OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שרה לבני

שרה לבני (נולדה כשרה רוזנברג; 30 במרץ 1922 – 8 באוקטובר 2007) הייתה מלוחמות האצ"ל.

==קורות חיים==
שרה רוזנברג נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שלוש עלתה עם משפחתה לארץ ישראל, והתגוררה בחיפה.

בנעוריה הייתה חברה במכבי הצעיר והצטרפה ל"הגנה", אך משפטו של ראשון עולי הגרדום - שלמה בן יוסף וההפגנות סביב תלייתו השפיעו עליה עמוקות, בגיל 16 עברה לתנועת בית"ר ובהמשך הצטרפה לשורות האצ"ל. 

תחילת פעילותה הייתה בהפעלת משתף פעולה ערבי תושב עכו כדי שיצור קשר בין מפקדת אצ"ל ובין חבריה שבכלא. בהמשך, לאחר מעצרם של 38 חברי האצ"ל במשמר הירדן וכליאתם במחנה המעצר מזרעה, סייעה שרה עצמה בשמירת קשר אתם, תוך שהיא מתחזה לעוזרתו של רופא השיניים שטיפל בהם. בתקופת הסזון עברה לצפת, שם עבדה כגננת, וכן עסקה בגיוס חברים לסניף האצ"ל שם, וכך הכירה את מיכאל אשבל. לאחר שנתיים בצפת עברה לתל אביב.

ב-1942 הכירה את איתן לבני, ממפקדי האצ"ל, ולימים חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. ב-12 בינואר 1946 השתתפו שניהם בשוד רכבת הכסף, כאשר שרה נמנתה עם קבוצה של שבע נשים שהובילה את כספי השוד לתל אביב. איתן לבני נעצר באפריל 1946 ונדון למאסר ממושך. באוקטובר 1946, נעצרה שרה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ונכלאה בבית הסוהר לנשים בבית לחם. בדצמבר 1947 הועברה למחנה המעצר בעתלית, שבו ביימה התקף תוספתן על ידי הזרקת חלב חם לשרירים, אשר הוביל לאשפוזה בבית חולים, וממנו ברחה.
 
כינויה באצ"ל היה "יעל", אך בנוסף כינו אותה "שרה הקטנה". בעת שהייתו בתא הנידונים למוות לאחר שנגזר דינו לתליה, כתב חברה מיכאל אשבל עבורה את השיר "עלי בריקדות" בעיבוד מהשיר היידי "פארטיזאנער ליבע" (אהבן פרטיזן), והתחיל אותו במילים "היום שרה הקטנה". זאת לאור כך שבהזדמנות בה שר את השיר האמור בנוכחות חברי האצ"ל ביקשה ממנו לתרגם אותו לעברית והוא הבטיח לה שיעשה זאת. אשבל לבסוף לא נתלה (בעקבות חטיפת קצינים בריטיים כבני ערובה בידי המחתרת) אך נהרג במהלך הפריצה לכלא עכו והשיר היה לאחד משירי המארש האהובים ביותר על אנשי האצ"ל.

יומיים לאחר קום המדינה, ב-16 במאי 1948, נישאה שרה לאיתן לבני, לאחר שלבקשת אמו של איתן, התיר הרב איסר יהודה אונטרמן את עריכת החופה במהלך ספירת העומר. חתונתם הייתה החתונה הראשונה שנערכה במדינת ישראל לאחר הקמתה.

לזוג לבני נולדו שלושה ילדים, בהם ציפי לבני, לימים ממלאת מקום ראש הממשלה ושרה בממשלות ישראל.

לאחר קום המדינה שרה לבני הייתה עקרת בית במשך שנים, ובסביבות 1974 החלה לעבוד בעיריית תל אביב.

נפטרה ב-2007, בגיל 85.

==לקריאה נוספת==
* איתן לבני, המעמד – מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, 1987, עמ' 171, 291–292.
* אילן בן עמי, אותה הגברת בשינוי הדרך: ציפי לבני - ביוגרפיה פוליטית, הוצאת סטימצקי, 2019.

==קישורים חיצוניים==
* יהודה לפידות, [http://www.daat.ac.il/daat/history/hayom/3-2.htm#3 היום שרה הקטנה – סיפורן של לוחמות האצ"ל], באתר "דעת"
* 
* 
*[http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=3040 לבני שרה] באתר [http://www.daat.ac.il/ אנציקלופדיה יהודית דעת]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:נשות חינוך שוחרות השפה העברית ביישוב
קטגוריה:גננות ביישוב
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:לוחמות האצ"ל
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
סיודאד ריאל

גני פראדו
כנסיית סנטיאגו
סיודאד ריאל (בספרדית: Ciudad Real, מילולית: עיר המלך) היא עיר בקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה, ספרד. נכון לשנת 2022, העיר מונה כ-75,000 תושבים.

==היסטוריה==
העיר נוסדה על ידי אלפונסו העשירי במאה ה-13 כדי להילחם כנגד המסדר של קאלאטראבה. 
בימי הביניים, ארבעה קילומטרים של חומה ומאה שלושים בנייני שמירה הגנו על האוכלוסייה המקומית שהורכבה מנוצרים, יהודים ומורים. סיודאד ריאל הפכה לעיר הבירה של הפרובינציה קסטיליה לה מאנצ'ה במאה ה-17, לאחר איחוד הממלכות האיבריות. העובדה קידמה ופיתחה את הכלכלה באזור. 
מהחומה שהקיפה את העיר, נשארו כיום רק שני חלקים.

==אתרים==
* מוזיאון דון קישוט
* כנסיית סנטיאגו - הכנסייה העתיקה ביותר בסיודאד ריאל ונבנתה בסוף המאה ה-13. הסגנון הוא גותי - היא מעוצבת בציורים גותיים עתיקים. תקרת הכנסייה מעוצבת באבנים שיוצרות צורה של 8 כוכבים.

==ספורט==
קבוצת הכדוריד המקומית, זכתה באליפות אירופה בשנים 200, 2008 ו-2009. הקבוצה היא אחת הטובות בעולם, ומשחקיה מתקיימים באולם הכדוריד הגדול בספרד. בעיר גם פועלות קבוצות כדורסל וכדורגל.

==תחבורה ותיירות==
בעיר יש נקודת עצירה של הרכבת המהירה AVE - שמקשרת את ערי ספרד מברצלונה שבצפון המדינה ועד מלאגה בדרום המדינה. כמו כן ישנו שדה תעופה שנפתח בדצמבר 2008. בנוסף בניה של מלון וקזינו סזאר פאלאס החל משנת 2007.

==חינוך==
בסיודאד ריאל ישנם 18 בתי ספר יסודיים, ועוד 6 בתי ספר תיכוניים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=KhJQ6QjWCtA&eurl=http%3A%2F%2Fwww%2Ebilletesdeavion%2Etv%2Fiw%2Fdestinos%2Fnacionales%2Fcastilla%2Dla%2Dmancha%2Fciudad%2Dreal%2Fviajar%2Da%2Dciudad%2Dreal%2Dbella%2Dciudad%2Dcastella&feature=player_embedded סיור אווירי על העיר]
* [http://www.wunderground.com/global/stations/08348.html תחזית מזג אוויר שבועית של העיר]
* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=522&letter=C היסטורית היהודים באזור סיודאד ריאל]
* 

קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה: ערים
קורט הרברט אדלר

קורט הרברט אדלר (בגרמנית: Kurt Herbert Adler; 2 באפריל 1905 – 9 בפברואר 1988) היה מנצח ומנהל בית אופרה יהודי-אמריקאי יליד אוסטריה.

== ביוגרפיה ==
אדלר נולד בווינה למשפחה יהודית. עבודתו בתחום המוזיקה הביאה אותו לתפקיד עוזר לארטורו טוסקניני בפסטיבל זלצבורג בשנת 1936 וכן לעבודה באיטליה. עם השתלטות הנאציזם על אוסטריה בעקבות האנשלוס בשנת 1938 נאלץ, כיהודי, לעזוב את מולדתו ולהגר לארצות הברית, שם התקבל לעבודה באופרה הלירית של שיקגו כעוזר למנצח המקהלה. בתפקידו זה נשאר חמש שנים.

גאטנו מרולה, המנהל הכללי של האופרה של סן פרנסיסקו, שמע עליו והזמינו, בשיחת טלפון בשנת 1943, לקבל עליו את תפקיד מנצח המקהלה בסן פרנסיסקו.

במהלך עשר השנים הבאות קיבל עליו אדלר יותר ויותר נושאי ניהול, ככל שבריאותו של מרולה התערערה ומרצו פחת. אף כי אדלר לא היה הבחירה הטבעית של מועצת המנהלים כמחליפו של מרולה כשזה הלך לעולמו בשנת 1953, הרי לאחר שלושה חודשים כמנהל אמנותי בפועל ובעזרת נשיא מועצת המנהלים, רוברט ואט מילר, אושר מינויו של אדלר למנהל כללי.

אדלר הציב לעצמו מטרות אחדות כשקיבל לידיו את ניהול הלהקה. האחת הייתה הרחבת העונה ואכן, בעונת 1969 העלתה האופרה של סן פרנסיסקו אחת-עשרה אופרות, חמש או שש הצגות לכל אחת בממוצע, והעונה נמשכה עד סוף נובמבר. הוא לא ידע ליאות בחיפושיו אחר זמרים חדשים ומבטיחים, אם אמריקאים ואם אירופאים, ולשם כך סייר בהופעות בבתי אופרה חשובים וזוטרים כאחד. כמו כן ראה חשיבות רבה בפיתוח קשרים איתנים עם במאי אופרה, בכוונה לחזק את היסודות הדרמטיים והתיאטרליים של היצירות. כתוצאה מכך, יצר קשר רב-שנים עם ז'אן-פייר פונל.

עוד מחידושיו היו "תוכנית מרולה לאופרה", על שם מייסד האופרה של סן פרנסיסקו, ו"אופרה בפארק", המביאה, משנת 1971, קונצרט פתוח שנתי בגולדן גייט פארק, ביום א' שלאחר ליל הפתיחה בעונת הסתיו.

לא תמיד נחשב אדלר לאדם, שקל לעבוד בניהולו, אבל הישגיו העיקריים בסן פרנסיסקו העלו במידה רבה את אמות המידה של להקת האופרה ואף "משכו מצבור מרשים של כוכבים מאירופה, חלקם בראשית הקריירות שלהם, אל עיר קטנה בקצה תבל, במקרים רבים במשכורות נמוכות בהרבה מאלה שהיו ניו יורק או בשיקגו יכולות להציע."

אדלר פרש בסוף דצמבר 1981 והמשיך לנצח ולעסוק במוזיקה עד מותו ב-1988.

== ציטוט==

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div style="direction: ltr;">

* [http://sfopera.com San Francisco Opera official websit]

</div>

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

*
*
</div>

קטגוריה:מנצחים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מנהלי אופרה

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1905
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
מחוזות מוזמביק

מחוזות [[מוזמביק]]

מבחינה אדמיניסטרטיבית מוזמביק מחולקת ל-10 מחוזות (província) ועיר הבירה (cidade) שיש לה מעמד של מחוז. כל מחוז מחולק לנפות.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| || שם || בירה || שם בפורטוגזית || אוכלוסייה (2017) || שטח בקמ"ר
|-
|1 || קבו דלגדו || פמבה || Cabo Delgado || 	2,333,278 || 77,867
|-
|2 || גזה || שאי-שאי || Gaza || 1,446,654 || 75,709
|-
|3 || איניאמבנה || איניאמבנה || Inhambane || 1,271,818 || 68,615
|-
|4 || מניקה || שימויו || Manica || 1,911,237 || 61,661
|-
|5 || מפוטו (עיר) || מפוטו || Maputo - cidade || 1,101,170 || 347
|-
|6 || מפוטו (מחוז) || מפוטו || Maputo - província || 2,507,098 || 26,011
|-
|7 || נמפולה || נמפולה || Nampula || 6,102,867 || 81,606
|-
|8 || ניאסה || לישינגה || Niassa || 1,865,976 || 129,065
|-
|9 || סופלה || ביירה || Sofala || 	2,221,803 || 68,018
|-
|10|| טטה || טטה || Tete || 2,764,169 || 100,724
|-
|11|| זמבזיה || קלימנה || Zambézia ||5,110,787 || 103,127
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

*
כריסטופר גיבונס

כריסטופר גיבונס (באנגלית: Christopher Gibbons, 1615–1676) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי מתקופת הבארוק, בנו השני של המלחין אורלנדו גיבונס.

בילדותו שר גיבונס במקהלת הקאפלה המלכותית בניצוחו של גיילס. סביר להניח, שלמד מוזיקה אצל אביו. אחרי מות אביו בשנת 1625, עבר גיבונס לאקסטר לחיות בבית דודו.

בשנת 1638 החליף גיבונס את נגן העוגב תומאס הולמס והחל לנגן בקתדרלה של וינצ'סטר, אך מלחמת האזרחים האנגלית הביאה לדיכוי המוזיקה הכנסייתית ומתוך כך בא הקץ על משרתו. בהמשך עקר גיבונס ללונדון, שם התגורר מ-1651 עד 1660. בשנת 1653 עבד עם מתיו לוק על המחזה הקצר "קופידון ומוות".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:ילידי 1615
קטגוריה:נפטרים ב-1676
קוסודמה

קוסודמה
קוסודמה היא דגם נייר המוכן, על פי רוב, באמצעות תפירת יחידות נייר זהות בצורת פירמידה זו אל זו דרך חודן, תוך יצירת מבנה כדורי. לחלופין, מודבקות היחידות הזהות זו לזו. בדרך כלל נתפרות הקוסודמות בסגנון פרחים המקופלים מניירות מרובעים, ולעיתים מוצמדים לתחתיותיהן גדילים לקישוט. 

מקור הקוסודמה הוא בתרבות היפנית העתיקה, בה נעשה שימוש בקוסודמות לקטורת ולתערובת פרחי ניחוחות מיובשים. ייתכן כי במקור היו הקוסודמות עשויות מצרור פרחים או מעשבי מרפא ממשיים. המילה עצמה היא הלחם בסיסים של שתי מילים יפניות – "קוסורי" (תרופה) ו"טמה" (כדור). הקוסודמה משמשת כיום בדרך כלל כקישוט או כמתנה.

ההבדל בין קוסודמה לאוריגמי מודולרי הוא בכך שבקוסודמה היחידות תפורות או מודבקות זו לזו, ואילו באוריגמי מודולרי הניירות מקופלים יחדיו. יחד עם זאת, הקוסודמה נחשבת לאוריגמי, אף על פי שהאוריגמי נמנע מטכניקות של השחלת חוט או הדבקת חלקים יחד האופייניות לקוסודמה. זאת, מפני שישנה הכרה בכך שבאוריגמי יפני מסורתי עתיק נעשה לעיתים קרובות שימוש בהדבקה ולקוסודמה ניתן כבוד כאומנות קיפול נייר מסורתית חכמה השייכת למשפחת האוריגמי.

מומחים באוריגמי המודרני, כמו טומוקו פוס, יצרו עיצובי קוסודמה חדשים שהורכבו ללא חיתוך, הדבקה או השחלת חוטים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080527213325/http://origamitube.com/ OrigamiTube.com דוגמת קוסודמה]
* [http://www.metacafe.com/watch/374320/how_to_fold_a_japanese_paper_ball_kusudama/ דוגמה בווידאו]

קטגוריה:אוריגמי
אורלנדו גיבונס

אורלנדו גיבונס (באנגלית: Orlando Gibbons, הוטבל ב-25 בדצמבר 1583, נפטר ב-5 ביוני 1625) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה מחשובי המלחינים באנגליה של זמנו.

== חייו ==
גיבונס נולד באוקספורד. בין 1596 ל-1598 שר במקהלה של קינגס קולג' בקיימברידג', שם היה אחיו ממונה על זמרי המקהלה; בשנת 1598 נכנס לאוניברסיטה וב-1606 סיים את לימודי התואר הראשון במוזיקה. המלך ג'יימס הראשון מינה אותו ל"אציל הקאפלה המלכותית", שם כיהן כנגן עוגב כבר בשנת 1615 ועד מותו. ב-1625 היה לנגן עוגב בכיר בקאפלה המלכותית עם תומאס טומקינס כנגן זוטר לצדו. כמו כן החזיק במשרות נגן כלי מקלדת בלשכה האישית בחצר הנסיך צ'ארלס (לעתיד המלך צ'ארלס הראשון) ונגן עוגב בכנסיית וסטמינסטר.

גיבונס נפטר בגיל 41 בקנטרברי משבץ. אשתו נפטרה זמן קצר אחריו, ואחיו גידל את ילדיהם. אחד מהם, כריסטופר גיבונס, הלך בעקבות אביו והיה לנגן עוגב ומלחין.

מצבה לזכרו הוקמה בקתדרלת קנטרברי. יום מותו מצוין מדי שנה בקאפלה של קינגס קולג' בקיימברידג' בתפילת ערבית מתוך מזמוריו.

==יצירתו==
Out of the deep
גיבונס היה אחד המגוונים ביותר בקרב המלחינים האנגלים בני זמנו, וכתב יצירות רבות לכלי מקלדת, כשלושים פנטזיות לויולים, מספר מדריגלים (שהמוכר ביותר ביניהם הוא "ברבור הכסף") והרבה מזמורים שזכו לפופולריות. במוזיקה הכוראלית שלו בולטת שליטתו המוחלטת בקונטרפונקט, משולבת בכישרון למלודיה.

המזמור הנודע ביותר שלו הוא "זו עדות יוחנן", מוזיקה לטקסט מן הברית החדשה לסולו (קונטרה-טנור או טנור), לסירוגין עם מקהלה מלאה. הסולן נדרש להפגין יכולת טכנית גבוהה במקומות אחדים, והיצירה נותנת ביטוי לעוצמה הרטורית של הטקסט בלי לגלוש להפגנת רגשות או בומבסטיות. גיבונס גם כתב שתי יצירות מוזיקליות גדולות לתפילת ערבית, "הטקס הקצר" ו"הטקס השני". הראשונה כוללת נונק דימיטיס רב הבעה, והשנייה היא יצירה מורחבת המשלבת קטעי סולו וקטעי מקהלה. המזמורים המלאים של גיבונס כוללים את "אלי, בחרון אפך" ואת המזמור ליום העלייה השמיימה (Ascension Day) "מחאו יחדיו כפיים" לשמונה קולות.

גיבונס תרם שישה קטעים לאוסף המודפס הראשון של מוזיקה באנגליה, "פארתניה", שיצא לאור בסביבות 1611. הוא היה הצעיר משלושת התורמים, בהפרש ניכר מן השניים האחרים.

גיבונס היה המלחין האהוב על הפסנתרן הקנדי גלן גולד, שכתב עליו: .

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 



==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת קנטרברי
קטגוריה:בוגרי קינגס קולג' קיימברידג'
קטגוריה:ילידי 1583
קטגוריה:נפטרים ב-1625
רצח בקתדרלה

כריכת המהדורה העברית של 'רצח בקתדרלהרצח בקתדרלה הוא המחזה השלישי מאת ת"ס אליוט. עלילת המחזה עוקבת אחר ההתנקשות בחייו של הארכיבישוף תומאס בקט בקתדרלת קנטרברי ב-1170. המחזה נכתב לרגל פסטיבל קנטרברי בשנת 1935.

בשנת 1951 עובד המחזה לסרט קולנוע, אותו ביים האוסטרי ג'ורג' הולרינג.

== תרגומים לעברית ==
* 'רצח בקתדרלה', הוצאת 'עכשיו', תל אביב 2009, עברית: יהודה ויזן, אורית גת

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.notes.co.il/eshed/53580.asp קטע מתוך המחזה] מתוך הבלוג "היקום של אלי אשד" באתר רשימות
* 

קטגוריה:מחזות אמריקאיים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1930
שצמן

שצמן הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי, ככל הנראה נגזרת מהשם ש"ץ או המורכבת מן המילים הגרמניות "שאץ" שפירושה "אוצר" ו"מאן" שפירושה "אדם, גבר" (איש האוצר?)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה

נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של ארגנטינה המשחקת בבית 1 של גביע דייוויס. הנבחרת מורכבת מבכירי הטניסאים הארגנטינאים.

נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה זכתה לראשונה בגביע ב-2016, היא הפסידה בכל ארבעת הגמרים האחרים אליהם העפילה בשנים 1981, 1996, 2008, ו-2013

שנה לאחר זכייתה של ארגנטינה בגביע הדייוויס ירדה ארגנטינה לבית 1 לאחר שהפסידה בשמינית הגמר של גביע הדייוויס נבחרת איטליה ובפליאוף על ההישרדות בבית העולמי הפסידה לנבחרת קזחסטן.

נבחרת ארגנטינה משתתפת בגביע דייוויס החל משנת 1921. גיז'רמו וילאס הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 81 והשחקן בעל מספר הניצחונות במשחקים, 57 במספרם.

ארגנטינה משחקת בצבעים תכלת ולבן. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=ARG נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס
==הערות שוליים==

ארגנטינה
טניס
קטגוריה:ארגנטינה: טניס
שער (מבנה)

שער במסגד אל-נור בווייטנאם
שער בתל אביב
שער הוא פתח בקיר של מבנה, חומה או גדר המקיפים שטח תחום. הדלת שבפתח או המסגרת שסביבו נקראות גם הן "שער".

==מטרות וסוגים==

השער עשוי לשמש למניעת מעבר דרכו או לביקורת על העוברים בו, והוא עשוי להיות פריט דקורטיבי בלבד.
גודלו של השער עשוי לנוע מפתח פשוט שדי בו כדי לאפשר מעבר, דרך מבנה שער (פורטיקו) או מבנה שכל כולו הוא למעשה שער (לדוגמה שער ניצחון). השער עשוי לשמש מבנה מכל סוג או שטחים בעלי גודל וייעוד משתנים. דוגמה אופיינית של שער בעל חשיבות היסטורית ואדריכלית היא "שער העיר".

==משמעויות נוספות==
מקורו של שער בענפי ספורט שונים היא בצורתו המזכירה שער, ושמו של עמוד שער בספר נובע מעקרון הכניסה לחלל.

==שערים מפורסמים==
<gallery mode="packed" heights="150">
קובץ:Pergamonmuseum Babylon Ischtar-Tor.jpg|שער אשתר
קובץ:Persépolis, Irán, 2016-09-24, DD 27.jpg|שער כל האומות (duvarthim visadahyum) בפרספוליס
קובץ:Itsukushima torii angle.jpg|שער הטוריאי של מקדש השינטו באיצוקושימה
</gallery>

==ראו גם==
* דלת
* שער ניצחון
* שער מתרומם
* טוריאי

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
מחוזות מלאווי

מבחינה אדמיניסטרטיבית מלאווי מחולקת ל-3 מחוזות (Region). כל מחוז מחולק לנפות.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! סמל!! שם !! בירה !! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2018 !!שטח
|-
|1 ||מחוז המרכז||לילונגווה|| Central Region || 7,523,340 || 35,592 
|-
| 2 ||מחוז הצפון||מזוזו|| Northern Region || 2,289,780 || 26,931 
|-
| 3 ||מחוז הדרום||בלנטייר|| Southern Region || 7,750,629 || 31,753 
|-
|}

*
דאף (יצרן רכב)

דאף (DAF - Doorne’s Automobiel Fabrieken) היא חברת משאיות הולנדית, המייצרת מגוון משאיות, החל ממשאיות חלוקה קלות ועד למשאיות תובלה אסטרטגיות. בעבר יצרה החברה גם מכוניות קטנות, ואף מהפכניות (לדוגמה הייתה הראשונה שהשתמשה בתיבת הילוכים רציפה), אך בגלל קשיים כלכליים עקב משבר הדלק נמכרה החטיבה ליצרנית הרכב השוודית, וולוו. ברשות החברה גם חטיבת אוטובוסים הנקראת VDL BUS, שאף זכתה במכרז לאספקת אוטובוסים לאגד למספר שנים.

==מכוניות קטנות של דאף==

משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף דאפפודיל, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה- "דאף 55", עם מנוע מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות - טיפוס. דאף יצרה 816,000 מכוניות נוסעים

משאית דף

==מכוניות קונספט של דאף==
* דאף Rijdende
* דאף סילורו

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יצרני רכב הולנדיים
קטגוריה:חברות הולנדיות
קטגוריה:1928 בהולנד
קטגוריה:איינדהובן
קנסורינוס

קנסורינוס (בלטינית: Censorinus) היה סופר ומדקדק רומאי, בן המאה השלישית לספירה. 

קנסורינוס כתב ספר בשם De Accentibus שאבד, וספר נוסף בשם De Die Natali (על יום הלידה) אשר הגיע לידינו. ספר זה נכתב בשנת 238 כמתנת יום הולדת לפטרונו קווינטס קרליוס. הספר עוסק במגוון נושאים, בהם ההיסטוריה הטבעית של האדם, אסטרולוגיה, מוזיקה, טקסים דתיים, אסטרונומיה ופילוסופיה יוונית. החלק השני של הספר עוסק בכרונולוגיה ושאלות מתמטיות, ושימש חוקרים מודרניים בסידור התקופות בכרונולוגיה של העולם העתיק. המקורות הראשיים של הספר הם הסופרים וארו וסווטוניוס. ישנם חוקרים הטוענים שהספר כולו הוא גרסה של החיבור האבוד Pratum של סווטוניוס. קטעים מתוך חיבור בשם De Natali Institutione, העוסק באסטרונומיה, גאומטריה, מוזיקה ומשקל (שירה), ומודפס בדרך כלל יחד עם De Die Natali של קנסורינוס, אינם פרי עטו. חלק מכתב היד המקורי, הכולל את סופו של החיבור המקורי ואת שמו של מחבר הפרגמנט, אבדו.

על שמו של קנסורינוס נקרא מכתש קנסורינוס על הירח.

קנסורינוס מזכיר את היהודים בחיבורו, כשהוא מבחין בין שני סוגי היריון, ומציין שהארוך יותר, בן 10 חודשים, נספר בעיקר על ידי "המספר 7, השולט בכל החיים האנושיים, כפי שסולון כותב, והיהודים פועלים לפי זה בחלוקה הכללית שלהם את הימים וכך גם נראה שמציינים הספרים האטרוסקים העוסקים בטקסים דתיים".

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160315143401/http://encyclopedia.jrank.org/CAU_CHA/CENSORINIYS.html Censorinys], באתר און ליין אנציקלופדיה (הופיע במקור במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה) 
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/L/Roman/Texts/Censorinus/text*.html Censorinus, De Die Natali] 

==הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3
רחוב בזל

רחוב בזל הוא רחוב רוחבי בצפון הישן של תל אביב. הוא מוביל מרחוב דיזנגוף לרחוב אבן גבירול ואורכו 650 מטר. הוא קרוי על שם העיר בזל (שווייץ) בה נערך הקונגרס הציוני הראשון – "קונגרס בזל". אזכור לאירוע זה נמצא בכניסה לחניון בזל מתחת ל"כיכר בוני העיר" ברחוב.

== גאוגרפיה ==
במרכז הרחוב נמצא מתחם מסחרי-ציבורי המכונה "מתחם בזל". במתחם זה נמצאת "כיכר בוני העיר" וסביבה מספר מבנים, בהם תחנת מגן דוד אדום, בית רופאים, מגדל המגורים "מרום בזל" ושלט הנצחה לבונים-קבלנים שנטלו חלק בהקמת תל אביב. בעבר שכנו במתחם, נוסף על תחנת מגן דוד אדום, תחנת כיבוי האש המרכזית של תל אביב ומגרש חנייה למשאיות זבל. מגרש החנייה פונה ותחנת מכבי האש הועברה לקצהו הצפוני של רחוב אבן גבירול. המתחם התפתח ובצדדיו הדרומי (רחוב בזל) והמזרחי (רחוב אשתורי הפרחי) נפתחו בתי קפה ומאפיות, מסעדות וחנויות ייחודיות. בתי הקפה הרבים וחנויות העיצוב שבמתחם הקנו לו עם השנים תדמית כמעוז ה"יאפיות" וה"צפוניות" של תל אביב.

ברחוב דיזנגוף, סמוך למפגשו עם רחוב בזל, שכנה תחנת משטרת לב תל אביב. מרחב ירקון של המשטרה עבר משם לרחוב ראול ולנברג בצפון תל אביב ואילו מרחב יפתח נמצא כיום ברח' שלמה סמוך לגבול יפו. במקום תחנת המשטרה נבנה במקום חניון. בצידו האחר, בסמוך למפגשו של הרחוב עם רחוב אבן גבירול, נמצאת שגרירות מצרים.

== היסטוריה ==
הרחוב תוכנן בשנות ה-30 ונבנה בעיקר בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. מיקומו נקבע כבר בתוכנית גדס המקורית מ-1927 כאחד מרחובות הרוחב של צפון העיר. התוכנית למתחם מסחרי וציבורי במקום קיימת כבר בתיקון התוכנית מ-1938 (ראו מפה). התוכנית ייעדה את כל המבנן שבין הרחובות בזל, אשתורי הפרחי, השל"ה ואלקלעי להיות מתחם ציבורי ומסחרי בדומה למתחם הבימה אלא עם מוסדות ציבור אחרים.

עיריית תל אביב הציבה שתי לוחיות זיכרון ברחוב בזל:
* בזל 33 - לוחית זיכרון למפעל ליצור חומרי לחימה של האצ"ל ולאיש האצ"ל שנהרג שם בפיצוץ חומר נפץ ב-2/9/47.
* כיכר בוני העיר - לוחית זיכרון של ההגנה על מקום אימונים וסליק שהיו בתחנת כיבוי האש שהייתה במקום זה.

=== שוק בזל ===
בשנת 1938 הוקם במרכז הרחוב "שוק בזל"<ref></ref> שהיה מבנה שוק מקורה עד לסגירתו בשנת 1986 והריסתו לאחר מכן והקמתם של מרכז מסחרי ומגדלי מגורים בשטחו (כיום: "כיכר בוני העיר", מגדלי מרום בזל, תחנת מגן דוד אדום, ובניין משרדים)

== גלריה ==
<gallery>
Tel Aviv Basel Street - 01.JPG|הרחוב בסמוך לכיכר בוני העיר
31.03.09 Tel Aviv 098 Basel 2.JPG|מגדל המגורים "מרום בזל"
31.03.09 Tel Aviv 100 Baesl 3.JPG|כיכר בוני העיר
31.03.09 Tel Aviv 099 Basel 4.JPG|כיכר בוני העיר
31.03.09 Tel Aviv 101 Basel 5.JPG|בית רונית רפאל בכיכר בוני העיר
31.03.09 Tel Aviv 102 Basel 6.JPG|מבני מגורים ועסקים לאורך כיכר בוני העיר
File:Basel parking in Tel Aviv.JPG|אזכור לקונגרס בזל בכניסה לחניון בזל
File:Basel parking, Tel Aviv.JPG|אימרתו של הרצל בכניסה לחניון בזל
File:Memorial plaque of the Hagana in Basel st., Tel Aviv.JPG|לוחית זיכרון של ההגנה ברחוב בזל
File:Irgun (Etzel) memorial plaque in Basel st., Tel Aviv.JPG|לוחית זיכרון של האצ"ל ברחוב בזל
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.inature.info/wiki/צפון_תל_אביב:_מכיכר_בוני_העיר_לשפך_הירקון טיול עירוני מכיכר בזל לשפך הירקון] - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל".

==הערות שוליים==

בזל
קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
קורבן עוף

קורבן עוף בהלכה הוא תור או יונה המובאים כקורבן בבית המקדש. קורבן עוף בא רק בתור קורבן עולה ("עולת העוף") או קורבן חטאת ("חטאת העוף"), ולא כקורבן שלמים או קורבן אשם. 

חטאת העוף לעולם אינה באה לבדה, אלא היא תמיד מלווה בעוף ממין זהה הבא כקורבן עולה, וזוג עופות כזה מכונה בשם קן. המקרים המחייבים להביא קן מפורטים בספר ויקרא: יולדת, זב, זבה, ומצורע עני. כמו כן, זוהי האפשרות האמצעית עבור החייבים בקורבן עולה ויורד.

עולת העוף יכולה לבוא כבת זוג של חטאת העוף, אך יכולה גם לבוא לבדה כקורבן נדבה. כמו כן, גר שמתגייר חייב להקריב זוג עופות הבאים שניהם לעולה. לדעת הרמב"ם ניתן לקיים גם את מצוות עולת ראיה בעולת העוף.

ישנו הבדל משמעותי בין דיני חטאת העוף לבין דיני עולת העוף, ולכן הייתה חשיבות בהבדלה ביניהם ובמניעת ערבובם. מסכת קינים עוסקת במקרים שונים בהם התערבבו הקינים כך שלא ידוע איזו עוף הוא חטאת העוף ואיזו הוא עולת העוף. 
==ההגיון בבחירה של התורים ובני היונה בייצוג כלל העופות==
בתלמוד מובא שיסוד הדבר שנבחרו התורים ובני היונה לייצג את כלל העופות, נעוצה היא בעובדה שהם העופות החלשים והנרדפים ביותר, כמובא בשמו של רבי אבהו; .

== לקריאה נוספת ==

* 

קטגוריה:קורבנות ביהדות
אל-אביאר

שרידי [[סרקופג]]
אל-אביאר הוא אתר ארכאולוגי בעיר מודיעין הנמצא צמוד לחניון הדרומי של פארק ענבה. 

המקום אינו מסומן במפות ואין וודאות בשמו. ישנה סברה לזהות את המקום כאל-אביאר שמוזכר ומתואר בכתביו של החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו. במקום נחשפו שרידי מבנה מאורך ומתקנים חצובים רבים. לידם התגלתה מערה אליה מובילות מדרגות חצובות. שרידי מבנה מאורך הם מנזר ביזנטי קטן - אחד ממספר מנזרים שהתגלו באזור מודיעין. 

הארכאולוג אלכסנדר און חפר במקום הזה. לדבריו, המקום היה מיושב בשתי תקופות: התקופה הביזנטית ותחילת התקופה הערבית הקדומה. אף על פי שרשות העתיקות אסרה לבנות באתר, המקום נפגע על ידי כלים כבדים שביצעו עבודות באזור. לעת עתה לעיריית מודיעין אין תוכנית לשימור האתר ושילובו בפארק. 

בשנת 2012 התגלה בקרבת מקום בית בד מהתקופה הביזנטית.

<gallery widths="150" heights="150" perrow="4" mode="packed">
קובץ:El aviar-1.JPG|גת חצוב
קובץ:El aviar-4.JPG|שרידי פסיפס
קובץ:El aviar-5.JPG|מערה עם מדרגות
קובץ:El aviar-2.JPG|אגן חצוב
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* ערן תירוש, מנזר במרכז העיר, עיתון "מודיעין ניוס", 23 בדצמבר 2004.

==קישורים חיצוניים==

אל-אביאר
קטגוריה:שפלת יהודה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מודיעין-מכבים-רעות: אתרים ארכאולוגיים
בקעת הנזירים

בקעת הנזירים היא אתר ארכאולוגי הנמצא באפיק נחל גמזו מצפון לחורבת זכריה והפארק הטכנולוגי של מודיעין-מכבים-רעות בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית חבל מודיעין בתחומי יער בן שמן. האתר כולל שלושה שרידים: מערת אל חביס, מערת קבורה רומית ובריכת ביר א-שמי. 
הכינוי "בקעת הנזירים" נטבע על ידי הגאוגרף זהר ברעם - חוקר האזור ומנהל הכפר החשמונאי בשילת. 

== מערת אל חביס ==
מערת אל חאביס
המערה קיבלה את השם אל חביס ב שפירושה "מערת האסירים". המערה שימשה כנראה כמקום לינה לנזירים ולעולי רגל לירושלים. בתוך המערה נמצאים כוכי שינה וצלבים חרוטים על הקירות. 

=== מערתא דלוד ===

טקס הפרחת יונה ברחבת מערת הנזירים. בעקבות האגדה על רשב"י 
על פי מחקר משנת 2022 נטען כי המהרי"ל דיסקין <small>(סוף המאה ה-19)</small> זיהה את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים עם מערת הרשב"י.

החוקר זאב וילנאי <small>(המאה ה-20)</small> הציע לזהות את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים (מערה מהתקופה הרומית בארץ ישראל), עם "מערתא דבקע" - המערה שהסתתרו רבי שמעון ובנו, וכן עם המערה שהסתתר בה נחום איש גמזו. השערות אלו הם על פי קרבת המערה ללוד העתיקה, בטענה כי בכל סביבתה של לוד, אין כל מערה. והקרובה אליה ביותר היא המערה בבקעת הנזירים.

כמו כן וילנאי, ולאחריו ד"ר שמואל זילכה <small>(תחילת המאה ה-21)</small> והחוקר ישראל שפירא <small>(המאה ה-21)</small> הציעו אפשרות כי הבריכה העתיקה שנמצאת למרגלות המערה הנקראת "ביר-א-שאמי" מזכיר את אותה אגדה וייתכן כי פרושה 'באר שמעון'.

== מערת הקבורה הרומית ==
כ-100 מטרים מאל חביס נמצאת מערת קבורה רומית. המקום נסקר לראשונה על ידי שארל קלרמון-גנו בסוף המאה ה-19 ופורסם בספרו ב-1896. פתח המערה מעוצב כמכסה סרקופג ובמרכז הגמלון תבליט של עיט, סמל האימפריה הרומית. 

== בריכת ביר א-שמי==
במרכז הבקעה נמצאת בריכת מים שאורכה 15 ורוחבה עשרה מטרים. הבריכה שימשה כנראה לאגירת מי נחל גמזו לשימוש חקלאי. 

== גלריה ==
<gallery>
Nazirim2.JPG|מערת אל-חביס
Nazirim5.JPG|בריכת ביר א-שמי
Nazirim3.JPG|מערת הקבורה הרומית
Nazirim4.JPG|עיטור העיט במשקוף מערת הקבורה
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* זוהר ברעם, בתוככי מודיעים, פרק ""מערתא דלוד" בבקעת הנזירים אשר בשפלת לוד", מושב שילת, 2007
* [https://www.modiin.muni.il/modiinwebsite/ArticlePage.aspx?PageID=1062_2066 בקעת הנזירים באתר עריית מודיעין מכבים רעות].
* 

== קישורים חיצוניים ==

* מנחם בנטוב, [https://web.archive.org/web/20071217131853/http://www.mcity.co.il/index.php?id=543 כתבה "בקעת הנזירים"], באתר mcity, 20 בפברואר 2006
* [https://web.archive.org/web/20080925224524/http://212.199.160.128/kkl/radE8637.html לרוץ אל הגבעות ביער בן שמן], באתר קק"ל, 5 באפריל 2006
* [https://web.archive.org/web/20090308113751/http://www.gimzo.org.il/html/tiulim.html טיול סביב מושב גמזו], 2009
* [https://www.modiin.muni.il/modiinwebsite/ArticlePage.aspx?PageID=1062_2066 בקעת הנזירים], באתר עיריית מודיעין-מכבים-רעות, 20 בינואר 2021

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפלת יהודה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מודיעין-מכבים-רעות: היסטוריה
קטגוריה:ארץ ישראל: מערות קבורה
קשת חשמלית

קשת חשמלית
סולם יעקב בו קשת חשמלית עולה למעלה בין שני מוטות כתוצאה מחימום האוויר המיונן במסלול הקשת.|טקסט=]]
סולם יעקב]]
קשת חשמלית (באנגלית: Electric arc) היא כינוי לפריצה חשמלית שנוצרת כתוצאה מזרם חשמלי העובר דרך אוויר או גזים בטמפרטורה גבוהה כתוצאה מהפרש מתחים. קשת חשמלית היא פריצה ממושכת בניגוד לניצוץ או לברק שהם רגעיים.

קשת חשמלית נוצרת כתוצאה מפריצת התווך המבודד בין שני גופים המתרחשת עם עליית המתח ביניהם אל מעבר לערך מסוים. במהלך התרחשות הקשת הופך התווך לפלזמה דרכה זורם הזרם החשמלי.

צורת הקשת הקמורה כלפי מעלה היא תוצאה של חימום האוויר דרכו זורם הזרם החשמלי, שצפיפותו פוחתת לעומת האוויר סביבו ככל שהוא מתחמם ולכן הוא עולה למעלה.

לקשתות חשמליות מספר תכונות בולטות:
*הפצת אור חזק מאוד (תלוי בעוצמת הזרם שעובר דרך הקשת).
*טמפרטורה גבוהה – עד כ-15,000 קלווין.
*במקרה של קשת בין מוצקים – שינוי צורה תוך התכת הגופים.

קשתות חשמליות מיוצרות באופן מלאכותי למגוון של שימושים, ביניהם תאורה מלאכותית, ריתוך, חיתוך, שעשוע, ועוד.

==ראו גם==
*ברק
*סולם יעקב (חשמל)
==קישורים חיצוניים==

* 

*
The Times Literary Supplement

The Times Literary Supplement (או TLS, כפי שמופיע על עמודו הראשי החל מ-1969) הוא שבועון ביקורת ספרותי שרואה אור בלונדון בידי News International, חברה בת של ניוז קורפ.

== היסטוריה ==
TLS החל להתפרסם בשנת 1902 כנספח לטיימס, אולם נהפך לפרסום נפרד ב-1914. לשבועון תרמו כותבים רבים בעלי שם, בכללם תומאס סטרנס אליוט, הנרי ג'יימס ווירג'יניה וולף, אולם ביקורות ספרות היו בדרך כלל אנונימיות עד לשנת 1974. הסופר והמבקר מרטין אמיס היה חבר המערכת בראשית הקריירה שלו. הפואמה Aubade של פיליפ לרקין הופיעה לראשונה ב-TLS בגיליון חג המולד של 1977. מזה שנים רבות נחשב ה-TLS כאחד מכתבי העת החשובים ביותר לביקורות הספרות.

TLS פועל בשיתוף פעולה הדוק עם הטיימס; גרסתו המקוונת מאוכסנת באתרו של הטיימס, ומשרדי המערכת שלו ממוקמים בבניין הטיימס, ברחוב פנינגטון, לונדון. עורכו הנוכחי הוא פיטר סטותרד (Peter Stothard), עורכו הקודם של הטיימס. הוא מילא את מקומו של פרדיננד מאונט (Ferdinand Mount), שכיהן בתפקיד עד 2003.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* [http://entertainment.timesonline.co.uk/tol/arts_and_entertainment/the_tls אתר השבועון]

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כתבי עת
נופי ים

נופי ים היא שכונה ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, בין הרחובות פרופס, לוי אשכול ואיינשטיין לבין חוף הים ומתחם שדה דב. מערבית לשכונות רמת אביב. לפני בניית השכונה היה ידוע האזור כ"הגוש הגדול".

==השכונה==
השכונה גובלת בשכונת רמת אביב החדשה ממזרח, שיכון למד מדרום, הטיילת, שדה דב וחוף תל ברוך ממערב ושכונת אזורי חן מצפון.

בשכונה כ-2000 יחידות דיור, רובם בבניה רוויה לגובה ומיעוטם ווילות בבניה נמוכה. הבניינים הסמוכים לשדה דב נמוכים יותר מהבניינים הסמוכים לרמת אביב החדשה. בשכונה מתוכננים לקום עוד כ-12,000 יחידות דיור לזוגות צעירים. בדרום השכונה הוקם בית ספר אזורי.

בשכונה קיימים שני מרכזים מסחריים קטנים, ובהם משרדים, בית קפה מרכול וסניפי בנק. בדרום השכונה יש פארק שכונתי. במרכז השכונה יש קאנטרי עם בריכה וחדרי כושר פעילים. בשכונה פעיל בית הכנסת 'אוהל יוסף יצחק' המעניק שירותי דת לתושבי השכונה, בניהולו של הרב משה אברמד. שליח חב"ד בשכונה הוא הרב אליהו שוויכה המכהן גם כרב קהילת שער הרחמים.

הרחובות בשכונה קרויים כולם על שם אמנים: יאשה חפץ, יחזקאל שטרייכמן, ארתור רובינשטיין, מרק שאגאל, אמיר גלבע, דוד אויסטרך, יצחק בשביס-זינגר, אהרן צבי פרופס, אייזק שטרן, דמיטרי שוסטקוביץ' ויהודה עמיחי. הרחובות המשותפים לשכונה ולשכונות אחרות הם לוי אשכול ואלברט איינשטיין.
[[אולם ספורט נופי ים]]
==היסטוריה==
אדמות הגוש הגדול נרכשו על ידי מספר רב של גורמים פרטיים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-30 הופקעו חלק מהאדמות לשם הקמת שדה דב. ריבוי הבעלים יצר תסבוכות משפטיות והקשה על פיתוח האזור. ככל שחלף הזמן, הועברו בהדרגה הבעלויות ליורשיהם של הבעלים המקוריים, מה שהפך את המצב למסובך עוד יותר.

ב-1975 מינה בית המשפט שישה עורכי דין לניהול המתחם, במטרה לפתור את הבעיות שהתעוררו. ב-1980 חתמו מנהלי הגוש על הסכם עם המדינה, שעיקריו קובעים כי המדינה תרכוש את הקרקעות, ולאחר שיוסדר תכנונן, תעביר את זכויות הבעלות לבעלים. עוד נקבע בהסכם הסדר של חילופי קרקעות כנגד קרקעות המצויות בתחום שדה התעופה. מבחינה תכנונית מכונה השטח "גוש 6896".

מאז חתימת ההסכם התנהלו הליכי התכנון בעצלתיים, והליכים משפטיים שונים נמשכו, חלקם עקב מחלוקות על שכר הטרחה של מנהלי הגוש. רק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נבנו בנייני המגורים הראשונים, בחלקות המזרחיות של הגוש. בשנת 2006 הגיעו הצדדים להסכם נוסף, לפיו בעלי הקרקעות יעבירו למדינה 50% מזכויות הבנייה בגוש, ובמקביל יפונה שדה דב. לא נקבע לוח זמנים ליישום הסכם זה. בשנת 2009 הוצגו לעיריית תל אביב-יפו תוכניות ראשונות למתחם.

בשל הבעיות שעיכבו את פיתוחו של הגוש הגדול נוסף בחוק שמירת הסביבה החופית, שנחקק ב-2004, סעיף מיוחד הקובע כי אין בהוראותיו של החוק כדי לפגוע ב"התחייבות חוזית כתובה וחתומה, שעניינה זכויות בנייה או שימוש במקרקעין בתחום הסביבה החופית, ושניתנה כדין ובסמכות בידי המדינה, ערב פרסומה של הצעת חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ג-2003, ברשומות".

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החל אכלוס השכונה.

== קישורים חיצוניים ==
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
דייוויד גרינוויי

דייוויד גרינוויי (באנגלית: David Greenaway; פברואר 1889 בקואטדייק - 1960 בפרת') היה כדורגלן סקוטי.

== קריירה ==
גרינוויי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של שטלסטון, אך במאי 1908 חתם במועדון הלונדוני וולוויץ' ארסנל. למרות גילו הצעיר הוא הוצב מיד בהרכב הפותח של ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול נוטס קאונטי ב-2 בספטמבר 1908, שהיה גם המשחק הראשון של עונת 1908/1909 בליגה הראשונה. הוא החמיץ שני משחקים בלבד באותה עונה, ובמשך ארבע העונות הבאות זכה למקום קבוע בעמדת הקיצוני של ארסנל.

אולם, לאחר החתמתו בנובמבר 1913 של ג'וק רתרפורד הודח גרינוויי מההרכב לטובתו, והשתתף ב-14 משחקי ליגה בשתי העונות הבאות. גרינוויי גויס לשירות צבאי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחיל התותחנים המלכותי. הוא חזר לארסנל ב-1919 עם חידוש משחקי הליגה, אך בשתי העונות הראשונות לאחר המלחמה השתתף בשלושה משחקים בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-170 משחקים במדי ארסנל (161 בליגה ו-9 בגביע ה-FA), והבקיע בהם 13 שערים. ב-1921 הוא עזב את ארסנל וחזר לסקוטלנד, שם גידל כבשים בחווה.

==לקריאה נוספת==
* טוני מתיוס, Who's Who of Arsenal (עמוד 118), מיינסטרים, 2007 ()

קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:קשרי כדורגל סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1886
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1946
New England Journal of Medicine

The New England Journal of Medicine (בקיצור N Engl J Med או NEJM) הוא כתב עת רפואי בשפה האנגלית שעובר ביקורת עמיתים ורואה אור בידי החברה הרפואית של מסצ'וסטס (Massachusetts Medical Society). הוא אחד מכתבי העת השפיטים לרפואה הפופולריים והנקראים ביותר ברחבי תבל. הוא גם כתב העת הוותיק שמתפרסם ברציפות לאורך פרק הזמן הארוך ביותר.

ג'ון קולינס וורן (John Collins Warren) ייסד את NEJM בשנת 1812 כרבעון שנקרא The New England Journal of Medicine and Surgery. ב-1828 הוא נהפך לשבועון ושמו שונה ל-The Boston Medical and Surgical Journal; מאה שנים מאוחר יותר הוא החליף את שמו לשם הנוכחי.

כתב העת מפרסם מאמרי מערכת, מאמרים על מחקרים מקוריים, מאמרי סקירה, כתבות, מקרי בוחן, ולו חלק מיוחד המכונה "Images in Clinical Medicine".

בין המחברים החשובים שכתבו ב-NEJM לאורך ההיסטוריה ניתן למנות את אוליבר ונדל הולמס האב (רופא דגול שהיה אביו של השופט אוליבר ונדל הולמס), הנס זינסר (Hans Zinsser) ולואיס תומאס (Lewis Thomas), כמו גם רופאים בעלי שם נוספים. אחד מעורכיו הראשונים, ג'רום סמית' (Jerome V.C. Smith), היה גם ראש עיריית בוסטון.

כתב העת זוכה בדרך כלל בדרוג ה-impact factor הגבוה ביותר מבין כתבי העת לרפואה (יותר ממתחריו Journal of the American Medical Association ו-The Lancet). בשנת 1977 זכה כתב העת בפרס לעיתונות מצטיינת מידי George Polk Awards.

NEJM מאפשר גישה מקוונת חופשית למאמרים (הוא עושה כן שישה חודשים אחרי הפרסום, הדבר אפשרי לגיליונות החל משנת 1993). כלל זה אינו חל על קוראים מארצות המתפתחות, שלהם יש גישה מיידית לתוכן בלי תשלום, לצרכים אישיים.

NEJM גם מחזיק בשני פודקאסטים, האחד כולל ראיונות עם רופאים וחוקרים שמפרסמים בכתב העת, והשני מסכם את תוכנו של כל גיליון. חלופה אחרת כוללת חינוך רפואי מתקדם (קובצי וידאו של נהלים רפואיים), וכן Weekly Image Challenge.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://content.nejm.org/ האתר של NEJM]
* [http://content.nejm.org/misc/videos.shtml?ssource=recentVideos/ NEJM Videos in Clinical Medicine]
* [http://podcast.nejm.org/nejm_audio_interview.xml NEJM's Audio interview RSS feed], in XML format
* [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/sites/entrez?Db=pubmed&Cmd=DetailsSearch&Term=%22+N+Engl+J+Med%22%5BJournal%5D Pubmed search] for New England Journal of Medicine
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כתבי עת רפואיים
המהפכה הרומית

המהפכה הרומית (באנגלית: The Roman Revolution) הוא ספר מאת סר רונלד סיים אשר מגולל את אחרית ימיה של הרפובליקה הרומית ויצירתה של הקיסרות הרומית בידי אוגוסטוס קיסר. הספר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בקיץ 1939. מסקנתו העיקרית הייתה שהמבנה של הרפובליקה והסנאט לא התאימו לצורכי השלטון הרומי, וכי אוגוסטוס פשוט ניסה לנקוט בצעדים הנחוצים על מנת להשיב את חיי הציבור לתקנם. 

סיים מסתמך במחקרו על חיבורים פרופסורגרפיים, בייחוד על אלו של פרידריך מינצר, על מנת להראות באיזו מידה עלה בידי אוגוסטוס להשיג עצמה שלטונית, לא רשמית אמנם, אבל ללא עוררין, זאת באמצעות בניית מערכות יחסים אישיות בתוך המפלגה "הקיסרית", ואז השתמש בהן על מנת להביס את מתנגדיו, בהכניעו יריב אחד אחר משנהו. התהליך היה איטי, כשאוגוסטוס הצעיר נשען בתחילה רק על היותו שאר בשרו של יוליוס קיסר על מנת לרדוף את רוצחי קיסר, ואז לאורך תקופה של שנים הוא צבר בהדרגה כוח אישי בעודו מחזיר להלכה את הרפובליקה למצבה הקודם. בנוסף לכך, לציורו של סיים את דמותו של אוגוסטוס כדמות אוטוקרטית ומרושעת במידת מה, הייתה השפעה ניכרת על דורות של קלסיקאים.

מסקנתו על כך שמעשיו של אוגוסטוס היו בלתי נמנעים התקבלו פחות מאשר תיאורו את התהליך שבו תפס את השלטון, מאחר שבכל נקודה לאורך הקריירה שלו אנחנו רואים את אוגוסטוס מפעיל את כוח הבחירה החופשית שלו, אף על שהוא סבור שהיה זה לטובתה של רומא. אריך ס. גרואן מציע השקפה הפוכה, בטענו שהגישה המסורתית בדבר דעיכתה של הרפובליקה אינה נסמכת על ממצאים עובדתיים.

מאז הופעתו מודפס הספר המהפכה הרומית במהדורות חדשות מדי כמה שנים בידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, האחרונה שבהן הייתה ב-2002. 

ארנאלדו מומיליאנו שיבח את הספר עם יציאתו ומוריץ בורה (Maurice Bowra) כתב ב-1939 על הספר: "עבודתו היא משכנעת ומעניינת באופן יוצא מן הכלל... זהו הספר הטוב ביותר שנכתב אודות ההיסטוריה הרומית מזה שנים רבות.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Arnaldo Momigliano, "Introduction to R. Syme, The Roman Revolution", translated and reprinted in A. D. Momigliano: Studies on Modern Scholarship (University of California Press, 1994; )
</div>
* גלן בורסוק, [http://www.nybooks.com/articles/archives/1980/mar/06/the-emperor-of-roman-history/ "הקיסר של ההיסטוריה הרומית"], The New York Review of Books, 12 ביוני 1980

== קישורים חיצוניים ==
 הספר [https://archive.org/details/dli.ernet.506079/page/n3/mode/2up The Roman Revolution] (מהדורת 1939) זמין לקריאה בארכיון האינטרנט 
* הספר [http://www.google.com/books?hl=iw&lr=&id=LliyGzhAo1wC&oi=fnd&pg=PA1&dq=%22Ronald+Syme%22&ots=VTv1DR_AYn&sig=qbpbztjROJj5x-vb4GrwuMoBSQU#v=onepage&q=&f=false The Roman Revolution], בגוגל ספרים 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי היסטוריה
עמנואל קנר

עמנואל קנר, 1997.
עמנואל קנר (1927 – 2009) היה אדריכל ואמן ישראלי יליד פולין.

עמנואל קנר נולד בשנת 1927 בקרקוב שבפולין ונפטר בשנת 2009 בישראל. כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר ומשם לאוזבקיסטן. אחרי המלחמה למד אדריכלות במינכן ועלה לישראל עם הוריו ואחותו בשנת 1951.

הוא עבד כאדריכל במשרדיהם של האדריכלים אבא אלחנני ואריה שרון, ואחרי כן הקים משרד עצמאי בחיפה ובתל אביב.

קנר היה שותף מרכזי בתכנון בית החולים רמב"ם בחיפה וכאדריכל עצמאי תכנן, בין השאר את האגף המערבי במרכז רפואי בני ציון בחיפה (בית חולים רוטשילד) ואת בית הספר לבני מיעוטים, אל מותנבי בחיפה. ב-2016 הופקד אוספו המקצועי בארכיון אדריכלות ישראל.

==עבודות נבחרות==
* בית החולים רמב"ם, חיפה כאדריכל מבצע במשרדו של אריה שרון. 
* מרכז רפואי בני ציון, חיפה.
* בית הספר אל מותנבי בחיפה.
* אגף היולדות מרכז רפואי הלל יפה חדרה
בית חולים רמב"ם, חיפה

מרכז רפואי בני ציון, חיפה

==כאמן פלסטי==

קנר משלב בין מקצועו כאדריכל ותחביבו כצייר.
סגנונו של קנר שואב ממקורות מגוונים. ניכרות בו בעיקר השפעות של זרמים שונים של אמנות החצי הראשון של המאה העשרים, בעיקר פוסט אימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם ופוביזם.

<gallery>
תמונה:kanner-1.jpg|
תמונה:kanner-2.jpg|
תמונה:kanner-3.jpg|
תמונה:kanner-4.jpg|
תמונה:Kanner_5.jpeg
תמונה:Kanner_6.jpeg
</gallery>

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
עצבת אל-אנצאר

עצבת אל-אנצאר (בערבית: عصبة الأنصار, תרגום: חטיבת התומכים בנביא מוחמד) הוא ארגון טרור פלסטיני הפועל בלבנון, בעיקר במחנות הפליטים עין אל חילווה ליד צידון ונהר אל-בארד ליד טריפולי. הארגון הוקם בשנת 1982 על ידי השיח' השאם אל-שרידי, ורבים מפעילי ארגון אף השתתפו בלחימה באפגניסטן, בבוסניה, בצ'צ'ניה ובחבל קשמיר.

בסמלו של הארגון מופיע הביטוי "אין ממשל בלא ג'יהאד ואין ג'יהאד ללא דם".

==הקשר עם אל-קאעידה==
מועצת הביטחון של האו"ם מחשיבה את עצבת אל-אנצר כמסונף לאל-קאעידה.<ref></ref> הקשר הראשוני בין ארגון עצבת אל-אנצאר ובין ארגון אל-קאעידה נוצר במהלך המלחמה באפגניסטן, בין השנים 1979 עד 1989, כאשר מוג'אהדין משני הארגונים הצטרפו למלחמה בסובייטים שפלשו לאפגניסטן. בתום הקרבות, עם שובם לארצם, הביאו הלוחמים עמם את הרעיונות של ג'יהאד נגד ה"מערב", ואף החלו לבצע פיגועים נגד מטרות מערביות בלבנון. לפי כמה דיווחים, בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים, ארגון אל-קאעידה סיפק מימון כספי משמעותי לארגון עצבת אל-אנצאר, ופעילי עצבת אל-אנצאר אף התאמנו במחנות האימון של אל-קאעידה באפגניסטן. כתוצאה משיתוף הפעולה בין הארגונים, עצבת אל-אנצאר התפתח והפך מארגון בעל שאיפות אזוריות לארגון בעל מטרות רחבות וגלובליות יותר.<ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני טרור פלסטינים
קטגוריה:לבנון: ארגונים
זאב חנוך ארליך

זאב חנוך (ז'אבו) ארליך (נולד ב-1953) הוא סייר, חוקר ארץ ישראל, ממקימי בית ספר שדה עפרה, ועורך סדרות הספרים "שומרון ובנימין", ו"מחקרי יהודה ושומרון".

== ביוגרפיה ==
התחנך במוסדות של הציונות הדתית. למד בישיבת הכותל בירושלים, שלא במסגרת ה'הסדר'. בוגר תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים ובטורו קולג' בתלמוד ובהיסטוריה של עם ישראל.

שירת כקצין חי"ר וכקצין מודיעין במהלך האינתיפאדה הראשונה.<ref></ref>

הוא פרסם עשרות מחקרים בנושאי ידיעת הארץ, וכתב מדור קבוע בענייני ארץ ישראל במוסף שבת של העיתון מקור ראשון. הוא שימש מדריך בנושא יהודה ושומרון במכון לנדר, ומרצה במכללת מורשת יעקב-אורות ישראל. ארליך עוסק בתיעוד אתרי עתיקות בכפרים ערביים ביהודה ושומרון.

== מחיבוריו ==
* גבורת בית חשמונאי, בית ספר שדה עפרה, החברה להגנת הטבע, תשמ"ה
* השומרון במלחמת העולם הראשונה, תשמ"ז-1987.
* טיולי ישראל - מרכז, הוצאת כתר, 1994.
* שומרון ובנימין - קובץ מחקרים בגאוגרפיה היסטורית, בעריכת זאב ח. ארליך, הוצאת החברה להגנת הטבע, שלושה כרכים: תשמ"ז, תשנ"א, תשנ"ג.
* פרקים בנחלת יהודה, כרך ראשון.
* מחקרי יהודה ושומרון, בעריכת זאב ח. ארליך ויעקב אשל, הוצאת ראובן מס, ארבעה כרכים ראשונים החל מ-1991.
* יריחו היהודית לדורותיה, אדר ה'תשנ"ד.
* סיפור דרך - המדריך ללימוד הניווט, בעריכת זאב ח. ארליך, הוצאת כתר, 2004.
* מזרח הירדן במבט יהודי, תשנ"ו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
מכּתביו:
* 
* מתוך "...לפני אפרים בנימין ומנשה..." קובץ מחקרים, ירושלים, תשמ"ה.
* מתוך "...לפני אפרים בנימין ומנשה..." קובץ מחקרים, ירושלים, תשמ"ה.
* 
* [http://www.herzog.ac.il/vtc/0082431.doc ספר-תורה – 'עומד' או 'שוכב'?], מכללת הרצוג 
* [http://musaf-shabbat.com/category/מדורים-קבועים/ארץ-מקרא-זאב-ח-ארליך/ ממאמריו שהתפרסמו ב"מוסף שבת" של מקור ראשון]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:סגל בית ספר שדה עפרה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת הכותל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
ברבור שחור

ברבור שחור (שם מדעי: Cygnus atratus) הוא מין עוף מים גדול, מהסוג ברבור. מקור שמו של הברבור השחור הוא בנוצותיו השחורות, המקנות לו מראה ייחודי ויוצא דופן בקרב הברבורים, שהם לבנים בדרך כלל. 

הברבור השחור התגלה באוסטרליה לראשונה כבר במאה ה-17. בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ווילם דה ולמינג אל תוך נהר הזורם במערב אוסטרליה וקרא לו בשם נהר סוואן (בהולנדית: Swaanerivier) על שם הברבור שנצפה באזור.

הברבור השחור תואר לראשונה על ידי חוקר-הטבע האנגלי ג'ון לאת'ם ב-1790. הוא קטלג אותו כמין יחיד בסוג Chenopis atratus ,Chenopis. לאחר מכן הועבר כמין לסוג ברבור.

הברבור השחור מקנן בדרום מזרח ודרום מערב אוסטרליה, והוא מופיע בסמלה ובדגלה של אוסטרליה המערבית החל מ-1870. ב-1973 אומץ הברבור השחור כעוף הלאומי של המדינה.

== תיאור ==
הברבור השחור ב[[סמל אוסטרליה המערבית]]
רוב נוצותיו של הברבור השחור הן שחורות, למעט חלק מנוצות התעופה. המקור הוא בצבע אדום-בוהק, אך קצהו בהיר יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות, ומקורם ארוך יותר. נוצותיהם של הברבורים הצעירים בהירות יותר, וגונן אפרפר, אך הן משחירות עם התבגרותם.

אורכו של ברבור בוגר נע בין 110 ל-140 סנטימטרים. משקלו נע בין 4 ל-9 קילוגרמים. מוטת כנפיו מגיעה ל-1.6 עד 2 מטרים. צוארו ארוך, גם בהשוואה למינים אחרים של ברבורים, ומעוקל בצורת האות S.

בעונות גשומות במיוחד הברבורים נודדים צפונה, לחלקיה היבשים של אוסטרליה, כדי לקנן, וחוזרים דרומה עם השיפור במזג האוויר.

== אוכלוסייה ותפוצה כיום ==
מספר הפרטים החיים כיום מוערך ב-500,000, ואין נשקפת למין סכנת הכחדה. בניו זילנד היה קיים ברבור ניו זילנד (Cygnus sumnerensis), אשר נחשב עד 2017 כתת-מין של הברבור השחור, והוכחד עקב ציד על ידי המאורים.

פרטים רבים של המין האוסטרלי הובאו לניו זילנד החל מ-1864 לשמש כעופות-נוי בברכות ואגמים, והמין מקנן בה עד היום. חלקם הגיעו לניו זילנד במעוף מאוסטרליה. פרטים בודדים הובאו גם לבריטניה, שם הם חיים בברכות.

== הברבור השחור כמונח ==
עד לגילויו באוסטרליה במאה ה-17, לא היה המין ידוע לחוקרי הטבע. בשל כך הפך הברבור השחור לשם נרדף למאורע, שיש סבירות נמוכה מאוד שיקרה. על שמו נקראת תאוריית הברבור השחור, העוסקת באירועים שהסבירות להם נמוכה עד אפסית, שבסופו של דבר קורים. ספרו של נאסים טאלב, הברבור השחור, עוסק בתאוריה זו.

== הברבור השחור בתרבות ובספרות ==
רפאל סבטיני כתב את ספר ההרפתקאות "הברבור השחור" ב-1932. ב-1942 הופק סרט בשם זה בכיכובם של טיירון פאואר ומורין או'הארה. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.

שלושה אלבומי מוזיקה יצאו בשם זה.

בשנת 2010 יצא בארצות הברית סרט קולנוע בשם ברבור שחור, בכיכובה של השחקנית נטלי פורטמן. על משחקה בסרט זכתה פורטמן בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.

== גלריית תמונות ==
{| align=right
|<gallery widths="150px" heights="140px" perrow="4">
תמונה:Black Swan in Flight Crop.jpg|ברבור שחור במעופו. שימו לב לנוצות התעופה הלבנות
תמונה:Black swan444.jpg|תקריב על ראש ברבור שחור
תמונה:Looking Glass - Wedge (by-sa).jpg|אם ואפרוחים
תמונה:Black swan jan09.jpg|ברבור בוויקטוריה, אוסטרליה
תמונה:Black Swan bg.jpg|ברבור מרים מקור מהמים
תמונה:ברבור שחור 1.jpg|ברבור שחור בפארק הלאומי ברמת גן
Cygnus atratus MHNT.ZOO.2010.11.16.5.jpg |ביצי ברבור שחור 
 </gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון לאת'אם
קטגוריה:אוסטרליה המערבית :סמלים לאומיים
קטגוריה:אוסטרליה: עופות
קטגוריה:ברבורים
מחוזות מצרים

מבחינה אדמיניסטרטיבית מצרים מחולקת ל-27 מחוזות (محافظة). כל מחוז מחולק לנפות. מחוזות מצרים הם הרמה הגבוהה ביותר בהיררכיית השיפוט של המדינה. מחוז מנוהל על ידי מושל, הממונה על ידי נשיא מצרים. 
500x500 פיקסלים
{| class="wikitable sortable" border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;float:right;"
|-
! !! שם המחוז!! בירה !! שם המחוז בערבית!! אוכלוסייה נכון לשנת 2019 !!שטח
|-
| 5 ||א-דקהלייה||מנסורה|| الدقهلية || 6,679,368|| 3,538
|-
| 12 ||א-שרקיה||זקאזיק|| الشرقية || 7,401,700|| 4,180
|-
| 13 ||אסמאעיליה||אסמאעיליה|| الإسماعيلية || 1,352,548	|| 5,067
|-
| 3 ||אל-בחירה||דמנהור|| البحيرة || 6,404,210|| 9,826
|-
| 14||אל-גיזה||גיזה|| الجيزة || 8,915,164|| 85,153
|-
| 21||אל-ואדי אל-גדיד||אל-ח'ארגה||الوادى الجديد|| 249,399	|| 440,098
|-
| 10||אל-מינופיה||שיבין אל קום|| المنوفية || 4,441,717|| 2,543
|-
| 20||אל-מִניא||אל-מניא|| المنيا || 5,745,212	|| 32,279
|-
| 9||אל-ע'רביה||טנטא|| الغربية || 5,146,411	|| 1,942
|-
| 15||אל-פַיום||פיום|| الفيوم || 3,747,942|| 6,068
|-
| 11||אל-קליוביה||בנהא|| القليوبية || 5,792,066	|| 1,124
|-
| 2||אלכסנדריה||אלכסנדריה|| الإسكندرية || 5,299,718	|| 2,818
|-
| 27||אסואן||אסואן|| أسوان || 1,532,400 || 62,726
|-
| 22||אסיוט||אסיוט|| أسيوط || 4,587,577	 || 25,926
|-
| 19||בני סויף||בני סויף|| بني سويف || 3,288,219 || 1,322
|-
| 6||דֻמיאט||דֻמיאט|| دمياط || 1,539,075	 || 1,029
|-
| 18||דרום סיני||א-טור|| جنوب سيناء || 105,953|| 33,140
|-
| 23||הים האדום||ע'רדקה|| البحر الأحمر || 372,862|| 203,685
|-
| 4||כפר א-שיח'||כפר א-שיח'|| كفر الشيخ || 3,478,267	|| 3,437
|-
| 1||מטרוח||מרסא מטרוח|| مطروح || 461,847|| 212,112
|-
| 26||לוקסור||לוקסור|| الأقصر || 1,296,540	|| 2,960
|-
| 17||סואץ||סואץ|| السويس || 749,657	|| 17,840
|-
| 24||סוהאג||סוהאג|| سوهاج|| 5,193,052	|| 1,547
|-
| 7||פורט סעיד||פורט סעיד|| محافظة بور سعيد ||764,499 || 1,345
|-
| 8||צפון סיני||אל עריש|| شمال سيناء || 463,975|| 27,574
|-
| 16||קהיר||קהיר|| القاهرة || 9,788,739|| 3,085
|-
| 25||קינא||קינא|| قنا || 3,302,894|| 10,798
|-
|}

==ראו גם==
* נום (מצרים העתיקה)

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:מצרים: חלוקה מנהלית
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
וידאו 2000

וידאו 2000, הידוע גם כ-V2000 וכ-VCC (ר"ת: Video Compact Cassette - קלטת וידאו קומפקטית) הוא פורמט של קלטות עם סרט מגנטי שיוצר על ידי חברות פיליפס וגרונדיג כדי להתחרות בפורמט VHS של חברת JVC ופורמט Betamax של סוני. הפצה של מוצרי V2000 החל ב-1979 והסתיים ב-1988. המוצרים נמכרו באירופה, ברזיל וארגנטינה.
התכונה העיקרית של הפורמט היה להשתמש בשני צידי הסרט המגנטי ובכך להכפיל את משך זמן ההקלטה על הסרט. משנת 1985, רוב השוק היה בשליטת פורמט VHS.

[[וידאו טייפ VR2020 של פיליפס.]]

בפורמט V2000 היה מספר חידושים שלא היו אצל הפורמטים המתחרים VHS ו-Betamax:
* הקלטה בשני צידי הסרט המגנטי.
* הקלטת הייתה סגורה לגמרי כאשר לא הייתה בשימוש. בניגוד למתחרות שבהן היה רווח אשר חשף את הסרט המגנטי הרגיש. רק כאשר הקלטת הייתה מוכנסת למכשיר הווידאו, הסיכה הייתה נכנסת לקלטת ומאפשרת לקרוא את המידע שעליה.
* שילוב של טכנולוגית DTF (ר.ת. Dynamic Track Following). טכנולוגיה זו אפשרה מעקב טוב יותר אחרי המידע שנכתב בקלטת כך שבקריאה הסיכה הייתה מכוונת למקום הקריאה הבא עוד לפני הקריאה עצמה על ידי הקצעת חלק מהסרט המגנטי שבו נתוני מסלול הקריאה הנדרש.
* בכל וידאו טייפ של V2000 הייתה הפונקציה של חזרה אוטומטית לאחור (auto-rewind). פונקציה זו הוכנסה לאחר מכן לפורמטים האחרים (VHS ו-Betamax).
* הקטנה דינמית של רעש-קלטת (tape-hiss) - רעש בתדר גבוה הקיים בקלטות מגנטיות אנלוגיות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלקטרוניקה בידורית
קטגוריה:וידאו
קטגוריה:טכנולוגיות מיושנות