OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מיינדזיז'ץ פודלסקי

מיינדזיז'ץ פודלסקי (ביידיש: מעזריטש, בפולנית: Międzyrzec Podlaski) היא עיר השוכנת במחוז ביאלסקי (בפולנית: Powiat Bialski) שבפרובינציית לובלין (בפולנית: Województwo lubelskie), פולין. בפי היהודים כונתה מזריטש דליטא, כדי להבדילה מערים אחרות באותו שם.

== היסטוריה ==
אנדרטת גיבורי העיר מיינדזיז'ץ פודלסקי
[[אנדרטה לזכר יהודי מזריץ' פודלסקי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
מיינדזיז'ץ פודלסקי הוכרה רשמית כעיר ב-1477. החל מהמאה ה-16 התקיימה בה אוכלוסייה יהודית גדולה.

בשנת 1795 נכבשה העיר על ידי אוסטריה. העיר הייתה חלק מדוכסות ורשה מ-1809 עד 1815, ואז הפכה לחלק מפולין הקונגרסאית. ב-1867 מוקמה העיר על מסילת הרכבת של פולין.

== הקהילה היהודית ==
במהלך המאה ה-19 פעל בעיר הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ.

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-20,000 יהודים, כ-80% מתושביה. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים מנו היהודים כשלושה רבעים מתושבי העיר, כ-12,000 איש.

בסוף ספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את העיר, אולם בתחילת אוקטובר מסרה ברית המועצות את העיר לגרמניה כחלק מן הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בעקבות הסגרתה של העיר לגרמנים, עזבו את העיר כ-2,000 מיהודיה, ועברו לתחום הכיבוש הסובייטי. בתקופה הראשונה לכיבוש רצחו הגרמנים עשרות יהודים בעיר, תוך שוד דירותיהם, והטלת גזירות שונות עליהם. כמו כן לעיר הובאו יהודים מקומארובקה פודלאסקה.

בסוף אוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים, פולנים ומתנדבי טרווניקי אוקראינים כ-3,000 מיהודי העיר, ובהם קשישים ותינוקות, ושילחו כ-11,000 מיהודי העיר הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה בקרונות משא, שבהם מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.

לאחר האקציה, ריכזו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי בו הוחזקו למעלה מ-17,000 יהודים, רובם מיישובי הסביבה כגון פישצ'ץ וקודן, וחלקם מסלובקיה. עד 17 ביולי 1943 חוסל גטו זה במספר אקציות. כ-160–200 יושביו האחרונים נורו, והעיר הוכרזה רשמית כנקייה מיהודים. פחות מאחוז אחד מן האוכלוסייה היהודית בעיר שרדו את הכיבוש הנאצי.

== ערים תאומות ==
* 

== ראו גם ==
*בית הקברות היהודי במיינדזיז'ץ פודלסקי
*מזריטש - עיר במערב אוקראינה
*גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי
*בית הכנסת החדש במיינדזיז'ץ פודלסקי
*בית הכנסת הישן במיינדזיז'ץ פודלסקי

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.mezritch.org.il אתר התאחדות יוצאי מזריץ' דפודלסיה]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): ערים
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי

לוח הזיכרון במיינדזיז'ץ פודלסקי
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי.

בגטו נכלאו כ-17,000<ref></ref> יהודים (לפי כמה מקורות - 24,000) בעיקר ממיינדזיז'ץ פודלסקי ומהיישובים הסמוכים. החל משנת 1942 החלו הגרמנים בהדרגה לחסל את הגטו: תושביו הועברו למחנות ההשמדה טרבלינקה ומיידנק.

הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים.

==תחילת הכיבוש הגרמני בעיר==
בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני בעיר, הגיעו אליה יהודים רבים מיישובי הסביב, ובמקביל גורשו ממנה כ-2,500 יהודים למחנות עבודה בסביבתה, בהם חלקם נספו. בד בבד, הטילו הגרמנים תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח עשרות יהודים שנלקחו כבני ערובה, ורצח עשרות יהודים נוספים בעת שוד דירותיהם. יהודי העיר חויבו גם בענידת טלאי צהוב, שהומר כעבור זמן מה בסרט זרוע. במאי 1942 הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מסלובקיה.

==האקציה הראשונה==
בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.

==האקציה השנייה==
לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.

בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, ושילחו כ-4,800 מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר לטרבלינקה. כ-7,000 יהודים נוספים רוכזו משך שלושה ימים ללא מזון ושתייה בכיכר העיר, תוך רצח 150 מהם במקום. לאחר מכן, שולחו גם הם לטרבלינקה.

==האקציה השלישית==
בין 27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה.

==האקציה הרביעית==
כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים.

כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר.

==האקציה החמישית==
ב-2 במאי 1943 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה.

==האקציה השישית==
ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.yadvashem.org/he/gathering-fragments/stories/correspondence/michelson על אסירים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי], באתר יד ושם

==הערות שוליים==

מיינזיז'ץ פודלסקי, גטו
קטגוריה:השואה בפרובינציית לובלין
דונגפנג 4

דונגפנג 4 (ראשי תיבות של Dong Feng 4), הידוע גם כ-CSS-3, הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין.

על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות.

== מפרט ==

ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך 28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר.

הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20121103103539/http://www.sinodefence.com/strategic/missile/df4.asp מפרטי הטיל]

קטגוריה:טילים בליסטיים סיניים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: אמצעי לחימה
האדס (מערכת טילים)

האדס (בצרפתית: Hadès) היא מערכת טילים לטווח בינוני שפיתחה צרפת. מערכת הנשק האדס ענתה לצורך של צרפת לקיים יכולת שיגור טילים בעלי ראש נפץ גרעיני וראשי נפץ טקטיים.

==תולדות המערכת==
המערכת הייתה חלק מהמענה הגרעיני הצרפתי שנועד לשמש כהרתעה גרעינית נגד פלישה אפשרית של ברית המועצות לאירופה המערבית.

התוכנית החלה ב-1984 במטרה להחליף את טיל הפלוטון. הניסויים החלו בשנת 1988 וב-1991, בעקבות שינוי הנסיבות באירופה ועקב התנגדות גרמניה לתוכנית, הוגבל מספרן של היחידות הפעילות ל-15 יחידות שיגור ניידות, ו-30 טילים. המערכת נכנסה לשימוש ב-1992 ואוחסנה בעיר לונוויל שבצרפת.

ב-23 ביולי 1997 פירקה צרפת את טיל ההאדס האחרון שברשותה, ובכך החלה להסתמך בלעדית על טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, בתור כוח ההרתעה הגרעיני שלה.

==מאפיינים==
120 טילי האדס שתוכננו יועדו להיות משוגרים מיחידות שיגור ניידות, כל יחידה נושאת שני טילים במכלים המשמשים גם כזבילי שיגור. טווחו המקורי של הטיל היה 250 קילומטר בלבד, והוגדל בדגמים מאוחרים ל-480 קילומטר.

מערכת הניווט של הטיל מאפשרת לטיל לשנות את מסלולו כמה פעמים במהלך טיסתו כדי להקשות על יירוטו.

קטגוריה:טילים בליסטיים
טיל בליסטי לטווח בינוני

טיל מסוג פרשינג II. ניתן להבחין בשני שלבי הטיל.
טיל בליסטי לטווח בינוני (אנגלית: Intermediate-Range Ballistic Missile) הוא על פי הגדרת הסוכנות האמריקאית להגנה מפני טילים, טיל בליסטי לטווח של 3,000–5,500 ק"מ. הגדרת נשק כלשהו כטיל לטווח בינוני נעשית מטעמי נוחות, ולמעשה אין הבדל גדול בין טיל חזק לטווח בינוני לבין טיל בליסטי בין-יבשתי.

טילים בליסטיים לטווח בינוני נמצאים כיום בידי ארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת, רוסיה, הודו ופקיסטן. מעריכים שטילים כאלו מצויים גם בידי ישראל, איראן וקוריאה הצפונית.

כיוון שטיל לטווח בינוני קטן יותר, קל יותר לשגרו ממתקנים ניידים, מה שעושה את הטיל קטלני מאוד עקב היכולת שלו להסתתר ולשגר טילים ממקומות שונים. בריטניה לדוגמה, משתמשת בטילים אלו כתחמושת היחידה שלה לראשי נפץ גרעיניים, עקב היכולת לשגר טילים אלה בקלות מצוללת. צוללות בריטניה יכולות לשגר טיל זה מכל אוקיינוס בעולם, מה שהופך יכולת זאת שווה ערך לטיל בין יבשתי רגיל.

לעיתים מוסבים טילים כאלו מהשימוש הצבאי למטרות של חקר החלל, ובמקום ראשי הנפץ מותקנים על הטילים לוויינים היוצאים למסלולם מחוץ לכדור הארץ. כך למשל ה-ת'ור, ה-יופיטר וה-יופיטר-C, ששיגר את הלוויין הראשון של ארצות הברית - אקספלורר 1.

===דוגמאות ===
* Agni III
* DF-4
* יופיטר
* פרשינג II 
* יריחו 2
* יריחו 3
* SM-64 Navaho (בוטל)
* Taepodong-1
* Taepodong-2
* ת'ור
* Ghauri הטיל הפקיסטני
* שיאהב 3

==ראו גם== 
* טיל בליסטי לטווח קצר 
* טיל בליסטי בין יבשתי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילים בליסטיים
פלוטון (טיל)

פלוטון היא מערכת טילים בליסטים ניידת שפותחה על ידי צרפת, ומסוגלת לשאת ראש נפץ גרעיני. הטיל מיועד לטווחים קצרים של בין 10–119 קילומטר. הטיל משוגר ממתקן שיגור המורכב על מרכב טנק AMX-30 הצרפתי. הטיל נועד לתת מענה כנשק גרעיני טקטי של צרפת במלחמה הקרה. יש לו מעגל דיוק בפגיעה בקוטר של 150 מטר.

הפלוטון הוכנס לשירות בשנת 1974, אז החליף את הטיל האמריקאי Honest John. מערכת הפלוטון, הייתה קלה יחסית, ונהנתה מרמת עבירות גבוהה. יחידות הפלוטון הפעילו מזל"ט מסוג CT-20 אשר סיפק מודיעין בזמן אמת על המטרה, מה שהפך את מערכת פלוטון ליעילה בקרב. מנגד, בתנאי האיומים על צרפת, טווח של עד 120 קילומטר לא היה יעיל והוכנו תוכניות לייצר גרסה משופרת של הפלוטון שם Super-Pluton. אולם בסופו של דבר, הפלוטון נזנח לגמרי עד שנת 1993, לטובת מערכת ההאדס. 

בצרפת היו חמש סוללות שהיו חמושות בטילי פלוטון, כאשר בכל סוללה היו שישה משגרים.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.astronautix.com/lvs/pluton.htm פלוטון], באתר astronautix.com

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילים בליסטיים
קטגוריה:טילים צרפתיים
Push the Button

Push the Button (השם בעברית: כפתור אדום) הוא שיר של הלהקה הישראלית טיפקס והנציג של ישראל לאירוויזיון 2007, שנערך באותה שנה בהלסינקי, בירת פינלנד.

לאחר שרשות השידור החליטה כי טיפקס תייצג את ישראל באירוויזיון, נערכה תחרות קדם־אירוויזיון 2007 לבחירת השיר שייצג את ישראל בתחרות. הקהל ועשרה מתוך 11 חברים בְוועדה בחרו בשיר מתוך ארבעה שביצעה הלהקה.

השיר עוסק במאבקי הכוח בין מדינות ובאיומיהן להשמיד זו את זו. לכן הועלו טענות שהשיר מכיל מסרים לא ראויים. הנהלת האירוויזיון החליטה לערוך בירור, ובסופו אישרה את השתתפות השיר בתחרות. בחצי הגמר זכה השיר ל־17 נקודות. הוא הגיע למקום ה־24 מתוך 28 שירים, ולא עלה לגמר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2007
קטגוריה:סינגלים מ-2007
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2007
קטגוריה:שירי טיפקס
קטגוריה:שירי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:שירי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:מחלוקות במוזיקה
קתרין בוט

קתרין בוט (באנגלית: Catherine Bott, נולדה ב-11 בספטמבר 1952) היא זמרת סופרן אנגליה בעלת שם בינלאומי כמומחית לתקופת הבארוק.

== קריירה ==
לאחר לימודיה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, אצל ארתור רקלס החלה בקריירה כחברה בקבוצה האנגלית ששילבה בארוק וג'אז, הסווינגלס. בשנת 1980 החלה להופיע לעיתים קרובות בקונסורט הלונדוני החדש ולאחר זאת החלה להופיע ברחבי העולם, באירופה, אמריקה הלאטינית וברית המועצות עם כמה קבוצות של כלי נגינה אותנטיים לתקופה.

כזמרת היא מוכרת כווירטואוזית של הניב הבארוקי. ניקיון קולה, הדיוק בגובה הצליל והמתיקות האופיינית לאיכות קולה מאפשרים לה לחדד ולשכלל בדייקנות כל תפקיד שהיא משחקת ובה בעת ליצור חושניות ווקלית מוגברת, יוצאת דופן בקרב רוב זמרות הסופרן של ימינו.

קתרין בוט מרבה להקליט, כדידו בדידו ואניאס של פרסל (עם כריסטופר הוגווד והאקדמיה למוזיקה עתיקה בשנת 1994), עם קינג'ס קולג', קיימברידג' בניצוח סטיבן קלאוברי ביוהנס פסיון של באך, בתפקיד ונוס ב"ונוס ואדוניס" של ג'ון בלואו עם פיליפ פיקט וב"הכתרת פופיאה" של מונטוורדי עם סר ג'ון אליוט גרדינר.

בשנים האחרונות, מנצחים מזמינים את בוט לבצע ולהקליט רפרטואר חדש בהרבה, כמו למשל הרקוויאם של פורה, "סינפוניה אנטארקטיקה" של ווהן ויליאמס והסימפוניה השלישית של נילסן עם בריידן תומסון והתזמורת הסקוטית המלכותית. כמו כן, יש לבוט ביקוש רב בקרב מלחינים בני זמננו כמו מייקל ניימן וג'ונתן דאב.

היא אחת משלושת המגישים של התוכנית למוזיקה עתיקה ברדיו 3 של ה-BBC (עם אנדרו מאנז ולוסי סקיפינג) בשבתות ובימי ראשון בין 13:00 ל-14:00.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מוזיקאיות בריטיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
סקוט ג'ופלין

סקוט ג'ופלין (באנגלית: Scott Joplin; סביבות 1868 - 1 באפריל 1917) היה מוזיקאי אפרו-אמריקאי ומלחין רגטיים ידוע. ג'ופלין נחשב לאחד המלחינים הידועים ביותר בסגנון זה יחד עם ג'יימס סקוט וג'וזף לאמב.

==ביוגרפיה==
ג'ופלין נולד בטקסס לאב עובד מסילה ואם שעבדה כעוזרת בית, בתור ילד שני מבין שישה. היות שלמשפחתו לא היה כסף לקנות פסנתר, הוא נהג לנגן בבתים של אנשים שאצלם אימו עבדה. בהתחלה אמו חששה כי הנגינה היא תחביב לא בריא שיסיט את בנה ממציאת קריירה יציבה אולם מהר מאוד הבינה שמדובר בכישרון טבעי. בגיל 11 מורה גרמני מקומי לפסנתר זיהה את כישרונו ונתן לו שיעורים בחינם, וכך נחשף סקוט למוזיקה של התקופה הרומנטית. 

בתחילת שנות השמונים של המאה התשע עשרה עזב את ביתו ופתח בחייו העצמאיים. חיים אלה כללו סיבובי הופעות בהרכבים מוזיקליים שונים בכל המדינות השכנות. על אף חיי הנדידה והמוזיקה, ג'ופלין לא נסחף לשתייה והוללות. כבר בתקופה זו הוא הלחין ומכר שני שירים- "בבקשה תגידי כן" ו"תמונה של פניה". לאחר מכן העמיק את הידע המוזיקלי שלו ולמד הלחנה במיזורי, וב-1894 השתקע בדירה פרטית באזור תוך כדי עבודה כפסנתרן במועדונים של החברה הגבוהה.

ב-1898 החלה תקופת ההצלחה של ג'ופלין. הוא מכר שש יצירות לפסנתר, אחת מתוכן הייתה יצירת רגטיים. שנה מאוחר יותר הוא מכר את היצירה המפורסמת ביותר שלו, "ראג עלה האדר" (Maple Leaf Rag). יצירה זו זכתה להצלחה עצומה, מכרה כחצי מיליון עותקים בעשר שנים והובילה את ג'ופלין לראש רשימת אמני הרגטיים הבולטים והמוכרים. ג'ופלין הפסיק לנגן במועדונים והקדיש את כל זמנו להלחנת יצירות, אך בשל הפרפקציוניזם שלו צלח בכתיבה של מספר יצירות מועט יחסית, כולן מורכבות ומתוחכמות באופן יחסי. הוא אף כתב אופרת רגטיים שעקבותיה נעלמו.

עם המוניטין המוזיקלי המפואר שלו, הוא עבר בתחילת המאה ה-20 לסנט לואיס שם הלחין עוד יצירות מפורסמות נוספות כגון "הבדרן" (שזכה לפופולריות רבה ושימש לפסקול הסרט "העוקץ"), "ריקוד רגטיים", "סינקופות עיליות" ועוד. את שנותיו האחרונות בילה ג'ופלין בהלחנה ובכתיבה של מחזה בשם טרימונישה ("Treemonisha"). המחזה לא היה אופרת רגטיים אך כלל שילוב של סגנונות פופולריים רבים לתקופה.
ג'ופלין רצה להמשיך להלחין יצירות מורכבות כמו הטרימונישה, אך בשנת 1916 כבר סבל מתסמינים חמורים של עגבת ומאוחר יותר אף הראה סימנים של פרנויה. בינואר 1917 אושפז בניו יורק, ונפטר כשלושה חודשים מאוחר יותר מהמחלה, בגיל 48.

==השפעותיו בתחום המוזיקה==
מוזיקת הרגטיים של ג'ופלין הייתה ומושפעת רבות מההכשרה הקלאסית שקיבל בצעירותו. הסטטוס הקלאסי יחסית של יצירותיו "הרים" את היוקרה של הרגטיים, שנחשב עד אז לז'אנר נחות למדי. סגנונו שילב את הפולקלור המסורתי האפרו-אמריקאי עם הרומנטיקה האירופאית של המאה ה-19 באופן מעניין ויוצא דופן שברא סגנונות מקוריים וחדשניים נוספים. 
ניתן להגיד שהמוזיקה של ג'ופלין הייתה אחד מגורמי ההשפעה העיקריים על מוזיקת הג'אז כפי שהיא מוכרת לנו היום.
חתימתו של סקוט ג'ופלין

==רשימת יצירות==

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נגני ג'אז: פסנתרנים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: ציון לשבח
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
מסע הפלאים של נילס הולגרסון

מסע הפלאים של נילס הולגרסון (בשוודית: Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige, בעברית: "המסע המופלא של נילס הולגרסון ברחבי שוודיה") הוא ספר ילדים מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף שיצא לאור לראשונה בשני חלקים ב-1906 ו-1907.

==עלילת הספר==
הספר מתאר את קורותיו של נילס, ילד שובב החי בחווה בשוודיה. נילס הוא עצלן וחסר כל התחשבות בזולת, המתאכזר לחיות בחווה של הוריו. כעונש על מעלליו הוא מכווץ לגודל של ננס (על ידי גמד שהוא התעלל בו) ומקבל גם את היכולת לדבר עם בעלי החיים. נילס מצטרף בעל כרחו לאווזי הבר למסע הרפתקאות ברחבי שוודיה, במהלכו הוא רוכב על אווז בשם מרטין (בסדרה המצוירת האווז כונה "מולי" ולנילס צורף אוגר בשם אוגי שלא הופיע בספר). במהלך המסע אופיו של נילס משתנה והוא הופך לידיד החיות. בסוף הסיפור חוזר נילס להיות כאחד האדם, אך מזגו שהשתנה לטובה מלווה אותו בהמשך חייו. 
מסעו של נילס הוא סיפור מסגרת לסיפורי-עם, מעשיות ואנקדוטות משוודיה, אליהן נחשף נילס במהלך המסע.

==היווצרותו של מסע הפלאים==
הספר הוזמן מלגרלף על ידי הוועדה לבתי הספר היסודיים בשוודיה בראשות המורה הראשי דאלין, ככלי עזר לשיעורי גאוגרפיה והכרת המולדת השוודית. לצורך הכנת הספר סיירה לגרלף בשוודיה במשך שלוש שנים. ההשראה לכתיבתו של הספר במתכונת של אגדת ילדים הגיעה ללגרלף על בסיס האנתולוגיה "ספר הג'ונגל" של רודיארד קיפלינג, שיצא לאור שנים ספורות קודם לכן. מסתבר שדרך כתיבתה עוררה עליה את זעמם של השמרנים והקפדנים במורים, ופה ושם אף נאלצה לערוך בו תיקונים להתאימו לדרישותיהם, שלא תמיד עלו בקנה אחד עם הללו של הילדים.

כיום, דמותו של נילס הקטן והאווזים מתנוססת על שטר הכסף השוודי בערך 20 קרונות.

==פרסומו של הספר==
על בסיס הספר הופקה לטלוויזיה ב-1980 סדרת האנימה "נילס הולגרסון", המרחיבה את הסיפור המקורי כמעט לבלי היכר.

==בעברית== 
המהדורה העברית הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1943 בתרגומו של חיים שלום (ח"ש) בן אברהם. ההוצאה הוציאה מהדורה חדשה של הספר בשנת 2006, במסגרת חגיגות מאה השנה להוצאתו הראשונה של הספר בעולם.
הספר יצא גם בהוצאת מסדה וכיום בהוצאת מודן הוצאה לאור בתרגום של ש. יורם, בשם "מסע הפלאים של נילס בחברת אוזי-הבר". 

בשנות ה-60 והשבעים של המאה העשרים, הושמע הסיפור כתסכית בהמשכים, בתוכנית הרדיו "לאם ולילד" בקול ישראל. הפתיח של התסכית, שהושר על ידי הזמר אברהם פררה ומקהלת ילדים, זכה לפופולריות רבה והפך לשיר ילדים בזכות עצמו. את נילס הולגרסון גילם בקולו אריה אלדד.

עיתון הילדים "אצבעוני" פרסם בשנות השישים גרסה מעובדת בה הועברה עלילת הסיפור לישראל. הגיבור, שנקרא בגרסה זאת "גיל", מתחיל את דרכו במטולה וטס עם האווזים עד אילת.

== קישורים חיצוניים ==

* בביצועו של אברהם פררה 
* 
* 
* חגי כהן, [https://anonymous.org.il/nils בחזרה לנילס הולגרסון: לחלוק את העולם עם כולם על פי סלמה לגרלף], באתר אנימלס

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
קטגוריה:ספרות שוודית
קטגוריה:ספרות סקנדינבית
קטגוריה:ספרי 1906
קטגוריה:ספרים שעובדו לסדרות טלוויזיה
קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
קטגוריה:ברווזיים בתרבות
קטגוריה:100 הספרים של המאה של לה מונד
אדי גררו

אדוארדו גורי גררו יאנייס (בספרדית: Eduardo Gory Guerrero Yañez; 9 באוקטובר 1967 - 13 בנובמבר 2005) היה מתאבק אמריקאי ממוצא מקסיקני, בן למשפחה בעלת מורשת בהיאבקות מקצועית.

גררו החל להתאבק ב-1987. הוא הופיע בדמויות שונות בארגונים קטנים במקסיקו וביפן. לאחר מכן חתם בארגון ה-ECW הקטן, שם התגלה על ידי ארגון ה-WCW, אחד משני הארגונים הגדולים בעולם להיאבקות מקצועית. גררו הופיע זמן מה ב-ECW ודמותו נקשרה במספר עלילות, עד אשר לבסוף חתם בארגון המתחרה, ה-WWE, בשנת 2000. גררו "ערק" ל-WWE יחד עם מתאבק אחד, כריס בנואה, ותסריטאי הארגון החליטו להפכם לצמד. גררו השתלב בעלילות השונות בליגה וזכה באהדת הקהל עקב דמותו האהודה, שאופיינה במנהגים לטיניים שונים.

הקריירה של גררו נקטעה לאחר שהתמכר לסטרואידים. הליגה נאלצה להשעות אותו והוא חזר להתאבק בארגונים קטנים. לבסוף חזר גררו בשנת 2002 ל-WWE לאחר שנגמל מהתמכרותו. גררו השיב לעצמו את אהדת הקהל במהירות וחזר להיות אחד המתאבקים הפופולרים ביותר בארגון. העלילה זימנה לו קרבות רבים ודמותו אף זכתה להיות הראשונה שתזכה בתואר החדש של הסדרה סמאקדאון.

בשנת 2004 אדי התחיל יריבות עם ג'ון "בראדשו" לייפילד ושניהם נלחמו באירוע יום הדין, בקרב JBL פצע את אדי קשות בראשו עם כיסא לראש מה שגרם לחתך העורק בראשו לאחר מכן אדי תקף אותו והשופטים פסלו אותו, ולבסוף הם נלחמו באירוע המסיבה האמריקאית הגדולה בו JBL ניצח.

ב-13 בנובמבר 2005, נמצא גררו ללא רוח חיים בחדרו בבית מלון במיניאפוליס. בנתיחה לאחר המוות התגלה כי סיבת מותו היא טרשת עורקים.

מותו המפתיע השפיע על מעריצים רבים ושתי דמויות הוקדשו לזכרו: ריי מיסטריו, אשר החל לאמץ את הגימיקים השונים של גררו והופיע עם ראשי התיבות שלו רקומים על תחפושתו; ודייב בטיסטה, אשר נבחר להספידו באירוע מיוחד של ה-WWE.

==הישגים==
* היכל התהילה (2006)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מתאבקים מקצוענים אמריקאים
קטגוריה:היכל התהילה של ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WCW
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו מקסיקו
נואה רמישווילי

נוֹאֶה רַמישווילי (בגאורגית: ნოე რამიშვილი; 1881 - 7 בדצמבר 1930) היה פוליטיקאי גאורגי ואחד ממנהיגי המנשביקים ומנהיג מפלגת הפועלים הרוסית הסוציאל-דמוקרטית (РСДРП) היה ידוע גם בשם העט שלו "פיוטר" ו"סמיונוב נ".

==ביוגרפיה==
רמישווילי היה בנו של בעל קרקעות קטן. הוא נולד בשנת 1881, והצטרף למפלגת העבודה הרוסית הסוציאל-דמוקרטית בשנת 1902 והפך, תוך זמן קצר, לדובר בולט של המנשביקים. בשנת 1907 הוא החליף את נואה ז'ורדניה בתפקיד ראש המפלגה. בשנת 1917, לאחר מהפכת אוקטובר, הוא הפך לאחד ממנהיגי הסובייט הלאומי הגאורגי. ב-22 באפריל 1918 מונה לשר הפנים של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, הפדרציה העצמאית של גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן. 

ב-26 במאי 1918 הפכה גאורגיה למדינה עצמאית - הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. רמישווילי נבחר לראש הממשלה (למעשה ראש המועצה הלאומית), והוחלף ב-24 ביוני של אותה שנה, על ידי מקורבו, נואה ז'ורדניה. בממשלה החדשה הוא קיבל את תפקיד שר הפנים. החל משנת 1919 החזיק, בעת ובעונה אחת, בתפקיד שר ההשכלה ושר ההגנה. האופוזיציה הגאורגית מתחה עליו ביקורת על תגובתו הנוקשה לתסיסת האיכרים של 1918-1919. בכך תרם תרומה נכבדת במניעת המרידות התכופות של הבולשביקים. בפברואר-מרץ 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, היגר לצרפת, אך לא חדל ממאמציו לערעור השלטון הבולשביקי. הוא תמך בהתקוממות הגאורגית של אוגוסט 1924, שהסתיימה ללא הצלחה ולוותה בדיכוי ורדיפה של האצילים והמשכילים הגאורגים. 

רמישווילי היה אחד מהמנהיגים הבולטים שתמכו בפרומתיזם של פולין נגד ברית המועצות, ואולי אף המקדם הראשי שלה. הקבוצה הגאורגית, שמקורה במהגרים הגאורגים בפולין, הייתה הפעילה ביותר מבין התנועות שנתמכו על ידי פילסודסקי. ב-7 בדצמבר 1930 נהרג בפריז על ידי מתנקש בולשביקי וככל הנראה פעילותו זו הייתה הגורם לכך.

== לקריאה נוספת == 
* רולנד גריגור סאני, [http://books.google.com/books?vid=ISBN0253209153&id=riW0kKzat2sC&pg=RA3-PA192&lpg=RA3-PA192&ots=3Anlm0pHKm&dq=Noe+Ramishvili&sig=emZ76_2Chf_u3wEIBpcbHzSV9Fg#PRA3-PA185,M1 יצירת האומה הגאורגית], באנגלית, . הפרקים "רבולוציה ורפובליקה" ו"גאורגיה הבולשביקית" עמ' 185-259
* אקקי רמישווילי, הטעויות שלנו, באנגלית וצרפתית

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בצרפת
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:מנשביקים
קטגוריה:ילידי 1881

קטגוריה:נפטרים ב-1930
פנחס היט

פנחס פיליפ היט (1888 – 8 בנובמבר 1949) היה אדריכל תל אביבי שתכנן מבנים רבים בעיר.

== קורות חייו ==
פנחס היט נולד בעיר לבוב שבגליציה, בנו של הרמן צבי היט, צייר. הוא למד בתיכון בעירו, ולאחר מכן המשיך ללימודי אדריכלות בפוליטכניון בצ'רנוביץ.

בשנת 1925 הגיע היט לארץ ישראל לראשונה, כאורח האוניברסיטה העברית בירושלים, לרגל פתיחתה. באונייה שבה הגיע לארץ הכיר את אשתו לעתיד, חוה פיגובסקי, שלה נישא בשנת 1927. תקופה קצרה הוא התגורר בירושלים, אך עם ביקורו בתל אביב, התאהב בה והחליט לקבוע בה את ביתו. לאחר שחזר לפולין וסיים שם את כל עסקיו שב לארץ, התחתן, ופתח את משרדו ברחוב נחמני 23.

בארץ עבד היט עם האדריכל ברַטלֶר, חברו לספסל הלימודים מלבוב. הוא תכנן בתים רבים בתל אביב, כגון בית העוגן, ורבים מבתיו הם בלב העיר, בשדרות רוטשילד וסביבותיהם. היט לקח חלק חשוב בתכנון העיר הלבנה של תל אביב שזכתה להיחשב לאתר מורשת עולמי. שבעים שנה אחרי בנייתו, רבים מבתים אלה מוגדרים כבתים לשימור ומוצגים בסיורים ארכיטקטוניים באזור. את בתיו הראשונים בנה בסגנון אקלקטי, ובהמשך עבר לתכנן בתים בסגנון בינלאומי. ב-1928 תכנן את יריד המזרח במקום שבו עומדת כיום התחנה המרכזית הישנה. הוא שימש גם כאדריכל העיר של עיריית תל אביב.

מחוץ לתל אביב היט בנה, למשל, את בית הכנסת הגדול במושבה מזכרת בתיה.

היט היה חבר בארגון הבונים החופשיים.

היט נפטר בשנת 1949, בגיל 61. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.<ref></ref>

== מבנים נבחרים שתכנן ==
* ביתן "יריד המזרח" (נמצא במקום שבו קיימת עכשיו התחנה המרכזית הישנה של תל אביב)
* בית הכנסת במזכרת-בתיה (1927)
* בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)
* בית מקס קליין - שדרות רוטשילד 101 (1933)
* בית מגורים ברחוב גאולה מספר 45 בתל אביב
* בית מגורים ברחוב ביאליק מספר 9 בתל אביב (הבית שבו התגורר רופא העיניים ד"ר אפרים סיני).
* בית מירנבורגה (1935 או 1936), ברחוב חובבי ציון 65 בתל אביב
* בית העוגן - רחוב פינסקר 26, תל אביב (1936)

==גלריית תמונות==
<gallery>
Beithaogen01.JPG|"בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
Beithaogen02.JPG|קטע מחזית "בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
89-91 Rothschild Boulevard by David Shankbone.jpg|בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* אליעזר פרנקל, [http://www.sadnafrenkel.co.il/pdf/%D7%97%D7%9C%D7%95%D7%A7%D7%94%20%D7%9C%D7%A4%D7%A8%D7%A7%D7%99%D7%9D%20-%20PDF%20-%20%D7%A1%D7%A4%D7%A8%20%D7%A9%D7%A0%D7%99/13.pdf פנחס פיליפ היט] (עמ' 572) 
* [http://www.artlog.co.il/telaviv/26.html Pinchas (Philip) Huett], באתר Artlog
* , כולל צילום של בית העוגן שתוכנן על ידי פנחס היט
*מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2019/02/06/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%94%D7%A2%D7%95%D7%92%D7%9F-%D7%91%D7%A8%D7%97%D7%95%D7%91-%D7%A4%D7%99%D7%A0%D7%A1%D7%A7%D7%A8-23/ סיבוב בבית העוגן ברחוב פינסקר 23], באתר 'חלון אחורי', 6 בפברואר 2019

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בארץ ישראל
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:העיר הלבנה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
המנון עומאן

א-נשיד אל-וטני אל-עומאני (בערבית: النشيد الوطني العماني) הוא ההמנון הלאומי של עומאן. הוא אומץ בשנת 1970 ותוקן ב-6 בנובמבר 1996.

==מילים==
{| cellpadding="6"
! width="50%" |מקור||תרגום לעברית
|- valign="top"
|
يا ربنا ...احفظ لنـا

جــلالة السلطـان

والشعب في الأوطان

بالعــز و الأمان

وليدم ... مؤيـدا

عاهـلا.. ممجتدا

بالنفوس يفــتدى

يا عمان نحن من عهد النبي

أوفياء من كرام العربي

ابشري قابوس جاء

فلتباركه السمــاء

واسعدي و التقيه بالدعاء
||
הוי האל, הגן בשבילנו 

על הוד מלכותו הסולטאן

ועל העם השוכן באדמתנו

בכבוד ובשלום.

מי יתן והסולטאן יאריך ימים, חזק ואהוב,

הנהגתו עטורת תהילה.

נפשותינו הן פדות לו.

הוי עומאן, מאז תקופת הנביא,

אנו אנשים נאמנים, מהאצילים שבערבים.

היי מאושרת! הסולטאן קאבוס הגיע 

בברכת גן עדן.

היי עליזה ושבחי אותו בתפילה.
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/olmedia/790000/audio/_791892_oman.ram גרסה אינסטרומנטלית של ההמנון]
* [http://www.szbszig.atw.hu/oman.htm Himnuszok] - גרסה קולית של ההמנון

עומאן
קטגוריה:עומאן: סמלים לאומיים
אנטואן אוגוסטן קורנו

אנטואן אוגוסטן קורנו (בצרפתית: Antoine-Augustin Cournot; 28 באוגוסט 1801 – 31 במרץ 1877) היה מתמטיקאי כלכלן ופילוסוף צרפתי. ידוע בעיקר בזכות התאוריות הכלכליות שלו המהוות הקדמה לתורת המשחקים.

==ביוגרפיה==
קורנו נולד בעיירה הצרפתית גריי. בגיל 20 החל ללמוד בבית ספר למורים ובגיל 29 השלים את עבודת הדוקטורט שלו במתמטיקה. קורנו התמנה לפרופסור והחזיק במספר תפקידים אקדמיים, ביניהם גם כיהן כרקטור של אוניברסיטת דיז'ון.

למרות שקורנו הקדיש את מרבית עבודתו למתמטיקה, הוא ידוע כיום בעיקר בזכות המודלים הכלכליים שאותם פיתח. קורנו היה מהראשונים שדגלו בניצול כלים מתמטיים להבנת הכלכלה ולביסוסה כמדע. המודלים המתמטיים שלו לתיאור מונופולים ודואופולים מהווים בסיס להבנת תחרות ונמצאים בשימוש עד היום.

בשנת 1838 פרסם קורנו את ספרו "העקרונות המתמטיים של תורת הכלכלה", שבו נעשה שימוש ראשוני בנוסחאות וסימונים מתמטיים בניתוח כלכלי. ספר זה ספג קיתונות של ביקורת ולא זכה להצלחה בתקופתו, אך הפך לספר בסיס משפיע ביותר על כלכלנים במאה ה-20 והוא מסמן, בעיני רבים, את ראשיתה של התורה הכלכלית המודרנית. בין חידושיו, קורנו הציג לראשונה שימוש בפונקציות מתמטיות ובהסתברות לאפיון מערכות כלכליות. הוא היה הראשון שהציג פונקציות ביקוש, המתארות את השפעת ההיצע והביקוש על מחיר של מוצרים. עבודתו של קורנו אף נחשבת כחלוצית בתחום תורת המשחקים, אף על פי שהיא הוכרה ככזו רק עם התפתחות התחום למעלה ממאה שנים מאוחר יותר.

==ראו גם==
* דואופול קורנו
* אלפרד מרשל

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1801
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1877
טיל מרובה ראשי נפץ

טכנאים מתקינים ראשי נפץ מסוג Mk-21 בטיל ה PeaceKeeper האמריקאי

טיל מרובה ראשי נפץ או MIRV (ראשי תיבות באנגלית של: Multiple Independently targetable Reentry Vehicle) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי הכולל מספר גופי חדירה שכל אחד מהם נושא ראש קרבי עצמאי. מופע מרודד של הטיל, כאשר כל גופי החדירה פוגעים סביב אותה נקודה על הקרקע ואינם בעלי יכולת ניהוג עצמאית, מכונה לפעמים MRV, בדומה לחימוש מצררי רגיל.
המערכת מותקנת על טילים בין-יבשתיים, והופכת טיל בודד לטיל המסוגל לפגוע בכמה מקומות בו-זמנית, או כמה פגיעות במקום אחד.

לפי מקורות שונים, היו תוכניות פיתוח שכללו מתן יכולת תמרון לכל גוף חודר בנפרד. הרעיון מאחורי פיתוחים אלו הוא לסכל מערכות של טיל נגד טילים באמצעות "תמרוני התחמקות" של הגוף החודר.

המטרות הצבאיות של המערכת:
גורמת יותר נזק יחסית לטיל שיש לו גוף חודר יחיד. בנוסף, כמה ראשי קרב גרעיניים קטנים הם נשק יעיל יותר מראש קרבי, גרעיני, אחד במקום בודד.
המערכת מפחיתה באופן משמעותי את הצורך במתקני שיגור רבים והצורך באחסון טילים רבים.
* עם מערכת ה-MIRV, ניתן לשגר טיל אחד לכל מיקום והמערכת תתקוף כמה מיקומים באותו האזור בו זמנית.
* עוקף את הסכם סאל"ט המטיל הגבלה על כמות הטילים, בכך שהמערכת "מחביאה" בראשי הנפץ שלה טילים נוספים.
* מאתגרת את אסטרטגיית הגנה אווירית בעזרת טילים מיירטים. היות שמגן נאלץ להתמודד עם מספר גופי חדירה רבים וקטנים יותר בו זמנית, מה שיצריך יכולות ירוט מדויקות יותר, החזקה בכמות טילי יירוט ויכולת ירוט כנגד מספר רב של מטרות בו-זמנית.

מערכות MIRV רוסיות כוללות את ה-R-36 , RS-24 , R-29 ,RS-28, RSM-56, בולבה המשוגר מצוללת.

מערכות MIRV אמריקאיות כוללות את הטיל "טריידנט" המשוגר מצוללות, מערכת נוספת, שכבר יצאה משירות, היא טיל ה - Peacekeeper .
אחת התמונות המפורסמות של החלק התחתון של המסלול, היא צילום שצולם משדה הניסוי Kwajalein ובו רואים את הרש"קים/גופי החדירה, לקראת פגיעתם במים צילום של שמונה רש"קים/ גופי חדירה, לקראת הפגיעה במים, בשדה הניסוי Kwajalein, כל שמונת הגופים הם מאותו טיל בליסטי.

לאחר שהאמריקאים פרשו מההסכם שאסר על בניית מערכות הגנה אקטיבית מטילים בליסטיים בשנת 2002, רוסיה חזרה לפתח ולהצטייד במערכות MIRV.

== אופן פעולה ==
ב-MIRV, מספר ראשי קרב המופרדים מהמרכב עליהם הם מותקנים, במטרה להגיע ליעדים שונים.
הטיל טס במסלול בליסטי לכיוון המטרה ובשלב מסוים (בגובה ובמהירות המתאימים) פורק את הגופים החודרים שכל אחד מהם כולל ראש קרב ויכולת ניווט והנחיה.

השימוש במנועים קטנים בכל ראש נפץ מאפשר לצמצם עוד יותר את האפשרות להחטאת המטרה.
איור אמריקאי לטיל מרובה ראשי נפץ רוסי המשוגר מרוסיה לארצות הברית.
ישנה סבירות גבוהה כי מערכות אלו מתוכננות לעשות שימוש באלמנטים משבשי מכ"ם כגון סיבי אלומיניום, כדורי מתכת ודומיהם מתוך מטרה לשבש את מערכות היירוט של הטיל.

במערכות מסוג זה, הדיוק בפגיעה הוא קריטי עקב טווח הפגיעה הגדול של המערכת והאפשרות של התפזרות הקרינה בשטח רב. לכן, כל ראש נפץ מחזיק בתוכו מערכת ניווט פנימית הדואגת לתקן את מסלולו על ידי חישוב מקום הפגיעה המתוכנן מיליוני פעמים בשנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.gwu.edu/~nsarchiv/nsa/NC/mirv/mirv.html היסטוריית טיל ה-Minuteman]
* 
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:טילים
קטגוריה:נשק גרעיני
מיינלנד (שטלנד)

מיקום האי מיינלנד באיי שטלנד
צוקים בצפון האי
מיינלנד (באנגלית: Mainland; מילולית: ה"יבשת") הוא האי המרכזי והגדול באיי שטלנד שבסקוטלנד. שטחו 969 קמ"ר ועליו נמצאת העיר היחידה באיים, לרוויק.
האי הוא השלישי בגודלו בסקוטלנד, וכן השלישי בגודלו באיי בריטניה הגדולה (אחרי האיים לואיס והאריס וסקאי).
== גאוגרפיה ==
ניתן לחלק את האי לארבעה אזורים גאוגרפיים:
* חלקו הדרומי של האי הוא חצי אי ארוך. אזור זה מצוי דרומית לעיר לרוויק וכולל אזורי ערבה ושטחים חקלאיים. באזור התגלו שרידים ארכאולוגיים רבים.
* מרכז האי מיינלנד כולל ברובו שדות חקלאיים ומעט חורשות.
* בחלקו המערבי של האי מצויים היישובים איית' (Aith) ווולס (Walls).
* בחלקו הצפוני של האי (המהווה בעיקרו חצי אי גדול המחובר במצר יבשה צר אל שאר חלקי האי במייויס גריינד) מצויים בעיקר שדות בור ואזורים סלעיים. חופי אזור זה צוקיים. בצפון האזור מצוי נמל הנפט סאלום וו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי שטלנד
פיליפ פיקט

פיליפ פיקט (באנגלית: Philip Pickett; נולד ב-17 בנובמבר 1950) הוא מוזיקאי אנגלי ומנהיג הרכבי מוזיקה עתיקה.

==תקופת הלימודים==
פיקט החל כנגן חצוצרה. הוא פגש את דייוויד מונרו, שעודד אותו לנסות כלי נשיפה מעץ כמו חלילית וקלמית. הוא למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בשנת 1972 התמנה לפרופסור לחליליות וביצוע היסטורי, משרה בה החזיק במשך עשרים וחמש שנים. הוא ניגן באקדמיה של סנט מרטין בשדות, בתזמורת הקאמרית האנגלית, עם נגני מוצרט הלונדונים ובעוד תזמורות רבות.

==האלכימאי==
פיליפ שילב יסודות תיאטרליים בקונצרטים שלו, ביניהם מופעי להטוטנים ובולעי-אש באכסדרה. ב-1976 הצטרף ללהקת אלביון, להקת פולק-רוק בהנהגת אשלי האצ'ינגס. הלהקה ניגנה תערובת של מוזיקה עממית מסורתית ולחנים מימי הביניים על מגוון רחב של כלים - דולציאן, קלמית, חלילית, קרומהורן, חמת חלילים, ראקט, שאלומו (קלרינט מוקדם) וסינתסייזר. בשנת 1998 הוציא פיקט את האלבום היחיד שלו, "האלכימאי". האלבום כלל כמה מחיבוריו הוא בחיקוי לסגנון ימי הביניים. באותה שנה הוציא את "עצמות כל בני האדם" בשיתוף פעולה עם ריצ'רד תומסון וחברי Fairport Convention, שבה ניגן לחני מוזיקה עתיקה בליווי מקצבי רוק וגיטרה חשמלית.

==נגני הגלוב==
בשנת 1993 היה למנהל אמנותי של סדרת המוזיקה העתיקה באולם פרסל. באותה שנה התמנה למנהל המוזיקה העתיקה בתיאטרון גלוב השקספירי, השוכן לא רחוק מאולם פרסל. ההרכב שלו, "נגני הגלוב", התמחו במוזיקה אנגלית מן המאות ה-16 וה-17 . הקבוצה מכרה תקליטורים, בעיקר בתיאטרון גלוב, והופיעה על הבימה.

==קונסורט לונדון החדש==
במקביל עמד פיליפ בראש קונסורט לונדון החדש. להרכב זה היה רפרטואר רחב יותר, שכיסה מוזיקה אנגלית, ספרדית, איטלקית וגרמנית מימי הביניים. חומר רב נלקח מן המחקר המקורי של פיקט בספריות באירופה. הוא יצר עיבודים מלהיבים, מעוררי השתאות למוזרות הצלילים. משנת 1994 עד 1997 היה מייסדו ומנהלו של פסטיבל אלדבורו למוזיקה עתיקה.

ב-4 בדצמבר 2013 הושם פיקט במעצר בעוון האשמות נגדו על ניצול מיני. ב-10 בפברואר 2015 נמצא אשם בשני מקרי אונס ובשתי תקיפות חמורות בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, אשר התרחשו בין השנים 1979 ל-1983. לבסוף נגזר דינו ל-11 שנה בכלא.

==דיסקוגרפיה==

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Pickett-Philip.htm תולדות חייו וצילומים שלו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1950
אברהם אבל אדולף ארליך

אברהם אבלי אדולף ארליך (Abraham Abele Adolf Ehrlich, 20 בספטמבר 1837, כ' באלול ה'תקצ"ז – כ"ח באדר א' ה'תרע"ג, 7 במרץ 1913) היה רב ומחנך בלטביה ובפרוסיה המזרחית, מראשי הקהילה היהודית בקורלנד.

== קורות חיים ==
אברהם בן אהרן בן-ציון ארליך נולד בעיר ילגבה שבפלך קורלנד, האימפריה הרוסית, למשפחה דוברת-גרמנית. הוריו חינכו את ילדיהם על פי משנת 'תורה עם דרך ארץ'. למד בבתי הספר הכלליים במיטאו, וקיבל השכלה תורנית מסבו (אבי אמו). ב-1858 החל לשמש כמורה בבית-הספר היהודי בפרידריכשטט. ב-1861 יצא לברלין שם נבחן בבחינות הבגרות.

בשנים 1868-1865 למד פילוסופיה באוניברסיטאות ברלין והאלה וכתב את עבודת הדוקטורט ששמה: "שיפוטו של אריסטו על הדיאלוג פוליטיאה לאפלטון" (De Judicio ab Aristotele de Republica Platonica).

מ-1870 לימד בבית הספר היהודי בברלין. כשנה וחצי היה רב הקהילה בניידנבורג במזרח פרוסיה. בשנים 1876–1872 היה רב ראשי בריגה, והחל מ-1876 ניהל את בית הספר היהודי בה. החל מ-1903 עד למותו היה רבה של הקהילה היהודית בטילזיט. רעייתו הייתה נאני לבית יעקבי, בתם של מאיר יעקבי ושרה-מרים לבית גולדברג, צאצאית של שושלת רבנים ואחותו של הרב ד"ר הושע יעקבי, הרב הראשי של יוגוסלביה.

אף שהיה רב אורתודוקסי נחשב לליברל בדעותיו ונהג לפי תפיסת "תורה עם דרך ארץ". חיבר ספרי הגות ולימוד בנושאי יהדות. הרב ארליך הנהיג את הקהילה היהודית הדוברת-גרמנית באזור.

נכדו הוא המלחין הישראלי אבל ארליך.

== לקריאה נוספת ==
* "פנקס הקהילות - לטביה", הוצאת יד ושם.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים גרמנים
קטגוריה:משפחת יעקבי
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1913
סרסור

The Procuress (Vermeer)}}, ציור של [[יאן ורמיר]]
סרסור הוא בעל מקצוע המתפרנס מתיווך בין קונה למוכר, אך בימינו משתמשים במושג זה בעיקר בהקשר של זנות, דהיינו, אדם שמתווך בין הזונה ללקוחותיה, ומתפרנס מרווחיה של הזונה.

פירוש המילה "סרסור" בעברית הוא מתווך. השימוש במילה למושג של "מתווך זימה" מופיע בתלמוד הירושלמי:

אף שרוב הסרסורים הם גברים, יש גם נשים העוסקות בסרסרות. ברוב המקרים, לא מדובר בניהול עסקיהן של זונות רחוב, אלא במנהלות של בתי בושת. אישה המנהלת בית בושת מכונה "מאדאם". 

במרבית מדינות העולם, ובהן ישראל, הסרסרות היא עבירה פלילית, אם כי יש מדינות שבהן ניהול בית בושת הוא חוקי, הבולטת שבהן היא הולנד.

סעיף 199 לחוק העונשין של ישראל מגדיר את עבירת הסרסרות, וקובע עונש מאסר עד 5 שנים על "מי שמחייתו, כולה או מקצתה, דרך קבע או בתקופה כלשהי, על רווחי אדם העוסק בזנות" ועל "מי שמקבל ביודעין מה שניתן בעד מעשה זנות של אדם או חלק ממה שניתן כאמור". העונש מוחמר ל-7 שנות מאסר, אם אותו אדם עבר את העבירה כלפי בן זוגו, ילדו או ילדו החורג, או תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך, או השגחה. סעיף 200 לחוק קובע חזקה לפיה "גבר הגר עם זונה או שהוא רגיל להילוות אליה דרך קבע או משתמש בפיקוחו או בהשפעתו עליה בדרך שיש בה כדי לסייע בידה או להכריחה לזנות, חזקה עליו שהוא חי על רווחיה, זולת אם הוכח היפוכו של דבר". בסעיף 199 השתמש המחוקק בסגנון עוקף מגדר.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זנות
קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:חוק העונשין
שטיכמוס

שטיכמוס שמראה אותו גובה בשני הקצוות. בדרך כלל הצינור יהיה הרבה יותר ארוך בהשואה לאורך של המיכלים עם השנתות. בגרסה פשוטה יותר, יכול להיות סימון בודד בכל אחד משני הקצוות של צינור שקוף.
שטיכמוס, או שטיכמאס, הוא כלי עבודה פשוט בתחום הבנייה. הכלי מסייע בפילוס (יישור אופקי) של חלקי בניין גדולים לרבות קירות, תוספות בנייה, פרגולות, תקרות גבס ועוד. השטיכמוס עשוי צינור גמיש שקוף הפתוח בשני קצותיו שבתוכו מים הממלאים אותו כמעט עד קצותיו. אורכו של הצינור מותאם למרחק בין האלמנטים הנבנים.

==אופן השימוש==
השימוש בכלי מתבצע על ידי הצבת שפת פני המים שבקצה הצינור האחד בנקודה שגובהה היחסי ידוע (למשל מרכזה של קורת בטון בשלד בניין המסומן במסמר או צבע) ובו בזמן הצבת קצה הצינור השני על גבי מישור אנכי מרוחק (למשל קיר החוץ של בניין) וסימון שפת פני המים בצידו האחר.
מאחר שפני המים בשני קצותיו של הצינור יהיו בגובה שווה (לפי חוק כלים שלובים), יהיה הקו המסומן על המישור האופקי בגובה קבוע הזהה לנקודת הייחוס.

==הדיוק של הכלי==
דיוק השטיכמוס עלול להיפגע אם לתוך הצינור חודר נוזל בעל משקל סגולי השונה מזה של המים. במקרה כזה בצד שבו חדר נוזל קל מהמים (למשל שמן או כהל) תהיה שפת הנוזל גבוהה יותר מזו של המים. בנוסף הדיוק יכול להיפגע אם לתוך השטיכמוס חודר אוויר כך שהוא יוצר בועות לאורך הצינור. מסיבות אלו נהוג להחליף את המים שבשטיכמוס בכל שבוע ויותר ולפעמים אפילו בתחילת כל יום עבודה באתר. לבדיקת דיוק השטיכמוס נהוג להחזיק את שני קצות הצינור צמודים זה לזה ולוודא שפני הנוזל בשני הקצוות באותו גובה.

==מקור המילה==
מקור המילה אינו בערבית או בעברית. ייתכן שמקורה ביידיש, באנגלית, בגרמנית, במספר שפות מזרח אירופיות, או בטורקית, כפי שדוברו בסוף המאה ה-19 עד המחצית הראשונה של המאה ה-20, או שילוב, אולי משובש, של כמה מהן. המקור מדבר על StichMass. אך בימינו אין שימוש למילה זו בגרמנית. Stich היא מילה נפוצה בגרמנית. ייתכן שמדובר בשיבוש של StichMaß, אולם גם טענה זו בעייתית, ייתכן, כאמור לעיל, שהמקור ביידיש או בגרמנית, והכוונה לצירוף של שתי המילים "שטרייך", שפירושה סימון/קו, ו"מאס", שפירושה מידה/מדידה, ובצירוף שתיהן זה אומר "מדידת קו".

==ראו גם==
* פלס בנאים
* פלס לייזר

==קישורים חיצוניים==

* אסף צ'רטקוף, [http://www.bayadaim.org.il/2011/08/%D7%9C%D7%91%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%95%D7%9C%D7%94%D7%A9%D7%AA%D7%9E%D7%A9-%D7%A0%D7%9B%D7%95%D7%A0%D7%94-%D7%91%D7%A9%D7%98%D7%99%D7%9E%D7%95%D7%A1/ לבנות ולהשתמש נכונה בשטיכמוס], באתר "בידיים", 24 באוגוסט 2011
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי עבודה
קטגוריה:בנייה: כלי עבודה
שליקה

[[דייגו ולאסקז: אשה זקנה שולקת ביצים, בערך 1618]]
שליקה היא שיטת בישול בחום: המזון אותו מבקשים לבשל מושם על פי רוב במים, בציר או ביין ומונח על הכיריים באש קטנה. הנוזל בעת הבישול נמצא בטמפרטורות 70-85° צלזיוס, כך שאינו מבעבע.

שליקה מתאימה במיוחד למזון עדין מרקם כביצים, בשר עוף, דגים ופירות, הנוטה להתפרק בשיטות בישול בהן משתמשים באש חמה יותר או בשמן.

ביצים שלוקות נעשות לרוב במים, דג ביין לבן, עוף בציר ופירות ביין אדום. ניתן להשתמש גם במיצי פירות ובחלב לשליקות שונות.

בשליקה משתמר טעם המזון, ועל כן אין להרבות בזמן השליקה ובטמפרטורת השליקה.

נוזל השליקה שמשמש את מסעדות השף מכונה court bouillon ומשמש לשיטות בישול נוספות, מרכיביו הם: חומצה (יין, מיץ לימון), מרכיב ארומטי: "בוקה גרני" (Bouquet Garni- צרור צמחי תבלין טריים הקשור בחוט), נוזל השליקה המרכזי ו"מירפואה" (mire poix- תערובת ירקות ארומטיים החתוכים בגסות).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות בישול
הפארק הלאומי מאדידי

[[מזאמה אדומה בפארק.]]
הפארק הלאומי מאדידי (בספרדית: Parque Nacional Madidi) הוא פארק בשטח של 18,958 קמ"ר באמזוניה הבוליביאנית.

הפארק משתרע מהפסגות מכוסות הקרחונים של הרי האנדים עד ליערות הגשם של נהר הטואיצ'י, והוא כולל מגוון רחב של צמחייה ובעלי חיים.

נקודת המוצא הפופולרית ביותר לביקור בפארק היא העיירה רורנבאקה.

הפארק הוא אזור אנדמי לטפיל לישמניה ברזילינסי נכון ל-2003 הסטטיסטיקה מראה כי מבין הישראלים שמבקרים בפארק אחד מכל 360 יפתח כיבים בעור כתוצאה מהתפרצות המחלה. [https://www.sheba.co.il/73312.pdf]

==קישורים חיצוניים==

* 

מאדידי
קטגוריה:יערות גשם באמריקה הדרומית
קארטרה אאוסטרל

מפת הקראטרה אאוסטרל

קארטרה אאוסטרל (בספרדית: Carretera Austral; מילולית: "הדרך הדרומית") הוא כינויה של דרך מס' 7 הצ'יליאנית, המשתרכת לאורך 1,240 ק"מ בדרום המדינה, מפוארטו מונט ועד ויה אוהיגינס. הדרך נודעה בעבר בשם "דרך הנשיא פינושה". העיר הגדולה ביותר לאורכה, מלבד פוארטו מונט, היא קויאייקה. "הדרך הדרומית" עוברת בנוף בראשיתי של יערות-עד סבוכים, אגמים, פיורדים, קרחונים, תעלות מים ומצוקים תלולים. 

סלילת הדרך החלה על ידי צבא צ'ילי בשנת 1976, בהוראת הנשיא אוגוסטו פינושה, במטרה לחבר לרשת הכבישים כמה מהיישובים המבודדים שבמחוזות לוס לאגוס ואייסן. הדרך נפתחה לתנועה ב-1988, ובשנת 1996 הושלמה עד לפוארטו יונגאי. מאה הקילומטרים האחרונים המובילים לויה אוהיגינס נפתחו בשנת 2000. בשנת 2003 נחנכה דרך הפונה ליישוב קלטה טורטל.

רוב הדרך עדיין אינה סלולה, והנסיעה לאורכה כרוכה בשיט ב-3 מעבורות, שתיים
מהן בחלקה הצפוני, ואחת בחלקה הדרומי. אחת המעבורות הצפוניות פועלת רק בחודשים ינואר ופברואר, וביתר ימי השנה עדיין יש להשתמש בדרכים המקבילות בארגנטינה. ב-5 באוקטובר 2006 הכריזה הממשלה כי בכוונתה לסלול כביש שימנע את הצורך להשתמש במעבורת זו, בהשקעה של כ-100 מיליון דולרים.

==קישורים חיצוניים==

[[אגם חנרל קאררה, בדרום הקארטרה אאוסטרל]]
גשר, קארטרה אאוסטרל

קטגוריה:צ'ילה: תחבורה
קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:פטגוניה
קטגוריה:לוס לאגוס
קטגוריה:אייסן
בוקר

"שעת בוקר", ציור מאת מוריץ פון שווינד, משנת [[1858]]
השמש בשעות הבוקר
מסדר בוקר בבית ספר בקריית מלאכי, שנות ה־60
בוקר הוא החלק המוקדם של היום, בין השחר לצהריים. שעות הבוקר הן השעות שבין הזריחה (ששעתה משתנה מעונה לעונה ומאזור לאזור) לבין 12:00 - שעת אמצע היום, הצהריים.

בוקר הוא הזמן בו רוב האנשים מתעוררים ומתחילים בשגרת יומם. הארוחה הראשונה של היום היא ארוחת בוקר. בעת מפגש בשעות הבוקר מקובל לברך: "בוקר טוב!".

בתרבויות שונות מוקדשת פעילות רוחנית לקבלת היום החדש. ביהדות מתפללים בבוקר תפילת שחרית. יש המתחילים את היום בפעילויות כגון מדיטציה או טאי צ'י, לכניסה הדרגתית ורכה אל היום החדש.

אחרים מעדיפים להתחיל את הבוקר בפעילות נמרצת יותר, כגון הליכה, ריצה או שחייה.

בסין מקובלת התעמלות בוקר בחברותא מדי יום. בישראל הייתה נהוגה בעבר התעמלות בוקר בבתי הספר, במסגרת מסדר בוקר. גם בקול ישראל שודר משדר של התעמלות בוקר, בשעות הבוקר המוקדמות, שנפתח בברכת: "בוקר טוב לכל המאזינים, ולמתעמלים - היכון!". כיום משודרות בשעות הבוקר תוכניות טלוויזיה של אימון גופני בערוצי נישה של ספורט, סגנון חיים וילדים.

בערוצים שונים של הרדיו והטלוויזיה משודרות תוכניות בוקר המותאמות לקהל היעד. תוכניות בוקר בטלוויזיה כוללות לרוב אקטואליה רכה וראיונות בנושאים שוליים יחסית, שכן מיועדות לאנשים המתארגנים לקראת צאתם לשגרת יומם, והקשב שלהם אינו ממוקד כולו בשידור. ברדיו תוכניות בוקר רבות כוללות דיווחי תנועה, לטובת הנהגים המקשיבים בדרכם לעבודה.

ישנם עיתונים המוגדרים כעיתוני בוקר, ששעת הוצאתם מוקדמת מזו של עיתוני הערב.

המושג בוקר משמש גם כמטפורה להתחלות חדשות ולאופטימיות. מילות השיר "החגיגה נגמרת" של נעמי שמר מדגימות זאת:

==ביטויי לשון==
* בוקר טוב ולעיתים בוקר טוב אליהו - סוף סוף הבנת.
* בוקר אור - התשובה הנפוצה לברכה "בוקר טוב".
* בוקר טוב ומבורך - תשובה נוספת לברכת "בוקר טוב".

==קישורים חיצוניים==

*
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חלקי היממה
טיל בליסטי טקטי

ירי של הטיל הבליסטי הטקטי [[MGM-140 ATACMS]]
טיל בליסטי טקטי (tactical ballistic missile TBM) הוא טיל בליסטי המיועד לטווחים קצרים, וללחימה פנים מול פנים בשדה קרב.
לרוב המרחק אליו מיועד הטיל אינו עולה על 300 קילומטר.

הטיל הבליסטי הטקטי הוא לרוב נייד, כדי להבטיח עמידות בשדה הקרב והתמקמות מהירה לצורך ביצוע ירי. בנוסף, מערכת הטיל נושאת עמה מספר ראשי נפץ המיועדים לפגיעה במבנים, ארטילריה, ועוד מטרות מעבר לקווי האויב.

הטילים הבליסטים הטקטיים נותנים מענה בפער שבין ארטילריה רקטית לבין טילים בליסטיים לטווח קצר. טילים טקטיים עשויים להוות יתרון מכריע מעבר לקווי האויב ובשדה הקרב בכלל, עם עוצמה של טיל יבשה המשוגר ממתקן שיגור, וניידות של טילי ארטילריה רגילים. עקב הניידות שלהם, הטילים מוכנים יותר להתמודדות עם תרחישים שונים היכולים לקרות בשדה הקרב.

לצבאות רבים בעולם משמש הטיל הטקטי כוח עיקרי ושיא הטכנולוגיה.
הטילים מספקים נשק בעל יתרון עצום ובמחיר יחסית קטן, ובכך מאפשר למדינות רבות דלות אמצעים לקנות אותו, ולעמוד מול מתקפות של מדינות אחרות, החזקות יותר מבחינה טכנולוגית וצבאית.

טילים בליסטיים עדיין קשים להתמודדות בשדה הקרב, מערכות קרקע-אוויר נעשו יותר מתוחכמות ומפותחות כדי לתת מענה לטילים אלו, אך עדיין, לא ניתן לספק הגנה מלאה מהטילים, עובדה זאת נותנת יתרון לבעל כמות מסוימת של טילים לאיים על השטח האווירי של האויב.

==ראו גם==
*פרהאר

קטגוריה:טילים בליסטיים
דליפה

אזהרה ב[[גרפיטי על בית נטוש בניו אורלינס לאחר ההוריקן קתרינה: "דליפת גז"]]
דליפה היא תנועת חומר דרך פתחים או חורים בלתי מתוכננים ולפיכך בלתי רצויים במכל או מערכת אחרת המכילה זורמים. כאשר יש כניסה או יציאה של חומר דרך החור אומרים שהחומר (או המכל) דולפים. החומר הדולף יכול להיות גז, נוזל ואף מוצק צמיג או אבקה. תיתכן דליפה בין שתי מערכות המכילות נוזלים שונים, לעיתים בשני הכיוונים בו זמנית.

הואיל וממדי הפתח שדרכו מתרחשת הדליפה משפיעים באופן לא אחיד על היקף הדליפה, מקובל למדוד את שיעור הדליפה במונחים של נפח ליחידת זמן או של מסה ליחידת זמן.

דליפות מתוך או אל תוך מערכת יכולות להתפתח כתוצאה ממספר רב של גורמים. קורוזיה, פגמים בריתוך, סדקים או ניקוב הנובעים מפעולת כוח מכני, או בלאי של שסתומים הגורם להם לאבד את אטימותם. במקרים רבים ניתן לזהות את הדליפה בעין כאשר רואים חומר יוצא מהמערכת. במערכות מורכבות או שהגישה אליהן קשה ייתכנו מצבים של חשד לדליפה, שעל מנת לאמת אותו יש לבצע בדיקות שונות ולקבוע בדרך עקיפה את מיקום והיקף הדליפה.

דליפה של גז דליק, כגון גז בישול, עלולה לגרום להצטברות של הגז שדלף ולהצתה לא מבוקרת שלו, הגורמת לפיצוץ או לשרפה שנזקם רב. נשימה של הגז שדלף עלולה לגרום לחנק. עקב סכנות אלה נהוג להוסיף לגז טבעי ולגז בישול חומר בעל ריח עז (כגון אתאנתיול או דיפוספין), שיאפשר לחוש בדליפת הגז בשלב מוקדם שלה.

==ביטויי לשון==
הדלפה היא שימוש מושאל במושג דליפה - בעוד דליפה מתייחסת לחומר פיזי, הדלפה היא דליפה של מידע. גם בהקשר הזה מדובר על יציאת מידע לא מתוכננת, שבדרך כלל לא הייתה אמורה להיחשף.

במדעי המחשב המונח דליפה הושאל כביטוי לתיאור מצב בו תוכנה אינה משחררת משאב מערכת שהוקצה לה, כך שהמשאב דולף מהמערכת ללא בקרה. בפרט לדליפת זיכרון ולדליפת מצביעים חכמים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכניקת הזורמים
קטגוריה:שרברבות
שדה (סוציולוגיה)

בהגותו של פייר בורדייה, "שדה" הוא "מרחב מתובנת, זירה של כוח – יש בו שולטים ונשלטים, יש בו יחסים מתמידים, מתמשכים, של חוסר שוויון ששוררים בתוך המרחב הזה – שהוא גם שדה קרב לשימור או לשינוי יחסי הכוחות הללו" ("[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990018680850205171/NLI על הטלוויזיה]", עמ' 45)<ref></ref>. כל גורם בשדה מוגדר ביחס למיקומם של הגורמים האחרים במרחב, ומתחרה בהם תוך שימוש בכוח היחסי שיש בידו, ואשר מגדיר את מעמדו בתוך השדה, וכפועל יוצא את האסטרטגיות שינקוט. "כל שדה", מוסיף בורדיה, "מגדיר את עצמו בין השאר באמצעות מושאי-מאבק ואינטרסים ייחודיים לו [...] כדי ששדה יפעל, צריך שיהיו בו מושאי-מאבק ואנשים המוכנים לשחק את המשחק ובעלי הביטוס, הכולל הן הכרה של כללי המשחק האימננטיים של מושאי-המאבק וכדומה, והן הכרה בתוקפם" ("על כמה מתכונות השדה" בתוך: שאלות בסוציולוגיה, עמ' 113–114)<ref></ref>. שדות אינם סטטיים – בכל שדה מתקיימים מאבקי כוח על השליטה והיוקרה, המביאים לשינויים במבנה שלהם.

לשדות שונים יש חוקי תפקוד בלתי משתנים שהמשמעותיים שבהם הם:
# שדה מוגדר בין השאר באמצעות הגדרת הפרסים והאינטרסים הייחודיים, שלא ניתנים להמרה על ידי פרסים ואינטרסים של שדות אחרים.
# מבנה השדה הוא מצב יחס הכוחות בין הסוכנים או המוסדות המעורבים במאבק.
# הון ספציפי הוא הון בעל ערך רק ביחס לשדה מסוים.
# לכל שדה יש נטייה להציב ערך עליון שקובע את ההיררכיה בשדה – ערך שהוא אשליה.
# במצב מוגדר של יחס הכוחות, אלה שיש להם מונופול על ההון הספציפי לשדה נוטים לאסטרטגיות של שימור, ואלה שמצוידים בפחות הון – לאסטרטגיות של שינוי.
# אחד המאבקים העיקריים בתחום הוא הגדרת גבולות השדה, לגיטימציה להשתתפות במאבקים ("זו איננה שירה" "זו איננה ספרות").
# לכל האנשים המעורבים בשדה מסוים יש במשותף מספר אינטרסים בסיסיים ההכרחיים לקיום השדה.
# אסטרטגיות הפעולה של המצטרפים החדשים מוגבלות לגבולות הזירה. כתוצאה מכך, המהפכות שהם יכולים לחולל הן מהפכות חלקיות בלבד. מהפכות שלא יסכנו את עצם הזירה, את האקסיומות שעליהן היא מושתתת ואת מסד האמונות האולטימטיביות. לפיכך, פעמים רבות תציג עצמה ההטרודוקסיה<ref></ref> כשיבה אל המקורות, אל הראשית, אל רוח הדברים.
# באמצעות ההכרה המעשית של עקרונות המשחק, כל ההיסטוריה של המשחק, כל עברו, נוכחים בכל מערכה שלו.

אחד הסממנים המובהקים לשדה הוא הופעת גוף של משמרי חיים (למשל: ביוגרפים) ומשמרי יצירות (למשל: פילולוגים). לא ניתן להבין יצירה מבלי להכיר את ההיסטוריה של שדה הייצור של היצירה – דבר המצדיק את קיומם של דרשנים, פרשנים, היסטוריונים, פילולוגים וכן הלאה. להיות פילוסוף פירושו לשלוט בכל מה שיש לשלוט בו בהיסטוריה של הפילוסופיה כדי לדעת איך לנהוג כפילוסוף בשדה פילוסופי.

פיתוח תורת השדות של בורדייה הוא פרי השראתם הן של קרל מרקס והן של מקס ובר. ובר תפס את המציאות החברתית כמכלול של תת-ספירות – הספירה הכלכלית, הדתית וכולי. לכל ספירה יש אוטונומיה והיגיון פנימי משלה. בורדיה, שפיתח את תורת השדות, אומר בעצם אותו הדבר – במרחב החברתי יש שדות רבים; לכל שדה יש אוטונומיה, אך זו אינה טוטאלית מאחר שקיימים קשרים בין השדות – קשרים הניתנים לשינוי. קשרים אלו מתווכים בעיקר דרך "שדה הכוח", הקושר שדה זה למדינה (שלטון פוליטי) ולמבנה המעמדי שלה.

==ראו גם==
* הביטוס

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוציולוגיה