גשר צליחת התעלה. סך הכל נרשמו לזכותו 5 הפלות מטוסי אויב, אשר הופכות אותו לאחד מ-3 נווטי הקרב בעלי התואר "אלוף הפלות". ב-23 באוקטובר 1973 היה ממובילי תקיפת מתקני הדלק בצפון סוריה, אותה תכנן. לאחר המלחמה החל ללמוד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, תואר אותו סיים ב-1979.

במאי 1980 מונה לראש מדור תקיפת טילים במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר, עמד בראש צוות שהקים אביאם סלע, אשר פיתח פתרונות ללוחמה בטילי קרקע-אוויר ותכנן וניהל את מבצע ערצב 19 להשמדת הטילים הסורים במלחמת לבנון הראשונה. בין יתר התפקידים שמילא בחיל האוויר - ראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר), ומפקד כנף. כמו כן סיים שנת לימודים בבית הספר הגבוה למלחמה אווירית בפריס (ECOLE MILITAIRE). בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר בדרגת תת-אלוף.

לאחר שחרורו הצטרף לחברת סיבם שהקים אביאם סלע, כיהן כמנהל אזור המרכז בחברת תבל דיגיטל ובשנת 2001 מונה למשנה למנכ"ל ואחראי על המבצעים בחברת אל על. הוא שימש כמנכ"ל בפועל עד מינויו של עמוס שפירא למנכ"ל, וב-2005 פרש מתפקידו. לאחר מכן עסק במספר תפקידי ייעוץ ופיתוח בתעשיות הביטחוניות. כיהן אמיתי כדירקטור במספר חברות ועמותות, בהן מנועי בית שמש, יו"ר הוועד המנהל של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, חבר הוועד המנהל טכנודע חדרה, סטרלינג, ממ"ן, מילא, רשות שדות התעופה, א.ת. אפיקי תקשורת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ראשי להק כוח אדם
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:עובדי אל על
קטגוריה:אלופי הפלות ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ראשי מחלקת תכנון וארגון בחיל האוויר
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
אנדי ויליאמס

הווארד אנדרו "אנדי" ויליאמס (באנגלית: Howard Andrew "Andy" Williams; 3 בדצמבר 1927 - 25 בספטמבר 2012) היה זמר אמריקאי. הוא הקליט 18 אלבומי זהב ו-3 אלבומי פלטינה. בין השנים 1962 ו-1971 הגיש תוכנית בידור בטלוויזיה "המופע של אנדי ויליאמס", וכן הנחה תוכניות ספיישל רבות. הוא היה הבעלים של "תיאטרון מון ריבר" בעיר ברנסון (Branson) שבמיזורי הקרוי על שמו של השיר "מון ריבר" המזוהה ביותר עם ויליאמס.

==ביוגרפיה==
ויליאמס נולד בעיר וול לייק שבאיווה, בנם של ג'יי אמרסון ופלורנס ויליאמס. היו לו שלושה אחים גדולים ממנו - בוב, דון ודיק. הוא למד בבית הספר התיכון "וסטרן הילד" בסינסינטי. הופעותיו הראשונות היו במקהלת הילדים של הכנסייה המקומית. הוא ואחיו הקימו את רביעיית "האחים ויליאמס". הם הופיעו ברדיו בהתחלה באיווה ואחר כך בשיקגו ובסינסינטי. ב-1944 ליוו האחים ויליאמס את בינג קרוסבי בלהיטו "Swinging on a Star".

תחילת קריירת הסולו שלו הייתה ב-1953 כשהקליט שישה שירים בתקליטי RCA, אבל הם לא היו ללהיטים. ב-1954 קיבל פינה קבועה בתוכנית האירוח "Tonight Starring Steve Allen", ובהמשך הוחתם בחברת התקליטים "Cadence Records", חברה קטנה בניו יורק שנוהלה על ידי המנצח ארצ'י בלייר (Archie Bleyer). הסינגל השלישי שהוציא "Canadian Sunset" הגיע למקום השביעי במצעד, ובפברואר 1957 יצא הלהיט "Butterfly", גרסת כיסוי לשיר של צ'ארלי גרסי, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. השיר הגיע למקום הראשון גם במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו שבועיים. בשנים שאחר כך היו לו להיטים נוספים שהגיעו למקומות גבוהים במצעדים.

ב-1961 עבר ויליאמס להקליט בחברת קולומביה רקורדס ועבר להתגורר בלוס אנג'לס. להיטו באותה תקופה היה "Can't Get Used to Losing You" שהגיע למקום שני במצעד. תקופת Cadence Records הייתה שיא הצלחתו במצעדי הסינגלים. להיטיו הגדולים ביותר היו "Butterfly" ו-"I Like Your Kind of Love", שניהם בסגנון דומה לשיריו של אלביס פרסלי.

ב-1964 שיחק ושר בקומדיה הרומנטית "הכלה העשירה ביותר בעולם" לצידה של סנדרה די.

ב 1970 יצא לאקרנים אחד מסרטי האהבה הפופולריים בהיסטוריה - "סיפור אהבה", כשווילאמס מבצע את שיר הנושא המרגש והמפורסם מפסקול הסרט שאף זכה באוסקר של אותה שנה.

ויליאמס הלך לעולמו ב-25 בספטמבר 2012.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: מוזיקה ומילים מקוריות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
פרס איינהורן

פרס משה איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית הוא פרס שייסדה עיריית תל אביב ע"ש ד"ר משה איינהורן, על יסוד קרן בת 19,000 דולר שהקים בערוב ימיו. הפרס, ע"ס 2,000 ל"י, ניתן לרוב מדי שנתיים, יחד עם פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית, והוענק לראשונה בשנת 1966.

==זוכים==

{| class="wikitable" border="1"
! שנה
! זוכים
! הערה
|-
| 1966
| ד"ר דוד מרגלית
| על תרומתו לחקר הספרות הרפואית במקורות ישראל
|-
|
| ד"ר אשר גולדשטיין (פרס של כבוד)
| על תרומותיו להחייאת הלשון הרפואית העברית וקידומה
|-
| 1969
| פרופ' יהושע ליבוביץ
| על מפעל חייו בחקר תולדות הרפואה הכללית והעברית
|-
| 1970
| ד"ר דוד מרגלית
| על ספרו "דרך ישראל ברפואה: ייחודה המוסרי, ממקור ישראל" (ירושלים: האקדמיה לרפואה, תש"ל)
|-
| 1973
| ד"ר זיסמן מונטנר
| על מפעל חייו בחקר תולדות הרפואה היהודית (לאחר מותו)
|-
| 1976
| פרופ' יהושע ליבוביץ
|
|-
|
| שלמה מרכוס
|
|-
| 1983
| פרופ' יעקב רותם
|
|-
| 1995
| פרופ' אברהם שטינברג
|
|-
| 2003
| פרופ' אפרים לב
| על ספרו "סממני המרפא של ארץ-ישראל וסביבותיה בימי הביניים"
|-
|2003
|פרופ' שפרה שורץ
|על ספרה "קופת חולים, הסתדרות, ממשלה"
|-
|2003
|פרופ' יהודה שויינפלד
|"Achievements in Hebrew Medical Literature".
|-
|2021
|ד"ר לימור שרייבמן-שריר
|על סדרת 5 ספריה:"הרהורים על ספרות ורפואה - דילמות ביחסי רופא-חולה"
|-
|2021
|ד"ר רחל הרצוג
|עבור מחקרה על רופאים ניצולי שואה
|-
| rowspan="2" |2023
|ד"ר דורית וייס
|על ספרה "שליחות בלבן – שירותי הבריאות לעולים במחנות המעצר הבריטים" (הוצאת רסלינג, 2022)
|-
|פרופ' אריאל רבל
|על ספרו "רפואת העתיד: מה יהיה ההיפוקרטס מצווה עלינו לדעת" (הוצאת ספרי ניב, 2021)
|}

==הערות שוליים==

*
איינהורן
איינהורן
קטגוריה:עברית
הר חילזון

הר חילזון הוא הר בגליל התחתון, בין בקעת סחנין לוואדי סלמה. על ההר שוכנים שני יישובים - לוטם וחמדון.

מקור שמו של ההר נובע מצורתו המזכירה חילזון כשצופים בו מכיוון צפון. בהר זורמים שני נחלים: נחל כמון הנשפך לנחל צלמון ונחל חילזון הנשפך לאזור עכו.

==צמחייה== 
הצמחייה בהר מגוונת מאוד. מורדות ההר משמשים לחקלאות שעיקרה מטעים של עצי זית. בחלק העליון יותר של ההר יש חורש ים תיכוני ועשרות סוגים של צמחי בר הנפוץ ביותר הוא לוטם. כשהוקם היישוב לוטם בשנות ה-70, תושבי הקיבוץ נטעו במקום עצי אורן וכך הם הקימו את יער לוטם. בשנים האחרונות בשל הרחבת היישוב לוטם היער והחורש נפגעו.

==ראו גם==
*לוטם (ישוב)
*חמדון
*לוטם (צמח)
*נחל חילזון

חילזון
אמאדו בודו

אמאדו בודו (בספרדית: Amado Boudou; נולד ב-19 בנובמבר 1962) הוא איש עסקים ארגנטינאי שכיהן כסגן נשיאת ארגנטינה מאז בשנים 2011–2015. בשנים 2009–2011 שימש כשר הכלכלה בארגנטינה.

==ביוגרפיה==
אמאדו בודו נולד במאר דל פלאטה שבבואנוס איירס בשנת 1962. בודו למד באוניברסיטת מאר דל פלאטה וקיבל תואר בכלכלה.

בודו חובב גיטרות חשמליות, בתקופת לימודיו באוניברסיטה הוא היה מפיק מופעי רוק בעירו, כולל פסטיבל בהשתתפות כ-15,000 איש.

מ-10 בדצמבר 2011 ועד 10 בדצמבר 2015 כיהן בודו כסגן נשיאת ארגנטינה.

בית המשפט גזר עונש מאסר בית לבודו, שהיה סגן הנשיא בתקופת כהונתה השנייה של כריסטינה פרננדז דה קירשנר משנת 2011 עד 2015. בודו מרצה עונש מאסר של 70 חודשים בגין רכישה לא-תקינה של חברה להדפסת שטרות כסף.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלכלנים ארגנטינאים
קטגוריה:אנשי עסקים
קטגוריה:שרי האוצר של ארגנטינה
קטגוריה:סגני נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1962
קומאנובו 2009

קומאנובו 2009 (במקדונית: КК Куманово 2009) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר קומאנובו, המתמודדת בליגת העל המקדונית.

== היסטוריה ==
הקבוצה הוקמה בשנת 1946 והשתתפה בליגה המקדונית האזורית. בעונת 1979/80 הבטיחה את העפלתה לליגה היוגוסלבית, אך בהיעדר אולם מתאים ויתרה על ההשתתפות. בעונת 1992/93 החלה לשחק בליגה המקדונית שהוקמה. בעונת 2001/02 הגיעה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת רבוטניצ'קי סקופיה. בעונה שלאחר מכן נשרה לליגה השנייה. בעונת 2009/10 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע והפסידה לקבוצת מזט סקופיה 79-71.

בעונות 1998/99, 2000/01 השתתפה הקבוצה במסגרת גביע קוראץ'. בעונת 2012/13 החל המועדון להשתתף בליגה הבלקנית והגיעה עד לשלב חצי הגמר בעונת הבכורה.

בעונת 2016/17 הגיע המועדון לגמר הליגה הבלקנית אך הפסיד בצמד המשחקים 88-55 ו-77-73 לקבוצת ברואה הבולגרית.

הקבוצה מארחת בהיכל הספורט גרדסקי, שקיים מאז שנת 1980, ומכיל 7,000 מקומות ישיבה. ההיכל נבנה כמחווה של חברת "ИСКРА-КУМАНОВО" לעיר קומנובו. לפני כן אירחה הקבוצה באולם "סוקולנה" שהיה קיים מאז שנת 1931.

==תארים והישגים==
*הליגה המקדונית:
**מקום שני: 2002
*הגביע המקדוני:
**גמר: 2013
**הליגה הבלקנית
**גמר 2016/17
==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120403105008/http://kumani.mk/ אתר אוהדים של הקבוצה]
* [http://www.eurobasket.com/team.asp?Cntry=FYR%20Macedonia&Team=2371&Page=0 עמוד הקבוצה] באתר "eurobasket"

קטגוריה:קבוצות כדורסל מקדוניות
היו זמנים (שיר)

חיילי צה"ל במשטרת [[הר-טוב ליד בית שמש, 1948]]
צילום מקליפ של [[נועה קירל לשיר היו זמנים במסגרת פרויקט של הלהקות הצבאיות לרגל 80 שנה להקמת הפלמ"ח]]

"היו זמנים" הוא שיר ישראלי מאת חיים חפר בהלחנת משה וילנסקי.

השיר נכתב בעיצומה של מלחמת העצמאות והושר לראשונה על ידי להקת הצ'יזבטרון במסגרת תוכניתה השנייה, בהופעה בחודש יולי 1948.
"היו זמנים" פורסם בדפוס בפעם הראשונה במוסף של על המשמר, "בשער", ב־22 ביולי 1948. באותו חודש החלה לשיר אותו להקת הצ’יזבטרון, שבראשה עמד חיים פיינר (חפר), במסגרת תוכניתה השנייה. הביצוע המקורי של השיר הושמע לראשונה ב־20 ביולי 1948 במופע הבכורה של הלהקה במחנה צריפין עם הסולנית נעמי פולני, יומיים לפני הפרסום בעיתון.

השיר פורסם שוב בדפוס ביחד עם הלחן במגזין “קולנוע” במדור הפזמונים המיוחד  “משירי החבריה” של גיליון ה-15 בספטמבר 1949.

ראו במאמרו של ד"ר אלי אשד במגזין "יקום תרבות" "היו זמנים" שירו של חיים חפר בגרסה המקורית.

https://www.yekum.org/2018/08/%D7%94%D7%99%D7%95-%D7%96%D7%9E%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%99%D7%A8%D7%95-%D7%A9%D7%9C-%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%97%D7%A4%D7%A8-%D7%91%D7%92%D7%A8%D7%A1%D7%94-%D7%94%D7%9E%D7%A7/

מילות השיר עוסקות באחד מלוחמי הפלמ"ח, המספר בזקנתו לנכדיו על עלילותיו במלחמת העצמאות. במקור הן ביטאו למעשה כמיהה לבואם של ימים נורמליים לאחר המלחמה, להקמת יישובים אזרחיים על שדות הקרב ולכך שדור הלוחמים יזכה לראות בנים ונכדים ולהזדקן. כיום יש להן נופך נוסטלגי.

מילות השיר חוזות . לימים הוגשם חזון זה בכ-30 יישובים בישראל היושבים במקום שבו היה משלט, כגון העיר בית שמש, שהוקמה על המשלט המשותף.

השיר זכה לפופולריות רבה והוסיף להיות מושר ומושמע לאורך שנים, במיוחד בביצועיהן של שושנה דמארי ויפה ירקוני. הוא זכה לביצועים רבים נוספים ובהם של שמעון ישראלי, אילנית, שרית חדד ונועה קירל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=dMvHnw074HU השיר בביצוע יפה ירקוני], מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
* [http://www.yekum.org/2018/08/היו-זמנים-–-שירו-של-חיים-חפר-בגרסה-המק/ היו זמנים בגרסה המקורית בתרגום לרוסית ובפרודיה], במגזין הרשת "יקום תרבות", אוגוסט 2018

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1948
קטגוריה:שירי הצ'יזבטרון
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי משה וילנסקי
קטגוריה:שירי מלחמת העצמאות
קטגוריה:שירים על זמן
כריסטיאן גודינו

כריסטיאן גודינו (Christian Goudineau; נולד ב-5 באפריל 1939 - 9 במאי 2018) הוא ארכאולוג והיסטוריון צרפתי, המתמחה בחקר הגאלים. פרופסור של כבוד בקולז' דה פראנס.

בין השנים 1965 ל-1968 למד בבית הספר הצרפתי ברומא (École française de Rome). בשנת 1968 מונה לעוזר הוראה ואחר כך נהיה פרופסור באוניברסיטת פרובאנס. בשנת 1984 נבחר כפרופסור בקולז' דה פראנס ועזב את משרתו באוניברסיטת פרובאנס.

בין השנים 1985 ל-1994 שימש כמנהל יחיד המחקר אודות הגאלים ב-CNRS, ובין השנים 1992 עד ל-1995, שימש כראש הוועדה לארכאולוגיה ב-CNRS. בשנת 1998 מונה לחבר בלגיון הכבוד הצרפתי.

==קישורים חיצוניים==

 

קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1939
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2018
DAG

DAG (ראשי תיבות של: Defense Acquisition Guidebook) הוא טקסט שפותח כדי לסייע בהבנה ויישום של פרקטיקות רכישה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית בכפוף לסדרת ההוראות "DoD Directive 5000 series". טקסט זה, זמין גם בפורמט אלקטרוני ברשת האינטרנט בנוי על בסיס HTML מספק תובנה למבט מחזור חיים ותפקידים פונקציונליים בתוך מחזור החיים של רכישות.<ref></ref>

בשנת 2002 הפך המסמך 5000.2-R ל DAG הרשמי<ref>
</ref>.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://acc.dau.mil/CommunityBrowser.aspx?id=654219 Defense Acquisition Guidebook, 28 June 2013 PDFs] 
* [https://at.dod.mil/sites/default/files/documents/DefenseAcquisitionGuidebook.pdf Defense Acquisition Guidebook, 16 September 2013 PDF]
* [http://contractingacademy.gatech.edu/wp-content/uploads/2014/06/Defense-Acquisition-Guidebook-%E2%80%93-Feb.-26-2017.pdf Defense Acquisition Guidebook, Feb 2017 PDF]
* [https://web.archive.org/web/20181017185923/https://www.dau.mil/tools/dag Defense Acquisition Guidebook (DAG) html format] at Defense Acquisition University
* [http://www.dtic.mil/whs/directives/corres/pdf/500001p.pdf DoD Directive 5000.01]
* [https://web.archive.org/web/20101010220544/http://www.dtic.mil/whs/directives/corres/pdf/500002p.pdf DoD Instruction 5000.02]
* [https://acc.dau.mil/CommunityBrowser.aspx?id=337952 Recent Policy and Guides] at Defense Acquisition University
* [https://acc.dau.mil/CommunityBrowser.aspx? Acquisition Community Center page] at Defense Acquisition University

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחלקת ההגנה של ארצות הברית
פוקוצ'יאמה

פוּקוּצִ'יָאמָה (ביפנית: 福知山市) היא עיר בצפון מחוז קיוטו שביפן, על שפת נהר היורה.
== גאוגרפיה ==
פוקוצ'יאמה נמצאת בתוך הארץ, כ-25 ק"מ מים יפן, בקצה הדרומי של עמק פוקוצ'יאמה, והיא מוקפת בהרים מהצפון, מהדרום, ומהמזרח.

נכון לשנת 2008 אוכלוסיית העיר מונה כ-82,425 איש, וצפיפותה עומדת על כ-146 אנשים לקמ"ר.

העיר הוקמה ב-1 באפריל בשנת 1937.

ב-1 בינואר 2006 הערים מיווה ויקונו ממחוז אמטה, והוי ממחוז קסה, מוזגו לעיר.

==תחבורה==
רכבות בין עירוניות עוצרות בתחנת פוקוצ'יאמה, עם חיבורים לאוסקה קיוטו ואמאנוהשידאטה בין היתר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:קנסאי: ערים
קטגוריה:מחוז קיוטו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1937
בריכת אורחה

בריכת אורחה או בריכת ג'וּחַדֶר היא בריכה מרובעת עשויה בטון ובזלת אשר אוגרת את מי המעיינות של עין אום א-שרשיח הנובעים למרגלות גבעת אורחה. לפי אחת ההשערות הבריכה נבנתה בתקופת השלטון הסורי בגולן ושימשה את הקצינים הסורים, ועל כן כינויה "בריכת הקצינים". הנביעות מתחלקות לשתי קבוצות של 4-3 מעיינות אשר נובעים כולם באותו אזור ומתנקזים למסיל ג'וחדר, אשר נשפך לנחל הרוקד. הספיקה הממוצעת של נביעות המעיין היא 30 מ"ק לשעה. 

הבריכה מתוחזקת על ידי בני הנוער מרמת מגשימים, המשפצים אותה ודואגים לתחזוקתה לזכר חברם רזיאל נגר שנהרג בשנת 2005 בעת טיול ברמת הגולן. במקום שתי אנדרטאות לזכרו, שהוקמו שם על ידם. 

מי הנביעות סופקו בתחילת שנות ה-70 לרמת מגשימים ונוב.

לבריכה ניתן להגיע על ידי נסיעה לאורך כביש 98 מאלוני הבשן לכיוון רמת מגשימים. בצומת אורחה (מפגש כביש 98 עם ציר הנפט לצד אנדרטת גדוד סופה) יש לפנות מזרחה לדרך עפר. הבריכה נמצאת כ-200 מטרים בהמשך הדרך.

==קישורים חיצוניים==

*[http://nelech.co.il/2020/03/24/%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%9B%D7%AA-%D7%90%D7%95%D7%A8%D7%97%D7%94-_-%D7%92%D7%91%D7%A2%D7%AA-%D7%90%D7%95%D7%A8%D7%97%D7%94-_-%D7%AA%D7%9C-%D7%92%D7%95%D7%97%D7%93%D7%A8/ בריכת אורחה] באתר [http://www.nelech.co.il נלך]

==הערות שוליים==

אורחה
קטגוריה:קו התלים הישראלי
אהרן טורקניץ

אהרן טוּרקֶניץ (תרל"ג, 1873 – תש"ד, 28 בפברואר 1944) היה איש העלייה השנייה, ממייסדי הפועל הצעיר, חבר הוועד המרכזי שלה, ועורך עיתון "הפועל הצעיר" בדפוס בשנתו הראשונה, ומחנך עברי בגליל.

==קורות חיים==
אהרן בן חנה דבורה וישראל טורקניץ נולד בשנת 1873 בעיירה פינסק שבמערב האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, באזור רוסיה הלבנה–ליטא), וגדל בחצר של חסידות קרלין. התחנך בחדרים ובתלמודי תורה, ולמד בישיבה, אך בגיל 18 הסיר מעליו כל סימן לדת. התמסר ללימודים עצמיים בספריות פינסק, העמיק בפילוסופיה, במדעי המתמטיקה והאסטרונומיה, רכש השכלה רבה בספרות ושירה רוסית, טולסטוי ופושקין, מאפו, מיכ"ל ומנדלי מוכר ספרים העבריים. נישא לגאולה. ב-1903 למד באוניברסיטת אודסה קורסים מזורזים במקצוע שהתברר לו כדרוש בארץ ישראל - רפואת שיניים, ולאחר מכן עבד במקצועו בקובל שבווהלין. בשנת 1904 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. גם בהגיעו ארצה המשיך להתפרנס כרופא שיניים מביתו שבנווה שלום, אך עיקר מרצו הופנה לפעילותו הציבורית.

ב-1905, זמן קצר לאחר עלייתו, היה מהגרעין המייסד של מפלגת הפועל הצעיר.
ב-1907 נוסד עיתון "הפועל הצעיר". על רקע ידיעתו את השפה העברית על בוריה, התמנה כעורך העיתון עם הופעתו בדפוס, לצד זאב סמילנסקי: טורקניץ ערך את גיליונות א', ד', ו', ז' ו-ח'. בגיליונות אלה גם פרסם מאמרים משלו, אך משהפסיק לערוך, לא פרסם עוד. נהג לחתום, כמקובל בעיתון אז, בשם העט "נץ", האותיות האחרונות של שמו הפרטי ושם משפחתו. הוא מחברו של המאמר הראשי בגיליון הראשון: "העבודה הריאלית בא"י" (גיליון 1; ללא חתימה) באותו גיליון פרסם עוד שני מאמרים: "בנין וסתירה" (בחתימת "נץ"), ו"התחלה קשה" (בחתימת "אבי-ברק").

כעבור זמן קצר עבר לשפיה ואחר כך לראש פינה, ושם שימש כמורה לצד שמחה וילקומיץ. הם הקפידו על הוראת עברית מוקפדת ב"ניב הגלילי" לפי שיטת יצחק אפשטיין.

טורקניץ לימד בבית הספר לבנות בנווה צדק ובאופן ייחודי נהג להעביר חלק משיעוריו בגאוגרפיה, מתמטיקה או הנדסה בחצר בית הספר או במגרש סמוך, תוך שהוא ממחיש ומסביר הלכה למעשה את אופן מדידת השטח והחומר העיוני.

בתו יפה, גננת, נישאה לברוך בן-יהודה, שהיה מורה בבית הספר של אביה בראש פינה (בתם השלישית הייתה נתיבה בן-יהודה); בנו ישראל טורקניץ נישא ללולה; ובתו שולמית נישאה ב-1931 לזאב שיפמן.

טורקניץ נפטר בפברואר 1944, בגיל 70 משברון לב לאחר ששמע על שואת יהודי אירופה. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. אלמנתו גאולה נפטרה ב-1959, ונקברה לצדו.

==ביבליוגרפיה==
*עוד אזכֹּרה - מאת יפה טורקניץ בן יהודה, הוצ' פרטית.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חברי הפועל הצעיר
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:עורכי עיתונים בשפה העברית
קטגוריה:רופאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:רופאי שיניים ביישוב
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1873
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1944
ג'יימס קליס

ג'יימס קליס (באנגלית: James Callis; נולד ב-4 ביוני 1971) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע בריטי יהודי. ידוע בעיקר בשל הדמות אותה גילם בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" - ד"ר גאיוס באלטר. כמו כן, קליס שיחק בסרט הקולנוע "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" בתפקיד טום - החבר הטוב ביותר של ברידג'ט. בשנת 2010 לוהק לסדרת הטלוויזיה אאוריקה.

==ילדותו ולימודיו==
קליס נולד וגדל בלונדון ב-4 ביוני 1971, שם הוריו ניהלו אכסניה. קליס הוא יהודי, נצר למהגרים מרוסיה ופולין. קליס למד באוניברסיטת יורק בה רכש תואר בספרות בשנת 1993. בזמן לימודיו היה שחקן רוגבי נלהב בד בבד עם משחק, תסריטאות ובימוי. קליס היה חבר באגודת גילברט וסאליבן ואפילו הופיע בהפקות של אוניברסיטת קיימברידג' כולל מחזה של הרולד פינטר - מסיבת יום הולדת.

==קריירה==
קליס למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון אותה סיים בשנת 1996. באותה השנה הוא זכה בפרס ג'ייק טינקר בתואר השחקן העולה המבטיח ביותר במחזה "Old Wicked Songs" לצד בוב הוסקינס.

קליס הופיע במגוון הפקות תיאטרון, רדיו וטלוויזיה. הוא גם היה מעורב בכתיבה ובימוי. בכורתו בבימוי הייתה בסרט מזל של מתחילים, בו היה גם שותף בכתיבה. לצד ניק כהן. קליס גם כיכב בסרט לצד כוכבים רבים כגון: ג'ולי דלפי, סטיבן בקרוף וכריסטופר קזנובה. הביקורות קטלו את הסרט, אך למרות זאת זכה להצלחה קטנה.

קליס הופיע בסרט יומנה של ברידג'ט ג'ונס לצד רנה זלווגר ויו גרנט בקיץ 2001. עד דצמבר 2002 השתתף במחזות בתיאטרון סוהו והופיע במספר תפקידים בטלוויזיה. בשנת 2003, השתתף קליס במיני סדרה בטלסטאר גלקטיקה ובסדרה בטלסטאר גלקטיקה שמהוות רימייק לסדרה מ-1978 - בטלסטאר גלקטיקה בתור ד"ר גאיוס בלאטר - מדען מבריק ומפורסם המנוצל על ידי הסיילונים כדי לעזור להם לפרוץ את הגנות 12 הקולוניות של קובול. על משחקו בסדרה הוא זכה בשנת 2006 בפרס סטורן עבור שחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס מכון הסרטים האמריקאי.

==חייו האישיים==
קליס נשוי לנהה משנת 1998 ויש להם שלושה ילדים.

==פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===

* יומנה של ברידג'ט ג'ונס (2001) - טום
*Dead Cool (2004) - ג'וש
* ברידג'ט ג'ונס בייבי (2016) - טום
*בית ליד האגם (2017) - סקוט

=== טלוויזיה ===

* בטלסטאר גלקטיקה (2003) - ד"ר גאיוס בלאטר
* בטלסטאר גלקטיקה (2009-2003) - ד"ר גאיוס סלאטר
* מספ7ים (2009) - מייסון דורייה
* אאוריקה (2010) - ד"ר טרוור גרמט
* 12 קופים <small>(אנ')</small> (2018-2017) - אית'ן
*דם ואוצרות (2019-2022) - סימון הארדוויק

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הארו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יורק (אנגליה)
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן משנה בטלוויזיה
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-רוסי
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1971
פרויקט יער סהרה

פרויקט יער סהרה הוא תוכנית שנועדה לספק מי שתיה, מזון ואנרגיה מתחדשת באזורים מדבריים, כמו גם צמיחה מחודשת באזורי מדבר לא מיושבים. הצעה זו משלבת את רעיון חממת מי ים עם אנרגיה סולרית מרוכזת (CSP). האנרגיה הסולרית המרוכזת הוא צורה של אנרגיה מתחדשת שמייצרת חשמל מאור השמש באמצעות אנרגיה תרמית, בדרך כלל טורבינות קיטור קונבנציונליות. הטענה היא כי טכנולוגיות אלה יחד תיצורנה מקור קיימא ורווחי של אנרגיה, מזון, צמחייה ומים. הצוות המייסד מאחורי פרויקט יער סהרה היה מורכב ממומחים מחממת מי ים בע"מ, אקספלוריישן אדריכלות, מקס פורדהם ייעוץ הנדסי וקרן בלונה. התוכנית כוללת איוד נרחב של מי ים. באמצעות בחירת מקומות מתחת לפני הים, לא תהיינה עלויות שאיבה. בין הפרויקטים המתוכננים הם חממות פיילוט בירדן וקטר.

נכון לפברואר 2012, חברת חממת מי ים כבר אינה חלק מפרויקט יער סהרה.

==ראו גם==
* מבנה על

קטגוריה:מגה-פרויקטים
קטגוריה:התפלה
קטגוריה:מיזמים עתידיים
חממת מי ים

חממת מי ים היא מבנה של חממה שמאפשר הצמחת גידולים באזורים צחיחים, באמצעות מי ים ואנרגיה סולארית. הטכניקה כרוכה בשאיבת מי ים (או הזרמה, במקרה של מיקום מתחת לגובה פני הים) למיקום צחיח ולאחר מכן חשיפתו לשני תהליכים: ראשית, הוא משמש כדי ללחלח ולקרר את האוויר, ושנית, הוא מתאדה על ידי חימום בחום השמש והתפלתו לייצור מים מתוקים. לבסוף, אוויר הלח הנותר משוחרר מהחממה ומשמש לשיפור תנאי הגידול לצמחים באוויר הפתוח. הטכנולוגיה הוצגה על ידי הממציא הבריטי צ'רלי פאטון בתחילת 1990 והוא פותחה על ידי חברתו בבריטניה חממת מי ים בע"מ<ref></ref>. למלח הנוצר מהתהליך, כמו גם חומרים נוספים, ישנם שימושים נוספים. חממת מי-ים היא פתרון למשבר המים העולמי.

==היסטוריה==
רעיון חממת מי ים נחקר לראשונה ופותח בשנת 1991 על ידי חברתו של צ'ארלי פאטון Light Works בע"מ, פרויקט הפיילוט הראשון החל בשנת 1992 עם חיפוש אחר אתר מבחן שנמצא לבסוף באי הקנרי טנריפה. אבטיפוס של חממת מי ים הורכב בבריטניה ונבנה באתר בטנריפה. התוצאות מפיילוט זה אישרו את הרעיון והוכיחו פוטנציאל לאזורים צחיחים אחרים.

העיצוב המקורי של הפיילוט התפתח לדגם בעלות נמוכה באמצעות שימוש במבנים קלים ובשימוש בחומרים חכמים. מבנה זה נועד להיות חסכוני ומתאים לחומרים הזמינים במקום הבנייה. העיצוב נבדק לראשונה ואומת באמצעות חממת מי ים שנייה שנבנתה בחופי האי אל איירם, אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בשנת 2000. בשנת 2004 הושלמה בניית חממת מי ים שלישית ליד מוסקט, עומאן בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת סולטאן קאבוס. פרויקטים אלה אפשרו אימות של מודל סימולציה תרמודינמית, שבהתחשב בנתונים מטאורולוגיים מתאימים, יחזה במדויק ולכמת את ביצועי חממת מי הים בחלקים אחרים של העולם.

בשנת 2010, חממת מי ים נבנתה לצרכים מסחריים באוסטרליה. המפעל כעת פועל באופן עצמאי כחוות Sundrop Pty בע"מ.

==תהליך==
חממת ים ביום בנייתה ב[[טנריפה]]
אותה חממה לאחר שנתיים
חממת מי ים משתמש בשמש, ים והאטמוספירה כדי לייצר מי שתייה ואוויר קריר. התהליך משחזר את המחזור ההידרולוגי הטבעי בסביבה מבוקרת. קיר החזית של הבניין מאייד את מי הים. הוא מורכב מסורג העשוי בצורת חלת דבש ופונה לכיוון הרוח הנושבת. מאווררים שולטים בתנועות הרוח. מי הים מחלחלים מבעד לסורג, מקררים וממלאים את האוויר בלחות, שעובר לאזור הנטיעות. אור השמש מסונן דרך גג שנבנה במיוחד
כשהוא לוכד אור אינפרא אדום, ובמקביל מאפשר לאור הנראה לעין לעבור, ליצירת פוטוסינתזה. דבר זה יוצר תנאים אופטימליים לגדילה – קרירות ולחות יחד עם אור בעצמה גבוהה. מי ים שחוממו בגג עוברים דרך מאייד שני ליצירת אוויר חם ורווי, אשר לאחר מכן זורם דרך מעבה המקורר על ידי מי ים הנכנסים. הפרש הטמפרטורות גורם למים מתוקים להתעבות על זרם האוויר. כמות המים המתוקים נקבע על ידי טמפרטורת אוויר, הלחות היחסית, קרינת השמש ושיעור זרימת האוויר. תנאים אלה יכולים להימדד עם נתונים מטאורולוגיים מתאימים, המאפשרים לתכנן מראש כדי להתאים את המודל לכל מקום בהתאמה.

חממת מי ים מאדה הרבה יותר מים מאשר היא מעבה בחזרה למים מתוקים. אוויר לח זה אובד בגלל שיעור גבוה של אוורור כדי לשמור על היבולים קרירים ולספק להם חמצן. פליטת האוויר הלח הגבוהה מספקת תועלת מסוימת לטיפוח גידולים בסמיכות לחממה.

==פרסים==
התהליך זכה למספר פרסים, ביניהם:
*פרס מוזיאון העיצוב עבור עיצוב תעשייתי ואדריכלות בת-קיימא (1999)
*פרס המוסד להנדסה וטכנולוגיה לקיימות (2006)
*פרס הטכנולוגיה, המוזיאון לטכנולוגיה, סן חוזה, קליפורניה (2006)
*פרס סנט אנדרוז לסביבה (2007)

==ראו גם==
* פרויקט יער סהרה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבנים חקלאיים
קטגוריה:התפלה