OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
NR-40

NR-40 (ברוסית: нож разведчика, בראשי תיבות ברוסית: НР-40; שפירושו "סכין סיירים" או פינקה) הייתה סכין קרב של הצבא האדום, שהוצגה ב-1940 והשתמשו בה לאורך מלחמת העולם השנייה. לסכין יש להב של 152 מ"מ עם נקודת תפס, ריקאסו גדול (אורך לא מושחז של הלהב ממש מעל המגן או הידית על סכין) ידית עץ שחורה ומגן בצורת S. המגן "הפוך" (בניגוד לרוב המגנים בצורת S, הוא מתעקל לכיוון הקצה) מכיוון שאחיזות סטנדרטיות של הצבא הסובייטי דרשו להחזיק את הסכין עם הקצה כלפי מעלה.

== היסטוריה ==
צנחנים סובייטים, [[1948. ניתן לשים לב ל-NR-40 בצבע שחור.]]
בתחילת המאה ה-20, סכיני פוקו פיניים החלו להיות פופולריים בקרב פושעים ברוב ערי האימפריה הרוסית. יצרני סכינים מקומיים החלו אז לשנות את הכלי הפיני, כדי להפוך אותו לשימושי יותר ללחימה. למשל, הארכת הלהב, שינוי מִגַב שטוח לנקודת תפס והוספת מגן גדול. הנשק שנוצר, שנקרא עדיין "סכין פינית" או "פינקה" ברוסית, נראה שונה למדי מפוקו טיפוסי. "סכינים פיניות" היו בכל מקום בעולם התחתון של פושעי רוסיה וברית המועצות לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בגלל "איגוד הפושעים", "הסכין הפינית" נאסרה בברית המועצות בשנות ה-30 של המאה ה-20, ממש כמו שהאולר הקפיצי ייאסר מאוחר יותר במערב.

מלחמת החורף חשפה מספר ליקויים בנשק הסובייטי; בין היתר, לחיל הרגלים הסובייטי הייתה חסרה סכין קרב טובה. כתוצאה מכך, בשנת 1940, הצבא הסובייטי אימץ את ה-NR-40, שהוא בעצם גרסה בייצור המוני של ה"פינקה" של הגנגסטר הרוסי.

== חטיבת "סכין שחורה". ==
NR-40 יוצר בעיקר במפעל זיק (ЗиК) בזלאטוסט, אוראל. לאחר הקמת חיל הטנקים המתנדבים של אוראל ב-1943, כל חייליו וקציניו צוידו עם עותק מיוחד של NR-40 (שכונה גם "סכין שחורה"). המבנה נקרא מאוחר יותר על ידי הגרמנים בשם "Schwarzmesser Panzer-Division" (חטיבת הטנקים של הסכינים השחורות). ההמנון האוגדתי הלא רשמי הזכיר גם את הכינוי ("Дивизия черных ножей", כלומר חטיבת הסכינים השחורה).

== גרסאות מודרניות של NR-40 ==
NR-40 כבר לא נמצא בשימוש הצבא, אבל עד היום מיוצרים בזלאטוסט העתקים מודרניים כמעט מדויקים שלה. סכין באותה מידה בדיוק ייחשב לנשק מבחינה חוקית, על כן נאסרה למכירה חופשית. כדי לעקוף זאת, היצרנים משתמשים בלהב דק יותר או מסירים את המגן.

== לקריאה נוספת==
* פוקו (סכין)
* סכין סימן 2 של הצי האמריקני
* סכין לחימה Fairbairn-Sykes
* סכין קרב 42
* סכין בליסטית
* NRS-2

קטגוריה:נשק קל סובייטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סכינים
קטגוריה:נשק קר
רדיקליזציה

תאוריית 4 שלבי ההקצנה של בורום ב[[גרמנית (The 4-Step Model Borum).

תרגום:

1. תלונה ("זה לא נכון")
2. אי-צדק ("זה לא צודק")
3. האשמה ("זה אשמתך")
4. התרחקות ("אתה רשע")

]]
רדיקליזציה הוא תהליך של נקיטת עמדות הולכות ומקצינות: הקצנת עמדות קיימות והבאה להקצנה בפעולות מיושמות.<ref></ref> תהליך הרדיקליזציה יכול להשפיע על יחידים או קבוצות, ונגרם לרוב בשל שינויים חברתיים, פוליטיים ודתיים אשר מערערים את הסטטוס קוו. הרדיקליזציה יכולה להוביל לפעילות אלימה ולא אלימה כאחד - הספרות האקדמית מתמקדת באלימות קיצונית (RVE) או בפעולות טרור הנגרמות בשל רדיקליזציה. עם זאת, קבוצות רדיקליות רבות מתנגדות לאלימות ומאמינות בפציפיזם, דוגמה לארגון אשר נוקט בגישה זאת הוא החזית לשחרור בעלי חיים.<ref></ref>

הרדיקליזציה לרוב מתרחשת דווקא בשל הסביבה. לדוגמה, יחידים וקבוצות הופכות פעמים רבות לרדיקליות כאשר יש ניסיון לדכא או לצנזר אותן באופן אלים. בנוסף, יחידים וקבוצות הופכות פעמים רבות לרדיקליות בשל אי היכולת שלהם להשתלב בחברה המתונה (דוגמה לכך היא התנועה לשחרור הגייז שפעלה מ-1969 עד 1980).<ref></ref> בהיבט הסוציולוגי, פעולת הרדיקליזציה היא טבעית, ומתרחשת כאשר ליחידים וקבוצות אין אפשרות אחרת לספק את צורכיהם החומריים והרוחניים.<ref></ref>

== הגדרות ==
ישנן הגדרות רבות למה היא רדיקליזציה ורדיקליזם באופן כללי, אך אין הגדרה אשר קיימת בקונצנזוס של כלל המדינות. ארצות הברית ומדינות המערב לרוב יסמנו יחידים וקבוצות אשר הפעילו טרור כנגדם או כנגד העולם המערבי ופעלו באופן רדיקלי. עם זאת, ישנה גם ביקורת רבה לגבי האופן שבו מסמנים את אותם הארגון, ואיפה מצטייר גבול הרדיקליות.<ref></ref>

על פי האיחוד האירופי, "רדיקליזציה אלימה" היא תופעה של אנשים המאמצים דעות ורעיונות שעלולים להוביל לפעולות טרור כהגדרתן בסעיף 1 של החלטת המסגרת למאבק בטרור.<ref></ref>

על פי אונסק"ו, ההגדרה היא קצת יותר רחבה, ולכן יש דילמות רבות בין גופים שונים על ההגדרה המדויקת של "רדיקליזציה".<ref></ref>

== דוגמאות ==
=== אסלאם ===

מוסלמים רבים, ובעיקר כאלו שהתאסלמו בהמשך חייהם ולא נולדו כמוסלמים, מדרדרים לקיצוניות מוסלמית, וזאת בשל תכנים ברשת החברתית, נסיבות חברתיות וחינוך.

אף על פי שרוב המוסלמים מתנגדים לדאעש (תמיכה ממוצעת של 7% בלבד במדינות מוסלמיות נכון ל-2015),<ref></ref> הארגון צבר פופולריות רבה במשך השנים והתפרסם רבות ברשתות החברתיות הערביות כאשר 11,902 משתמשים המזוהים עם הארגון נפתחו ברשת החברית טוויטר בשנת 2014. זאת לעומת 4,378 בשנת 2013, גדילה של 171% בשנה.<ref></ref>

עם זאת, התמיכה היא לא רק בארגונים יחידניים, אלא היא גורפת. בעיקר באפריקה, איפה שהרדיקליזציה תפסה תאוצה בשל דיכוי, עוני ורשתות חברתיות. רבים התחברו לג'יהאד הסלפי ולזרמים קיצוניים בווהאביה. מספר הלוחמים הג'יהאדיסטים הסלפים הכפיל את עצמו כפליים מ-2010 עד 2013 כשהכלי שלו היה ניצול מלחמת האזרחים בסוריה.<ref></ref>

=== ימין ושמאל ===
לעיתים אידאולוגיות מהימין ומהשמאל יכולות לעבור רדיקליזציה. הרבה פעמים, טרור ימני רדיקלי מתרחש בשל הקצנה בדעות קיימות (לדוגמה: הומופוביה, לאומנות, עליונות לבנה התנגדות לתשלום מיסים ועוד).<ref></ref>

בשמאל, ישנן אידאולוגיות רדיקליות כגון אנרכו-קומוניזם, קומוניזם ואנטי-פשיזם מודרני (אנטיפה). בדרך כלל מדובר באישים וקבוצות שלקחו את האידאולוגיה שלהם לכדי הקצנה ויישום, ופועלים באופן רדיקלי או אלים כנגד אישים או קבוצות היררכיות, כגון משטרה, צבא וגופי ממסד אחרים (ראו אנטי-סמכותנות).

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:סוציולוגיה פוליטית
ארכיון ניטשה

ארכיון ניטשה (בגרמנית: Nietzsche-Archiv) הוא הארגון הראשון שהקדיש את עצמו לארכיון ותיעוד חייו ויצירתו של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
== היסטוריה ==
הארכיון נוסד בשנת 1894 בנאומבורג, גרמניה, ומצא מקום קבוע בוויימאר, ביוזמת אחותו באליזבת פורסטר-ניטשה.

מתחילת דרכו הארכיון ספג ביקורת רבה על כך שהוא תיקן ואף זייף מסמכים לשם מטרות אידאולוגיות נאציות בהן החזיקה אליזבת, בניגוד לאחיה. עד סוף מלחמת העולם השנייה, מקום בעל חשיבות מרכזית לקבלתו של ניטשה בגרמניה. בגרמניה המזרחית הוא היה מזוהה עם "" ( אתרי מחקר וזיכרון לאומיים לספרות גרמנית קלאסית בוויימאר) עד התפרקותו הרשמית ב-1956.<ref></ref> אחזקותיו הפכו נגישות לחוקרים מהמערב, ובראשם מאצינו מונטינארי (), שהחליף את מהדורות ניטשה של הארכיון הישן והמפוקפק במהדורות חדשות.<ref></ref> מאז איחוד גרמניה מחדש, אחזקות הארכיון נמצאות ברשותה של ה־Klassik Stiftung Weimar . מקום מושבו של הארכיון ב"וילה זילברבליק" ("Villa Silberblick") וכיום משמש גם מוזיאון.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.klassik-stiftung.de/index.php?id=344 אתר ארכיון ניטשה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ויימאר: תרבות
קטגוריה:פרידריך ניטשה
קטגוריה:גרמניה: ספריות
קטגוריה:גרמניה: ארכיונים
עומר ורד וילנצ'יק

עומר ורד וילנצ'יק (נולד ב-8 במאי 2007) הוא שייט מפרשית לייזר ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נולד וגדל בקיבוץ מעגן מיכאל. גולש במסגרת מועדון מעגן מיכאל.

בפברואר 2024 ורד וילנצ'יק השיג עבור ישראל מכסת השתתפות בתחרות הלייזר סטנדרט באולימפיאדת פריז (2024) כשהוא בן 16 בלבד, לאחר שסיים במקום השמיני באליפות אירופה בשיט בסירות ILCA 7 שנערכה ביוון. ורד וילנצ'יק דורג בין שני הנציגים הבכירים ממדינות שטרם השיגו כרטיס למשחקים האולימפיים (יחד עם נציג סלובניה), מה שהעניק לישראל את הכרטיס. הוא הנציג הישראלי השלישי בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים והראשון בתחרויות הגברים, לאחר שנופר אדלמן ושי קקון עשו זאת בעבר בתחרויות הלייזר של הנשים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:מעגן מיכאל: אישים
חיננית רב-שנתית

חיננית רב-שנתית (שם מדעי: Bellis perennis), הנקראת בישראל גם בת חן וידועה במיוחד במדינות דוברות אנגלית בשם דייזי, היא צמח עשבוני רב-שנתי השייך למשפחת המורכבים. הפרח היה קיים במקור במערב, במרכז ובצפון אירופה, אך לאורך השנים הוא התפשט גם לאזורים נוספים ברחבי העולם - במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג כמו בחלקים מאמריקה הצפונית ובאוסטרליה. בישראל אפשר למצוא אותה בעיקר בגולן ובגליל.<ref></ref>

לפרח עלי כותרת ייחודיים דמויי קרניים אשר הם לרוב לבנים ולעיתים ורודים, בעוד מרכז הפרח הוא צהוב.

הפרח לעיתים רבות גדל במדשאות, ולרוב קשה למדיי לגרום לו להפסיק לגדול באותן המדשאות לאחר שהוא מתחיל לגדול בהן. הפרח פורח לרוב בין מרץ לספטמבר.<ref name="Spellenberg-2001"></ref>

בזכות מראהו העדין לעיתים רבות הפרח מסמל טוהר ותמימות.

== שימושים ==
ניתן לאכול את הפרח הגולמי בכריכים, מרקים וסלטים.<ref name="pfaf"></ref> הוא משמש גם להכנת תה וכתוסף ויטמין.

לאורך ההיסטוריה היו שהשתמשו בחלקים מהפרח מהחיננית האנגלית למטרות רפואיות<ref>Howard, Michael (1987). Traditional Folk Remedies. Century, p. 129.</ref> בשל האמונה שלפרח תכונות מועילות לטיפול במקרים של שיעול, ברונכיטיס ופצעים.

הפרח שימש גם באופן מסורתי להכנת שרשרת חינניות במשחקי ילדים.<ref></ref>

== בתרבות ==
* שמו של היישוב הקהילתי בת חן בישראל ניתן לו על שם הפרח.
* חיננית רב-שנתית היא הפרח הלאומי של הולנד.<ref></ref>
* בתוכנית הטלוויזיה <nowiki></nowiki>הגן הקסום...<nowiki></nowiki> אחת הדמויות (בשם אופסי דייזי) קרויה על שמה daisy שפירושה זה שם הפרח.

== גלריה ==
<gallery mode=packed heights=160px>
קובץ:Sea_of_Daisies_at_Kew_Gardens.jpg|פרחי חיננית רב-שנתית במדשאה בגני קיו שבלונדון
קובץ:Bellis_perennis_-_flowers_(18739573142).jpg|טקסט=Leaves suddenly broaden to their ends|העלים של הפרח
קובץ:Bellis_perennis_in_Aveyron_(18).jpg|טקסט=Leaves frequently prostrate|העלים של הפרח
קובץ:Bellis_perennis_sl3.jpg|טקסט=Flower head|ראש הפרח
קובץ:Bellis_perennis_sl5.jpg|טקסט=Flower head maturing to a cone|ראש הפרח הופך בהמשך לצורת קונוס
קובץ:Bellis_perennis_ENBLA04.JPG|טקסט=Individual yellow 5-petalled flowers|צילום תקריב של חיננית רב-שנתית
קובץ:Bellis_perennis_sl6.jpg|טקסט=Individual flower|פרח בודד
קובץ:Bellis_perennis_(8580127027).jpg|טקסט=Immature flowers often particularly reddened|חיננית רב-שנתית עם עלי כותרת ורודים
קובץ:Bellis_perennis_'Tasso_Red'_Stokrotka_pospolita_2022-04-09_02.jpg|טקסט=Horticultural example|חיננית רב-שנתית עם עלי כותרת ורודים
קובץ:(Children wearing daisy chains in front of apple blossom, Warners orchard, Tasmania) (Frank Hurley) (9714613416).jpg|ילדים אוסטרלים עם שרשרת חינניות
</gallery>

== ראו גם ==
* חיננית (צמח)

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:מורכבים
וילהלם רו

וִילְהֶלְם רוּ (בגרמנית: Wilhelm Roux; ) היה אנטומיסט ואמבריולוג גרמני, וחלוץ הביולוגיה ההתפתחותית.

==נעוריו ולימודיו==
Roux נולד והתחנך בינה, גרמניה שם למד באוניברסיטה ולמד אצל ארנסט הקל. הוא גם למד באוניברסיטה בברלין ובשטרסבורג אצל , פרידריך דניאל פון רקלינגהאוזן ורודולף וירכו. אף על פי שהוכשר כרופא קליני, הוא העביר את הקריירה שלו בביולוגיה ניסויית. עבודת הדוקטורט שלו על ההתפתחות האמבריולוגית של כלי דם הייתה מחקר מוקדם מכונן במודלים ביו-פיזיים, אבן דרך בחקר מערכת הלב וכלי הדם.

==קריירה ומחקר==
במשך עשר שנים עבד רו בברסלאו (כיום ורוצלב), והפך למנהל המכון שלו לאמבריולוגיה ב-1879. הוא היה פרופסור באינסברוק, אוסטריה בין השנים 1889–1895, ולאחר מכן קיבל קתדרה של פרופסור במכון האנטומי של אוניברסיטת האלה-ויטנברג, תפקיד בו התמיד עד 1921.

המחקר של רו התבסס על הרעיון של Entwicklungsmechanik או מכניקה התפתחותית: הוא חקר את המנגנונים של התאמות תפקודיות של עצמות, סחוס וגידים למומים ומחלות. המתודולוגיה שלו הייתה להפריע להתפתחות עוברים ולצפות בתוצאה. חקירותיו של רו בוצעו בעיקר על ביצי צפרדעים כדי לחקור את המבנים המוקדמים ביותר בהתפתחות הדו-חיים. מטרתו הייתה להראות תהליכים דרוויניסטים הפועלים ברמה התאית.

בשילוב עם הגילוי המחודש של מאמרו של גרגור מנדל משנת 1866 על יסודות תורשתיים באפונה, תוצאות אלו הדגישו את התפקיד המרכזי של הכרומוזומים בנשיאת חומר תורשתי. בחלוקת תאים התא מתחלק לשני חצאים עם מספר שווה של כרומוזומים הדומים לתא האב והם דיפלואידים באופיים.

בשנת 1885 הסיר רו קטע מ של תרנגולת עוברית והשרה אותו בתמיסת מלח חמה למשך 13 ימים, תוך ביסוס העיקרון של תרבית רקמות תהליך שיפותח בהמשך על ידי הביולוג האמריקאים ו.

בשנת 1888 פרסם רו את תוצאות סדרת ניסויי פגמים שבהם לקח עוברי צפרדע של 2 ו-4 תאים והרג מחצית מתאי כל עובר באמצעות מחט חמה. הוא דיווח שהם גדלו לחצי עוברים ושיער שתפקודם הנפרד של שני התאים כבר נקבע. זה הוביל אותו להציע את תאוריית "הפסיפס" של ה שלו: לאחר כמה חלוקות תאים העובר יהיה כמו פסיפס, כל תא ממלא את התפקיד הייחודי שלו בעיצוב כולו.

לאחר כמה שנים התאוריה של רו הופרכה על ידי מחקריו של עמיתו ומאוחר יותר, ביתר דיוק, הראה הנס שפמן כי ככלל, מסקנותיו של דריש היו נכונות, אך תוצאות כמו זו של רו עשויות להתקבל לאחר התערבות במישורים מסוימים. למרות ההתקדמות המוקדמת הזו לכשל של רדוקציוניזם, המתודולוגיה המכנית החלוצית של רו הייתה עתידה להתגלות כפורייה ביותר בביולוגיה של המאה ה-20.

==כתבים נבחרים==
<div style="text-align:left">Gesammelte Abhandlungen über Entwickelungsmechanik der Organismen, 1895</div>

==קישורים חיצוניים==

*

==ביאורים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זואולוגים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1924
סכין קרב 42

סכין קרב 42 (בגרמנית: Seitengewehr 42 או SG-42) הידוע גם בשם Seitengewehr Modell 42, פותח ב-1942 על ידי וילהלם גוסטלוף ורקה (Wilhelm Gustloff Werke) ויוצר על ידי קרל איקהורן (Carl Eickhorn) בזולינגן.
== מאפיינים ==

על פי תיאורה, חברת גוסטלוף והמעצב הראשי שלה קרל ברניצקה, קיבלו באוקטובר 1942 פטנט גרמני 766198 עבור Armeemesser (סכין צבאית) על פי תיאורו. ה-SG 42 נועד להשלים ולהחליף מאוחר יותר את הכידון S84/98 III המקורי של רובה השירות מאוזר 98k. סכין הקרב 42 תוכנן כסכין קרב רב-כלי, אך ניתן היה להרכבה גם ככידון על ה-מאוזר 98k. כידון S84/98 III עצמו היה עיצוב מוצלח, אך היה מחסור בסכיני שימוש אישי וקרבי בצבא הגרמני וסכינים כאלה נרכשו בדרך כלל באופן פרטי.

לאחר קבלת הפנים החיובית העקבית של כמה מאות יחידות בשימוש ניסויי של חיילים בשנת 1943, הייצור אושר על ידי אדולף היטלר, אך זה לא קרה עד לאחר המלחמה בגלל עלות הסבת הייצור. בשנת 1944, הוצאה פקודה לייצור 10,000 חתיכות על ידי ה-Heereswaffenamt (סוכנות הנשק של הצבא הגרמני). החל היצור במפעלים, אך בשל סיום המלחמה, המפעלים סיפקו רק מספר קטן של סכיני קרב. ה-SG 42 יוצרו על ידי Waffenfabrik Carl Eickhorn בזולינגן ועל ידי יצרן כלי העבודה Robert Klaas Solingen.<ref>[http://www.nirvi.fi/nnbm/page223.html SEITENGEWEHR 42 Tool bayonet for K98, extremely rare and expensive]</ref>

== מפרט טכני ==
הייצור של ה-SG 42 נעשה בעיקר מחלקי מתכת מוטבעים. קשקשי הידית והמעטפת היו זולים ויוצרו במהירות מחלקי שרף פנולי יצוקים. אורך הלהב היה 179.5 מ"מ, האורך הכולל היה 304 מ"מ (317 מ"מ עם הנדן). ללהב היה חריץ. הסכין הכילה ערכת כלים בידית שלה והיא הייתה ניתנת להסרה (ניתוק) בקלות לשימושי תחזוקת הרובה ולמשימות אחרות. ערכת הכלים כללה מברג, סכין קטנה, מרצע ומחלץ פקקים. תושבת המגן של הידית שימשה כמחלץ מארז מחסניות.

במקביל לפיתוח הכידון-סכין הזה לאחר מלחמת העולם השנייה, החל פיתוח עולמי של כידון כנשק חיתוך ודקירות בלבד, גם למטרת סכין שירות רב תכליתי (מסור, חותך תיל). הכידון הסודני לרובה הסער האמריקאי AR-10 לאחר המלחמה היה אימוץ של ה-SG 42 עם שינויים קלים בלבד.<ref>[https://armourersbench.com/2019/10/07/armalite-ar10-sudanese-bayonet/ ArmaLite AR10 Sudanese Bayonet]</ref>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.europeanblades.com/knife-patents-a-multitool-army-knife/ פטנטים על סכין: אולר רב כתכליתי]
* [http://www.nirvi.fi/nnbm/page223.html סכין קרב 42 הרכבה ושימושים]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשק קל גרמני במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:נשק קר
קרב 42
ברטאן (אזור היסטורי)

ברטאן (בצרפתית: Bretagne) הוא חצי אי, מדינה היסטורית ואזור בעלי ייחוד תרבותי הנמצא כיום בחלקה הצפון מערבי של צרפת המודרנית. במהלך התקופה הרומאית האזור השתרע על פני החלק המערבי של אזור ארמוריקה. ברטאן הפכה לממלכה עצמאית ולאחר מכן לדוכסות לפני שהתאחדה עם ממלכת צרפת ב-1532.

ברטאן כונתה בעבר גם "בריטניה הקטנה".<ref></ref> היא גובלת בתעלת למאנש מצפון, בנורמנדי מצפון מזרח, בחלק המזרחי של חבל פיי דה לה לואר מדרום מזרח, במפרץ ביסקאיה מדרום, ובים הקלטי והאוקיינוס האטלנטי ממערב. האזור משתרע על פני 34,023 קמ"ר.

האזור מכיל כמה מהמבנים העתיקים ביותר בעולם כולל Cairn of Barnenez ו-Tumulus Saint-Michel שמתוארכים לתחילת האלף החמישי לפני הספירה.<ref name="Saint-Michel tumulus"></ref><ref></ref> ב-1790, שנה לאחר המהפכה הצרפתית, חולקה ברטאן לחמישה אזורי ניהול – פיניסטר במערב, קוט-ד'ארמור בצפון, איל ווילן בצפון מזרח, מורביהאן בדרום והלואר האטלנטי בחלק הדרום-מזרחי. ב-1941, במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת, הוחלט על האיחוד של אזור הניהול הלואר האטלנטי כם חבל פיי דה לה לואר ועל האיחוד של ארבעת אזורי הניהול האחרים לחבל ברטאן.

לפי מפקד האוכלוסין הצרפתי של שנת 2010 אוכלוסיית האזור ההיסטורי של ברטאן באותה העת כללה 4,475,295 תושבים. ב-2017 המטרופולינים הגדולים ביותר באזור זה היו נאנט (עם 934,165 תושבים), רן (עם 733,320 תושבים) וברסט (עם 321,364 תושבים).<ref></ref> ברטאן היא המולדת המסורתית של העם הברטוני ואחת מששת האומות הקלטיות,<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> והיא ממשיכה לשמר על זהות תרבותית מובהקת המשקפת את ההיסטוריה הברטאנית.

== גלריה ==
<gallery class="center" widths="170" heights="170">
קובץ:Tombeau_Merlin_Brocéliande195.JPG|קברו של מרלין ביער ברקליאנדה
קובץ:Crucuno_dolmen.jpg|דולמן בפלוהרנל
קובץ:Tour-qui-qu-en-grogne-DS62.jpg|טירת סן-מלו
קובץ:Château_Suscinio.jpg| שאטו דה סוסקיניו
קובץ:Batz-sur-Mer_Coiffe.jpg|ילדה עם כיסוי ראש ייחודי לאזור
קובץ:W._Otway_Cannell_8_Modern_Brittany.jpg|"ברטאן המודרנית" – איור מאת וו. אוטוויי קאנל
קובץ:Morlaix-Viaduc-1.jpg|הויאדוקט של מורלאיקס הוא מהויאדוקטים הגבוהים ביותר בצרפת.
קובץ:FIL_2009_-_Coiffes_bretonnes_-_bigoudènes_-_cercle_ar_vro_vigoudenn.JPG|נשים ברטוניות עם כיסוי ראש אשר ייחודי לאזור
קובץ:Anne_de_Bretagne-Jean_Bourdichon-reverse.jpg|הדוכסית אן מברטאן הייתה השליטה העצמאית האחרונה של ברטאן
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:צרפת: חצאי איים
קטגוריה:ברטאן
אולכסנדר פטרובסקי

אולכסנדר פטרובסקי (נולד ב-9 ביוני 1972, רוסטווי, גיאורגיה) הוא דמות ציבורית, פעיל הפזורה הארמנית בעיר דניפרו, אחד היזמים המצליחים באוקראינה ונשיא קרן צדקה הבינלאומית "סולידריות", התומכת במיוחד בתעשיית הקולנוע הלאומית.<ref name=":0"></ref><ref></ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
פטרובסקי נולד ברוסתווי בגאורגיה הסובייטית. זמן קצר לאחר לידתו המשפחה עברה לעיר דניפרו בו הוא גדל. לארח סיום לימודי בית ספר הוא למד בבית ספר לטכנאים. פטרובסקי היה ספורטאי בולט בעיר בתחום ג'ודו. הוא עסק בפיתוח ספורט הקרב בעיר דניפרו ובטיפול בותיקי התנועה האולימפית.

בשנת 2003 הוא הקים את קרן צדקה הבינלאומית "סולידריות" כדי לתמוך ביוזמות הומניטריות.<ref></ref>

במהלך הבחירות לנשיאות אוקראינה ב-2004, הוא תמך במועמדים דמוקרטיים, כתוצאה מכך הוא נרדף על ידי רשויות אכיפת החוק. לאחר ניצחונו של ויקטור ינוקוביץ' ב-2010, הוא נאלץ לעזוב זמנית את אוקראינה. עם תחילתה של מהפכת הכבוד, חזר לאוקראינה, שם ארגן במרץ 2014 את המרכז הציבורי לתיאום ההתנגדות לחבלנים רוסים בעיר דניפרו.<ref></ref><ref></ref>

לאחר הרחקת הסכנה הרוסית בעיר דניפרו ב-2014, פטרובסקי נטל חלק בהחזרה לבעלות המדינה על בית החולים הצבאי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, שהיה משועבד בבנק רוסי, למעשה הוא ארגן מחדש את הלוגיסטיקה של סיוע חירום לחיילים - פצועי מלחמת רוסיה-אוקראינה.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>

במקביל לקח חלק בפריסת מפקדות מתנדבים לסיוע בחזית - באמצעות קרן "סולידריות" סיפקו ציוד לגדוד המתנדבים "דניפרו-1". משנת 2022 מכלכל גדוד המתנדבים של כוחות המזוינים של אוקראינה "סולידריות", הליבה שלו מורכבת מאנשים מגאורגיה.<ref></ref>

מאז 2016 הוא מתמקד בפיתוח מוסדות הומניטריים ודתיים בעיר דניפרו.<ref></ref>

מאז 2018, הקרן הבינלאומית של אלכסנדר פטרובסקי "סולידריות" תומכת באופן שיטתי בקולנוע הלאומי: הסרט של וסיאנוויץ' ולנטין זכה בפרס הראשי בפסטיבל ונציה (סרט "אטלנטיס" 2019) (יש מאמר צרפתי להיפר-קישור), נתמך על ידי הקרן. בשנת 2019 התקבלה תמיכה בהפקת הסרט של טרס טומנקו "בית המילה" (2021 ), המוקדש לזרם תרבותי "התחייה שנהרגה" ולפופולריזציה של הידע על הפשע הקומוניסטי של הולודומור. הקרן תמכה בהשתתפות בפסטיבל הסרטים של ורשה 2020 (יש מאמר צרפתי) ובפסטיבל הסרטים של לונדון I.<ref></ref><ref name=":0" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נדבנים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1972
פייר דניאל שנטפי דה לה סוסיי

פייר דניאל שנטפי דה לה סוסיי (בהולנדית: Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye; נולד ב-9 באפריל 1848 בלייוורדן; מת ב-20 באפריל 1920 בבילטהובן), בנו של התאולוג דניאל שנטפי דה לה סוסיי, היה תאולוג וחוקר דת פרוטסטנטי הולנדי, הידוע בעיקר כעורך הספר ספר לימוד ההיסטוריה הדתית (Lehrbuchs der Religionsgeschichte, מהדורה ראשונה ב-1887, מהדורות נוספות ב-1897, 1905, 1925). הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת אוטרכט למדעים שימושיים ב-1871 ונחשב לאחד ממייסדי לימודי הדת המודרניים. מ-1878 היה פרופסור להיסטוריה דתית באוניברסיטת אמסטרדם ובין 1899 ל-1916 - באוניברסיטת ליידן.

== ספר לימוד ההיסטוריה הדתית ==
ספר לימוד ההיסטוריה הדתית (Lehrbuch der Religionsgeschichte) אותו כתב שנטפי דה לה סוסיי ופרסמו ב-1887, היה במשך תקופה ארוכה ספר היסוד בתחום. המהדורה האחרונה שלו יצאה לאור על ידי אלפרד ברטהולט ואדווארד להמן ב-1925. הוא פרסם את הספר שלוש פעמים בין 1887 ל-1905. המהדורה הרביעית והאחרונה פורסמה לאחר מותו. מהדורה זו תוקנה ושונתה. היא מכילה תרומות של מומחים חשובים: סטן קונוב (האינדיאנים - בודהיזם), אדווארד להמן (הפרסים - הדת הזורואסטרית), ברנהרד אנקרמן (דת העמים הפרימיטיביים), הנס אוסטנפלדט לאנגה (המצרים), מרטין פ' נילסון (היוונים - הדת היוונית), לודוויג דובנר (הרומאים), אלכסנדר ברוקנר (הסלאבים והליטאים), וילהלם גרנבך (הגרמנים), ג'.א. מאק קולוך (הקלטים), אוטו פרנקה (דת הסינים), קרל פלורנץ (היפנים), פרידריך ג'רמיאס (עמים שמיים במזרח הקרוב), כריסטיאן סנוק הורחרוניה (אסלאם).

== כתביו ==

== ספרות ==

==גרסאות שמות==

== קישורים חיצוניים ==

* Literatur von und über Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek
* [https://dwc.knaw.nl/en/biografie/pmknaw/?pagetype=authorDetail&aId=PE00004588 Pierre Daniel Chantepie de la Saussaye] Eintrag bei der Königlich Niederländischen Akademie der Wissenschaften

קטגוריה:הולנדים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:חוקרי דתות
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:נפטרים ב-1920
פדרו וינטר

פדרו וינטר (בצרפתית: Pedro Winter; נולד ב-21 באפריל 1975), הידוע גם בשם הבמה ביזי פי (Busy P), הוא מפיק מוזיקלי, די ג'יי, בעל חברת תקליטים ומנהל אמנים צרפתי. הוא ניהל את דאפט פאנק מ-1996 עד 2008,<ref></ref><ref></ref> וב-2003 ייסד את חברת התקליטים המוזיקה האלקטרונית אד באנגר רקורדס בה החתים את ג'אסטיס, ברייקבוט, קסיוס, מר אויזו, די ג'יי מהדי ועוד.

== חיים וקריירה ==
וינטר נולד ב-21 באפריל 1975 בפריז, צרפת. הוא גדל תחת השפעת הבי מטאל, היפ הופ ורוק שמאוחר יותר הופיעו במוזיקה שלו, לדבריו הלהקה האהובה עליו בכל הזמנים היא הביסטי בויז. הוא גילה את המוזיקה האלקטרונית בשנת 1992 עם אחיו, תומאס וינטר. זמן קצר לאחר מכן, הוא החל לתקלט בבר What's Up וארגן את האירועים Hype ב-Folies Pigalle ולאחר מכן ב-Smoker The Palace עם דייוויד גטה.

בשנת 1996, כשהיה סטודנט למשפטים, פגש פדרו את תומא בנגלטר וגי-מנואל דה הומם-קריסטו. הצמד המפורסם דאפט פאנק ביקשו ממנו להיות המנהל שלהם והוא נעתר.

בשנת 2002 הקים את Headbangers Entertainment באמצעותו ניהל אמנים שונים ביניהם קסיוס, קוסמו ויטלי, תומאס וינטר ובוג ודי ג'יי מהדי. שנה לאחר מכן, וינטר ייסד את חברת התקליטים אד באנגר רקורדס, חטיבת מוזיקה שהחתימה תחילה את מר פלאש עם האלבום "Radar Rider", אחר כך החתימה את ג'אסטיס, אחריה סבסטיאן ב-2004, ובהמשך את Uffie, די ג'יי מהדי, מר אויזו ועוד.<ref></ref> ב-2008 הוא הפסיק לנהל את דאפט פאנק כדי להתמקד בלייבל שלו ובקריירה המוזיקלית שלו בתור ביזי פי.

באלבום הבכורה של פיניקס, United, וינטר הופיע על סינתיסייזר בשיר "Funky Squaredance".<ref></ref> סינגל הרמיקס שלו לשיר "What's Your Name Again" של פנסי היה להיט מועדונים עם יציאתו. הקליפ לשיר נוצר שוב תחת חברת התקליטים אד באנגר רקורדס.<ref></ref>

=== חיים אישיים ===
פדרו היה נשוי לנדג' וינטר, מנהלת יחסי הציבור של הבוטיק הפריזאי קולט.<ref></ref> אחיו, תומאס ווינטר, סולן אינדי ואלקטרו האוס, הוא בעל חנות קעקועים לשעבר.<ref></ref>

== דיסקוגרפיה ==

=== מיני-אלבומים ===

* 2004: Limit Ed
* 2007: Rainbow Man
* 2007: The Headbangers
* 2008: Pedrophilia
* 2013: Still Busy
* 2017: Genie
* 2021: Track of Time

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תקליטנים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1975
פוטוריאליזם

פוטוריאליזם הוא ז'אנר אמנות הכולל ציורים, רישומים ויצירות אמנות חזותית ריאליסטיות אחרות בהן האמן למד תצלום ברזולוציה גבוהה ולאחר מכן ניסה לשחזר את התמונה באופן ריאליסטי ככל האפשר במדיום אחר תוך הקפדה על פרטים ודיוק, באופן שלעיתים רבות מטשטש את הקווים בין מציאות לאשליה.

הגם שניתן להשתמש במונח באופן נרחב כדי לתאר יצירות אמנות במדיות רבות ושונות, הוא משמש במיוחד גם לקבוצת ציורים וציירים בתנועת אמנות אמריקאית שהחלה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70.

את המילה "פוטוריאליזם" טבע לראשונה סוחר האמנות האמריקני לואיס ק. מייזל בשנת 1969,<ref name="meiselgallery1">[http://www.meiselgallery.com/ Meiselgallery.com]</ref> והיא הופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1970 בקטלוג של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.<ref name="Meisel, Louis K. 1980. p. 12">Meisel (1989), p. 12.</ref>

האמנים שיוצרים את יצירות האמנות שלהם בסגנון זה משתמשים בטכניקות שונות על מנת ליצור את יצירותיהם אשר עשויות לכלול שימוש ברשתות בבסיס הציור, מקרנים, ושבלונות על מנת לוודא שהציור יהיה מדויק ככל הניתן על הקנבס. למרות שהאמנים מסתמכים על צילומים על מנת ליצור את אותן יצירות האמנות, לרוב האמנים משלבים ביצירותיהם גם פרשנויות וניואנסים סגנוניים משלהם.

המדיום הפופולרי ביותר ליצירות פוטוריאליסטיות הם ציורי שמן, בעוד שמדיות פופולריות נוספות כוללות צבעים אקרילים, צבעי מים ורישומים.

ציירים בז'אנר נוטים לעיתים רבות לצייר נופים (בעיקר נופים אורבניים), פורטרטים וטבע דומם.

== אמנים בולטים בז'אנר ==
* גוטפריד הלנוויין
* אודרי פלאק
* צ'אק קלוז
* ריצ'רד אסטס

== גלריית תמונות ==
<gallery mode=packed heights=160px>
קובץ:John's_Diner_by_John_Baeder.jpg|הציור הפוטוריאליסטי "הדינר של ג'ון והשברולט של ג'ון", 2007
קובץ:Dom zu Regensburg (Max Pfaller).jpg|הציור הפוטוריאליסטי "קתדרלת רגנסבורג" מאת הצייר הגרמני מקס פאלר
קובץ:Helnwein,_Head_of_a_Child.jpg|תצלום של הציור הפוטוריאליסטי "ראש של ילדה" מאת הצייר האוסטרי-אירי גוטפריד הלנוויין במוזיאון הרוסי
קובץ:Susan_Harrell_Painting_Balanced_Diet.jpg|תצלום של הציירת סוזאן הראל בעודה מציירת את הציור הפוטוריאליסטי "תזונה מאוזנת", 2015
</gallery>

== ראו גם ==
* אמנות עכשווית
* היפר-ריאליזם
* ריאליזם (אמנות)
* טרומפ-לויל

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציור מודרניסטי
קטגוריה:אסכולות באמנות
הרמון אטקינס מקניל

הרמון אטקינס מקניל (באנגלית: Hermon Atkins MacNeil; 27 בפברואר 1866 - 2 באוקטובר 1947) היה פסל אמריקאי יליד אוורט, מסצ'וסטס. <ref></ref>

== קריירה ==
מקניל סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות של מסצ'וסטס, בשנת 1886, <ref>Student Academic Records, Archives of Massachusetts College of Art and Design</ref> הפך למדריך באמנות תעשייתית באוניברסיטת קורנל בין השנים 1886 ל-1889, ולאחר מכן היה תלמידם של אנרי מ. צ'אפו ואלכסנדר פלגוייר ב- פריז. בשובו לאמריקה, הוא סייע לפיליפ מרטיני (1858–1927) בהכנת דגמי סקיצות לתערוכת הקולומביה העולמית, ובשנת 1896 הוא זכה במלגת ריינהארט, ועבד ברומא ארבע שנים (1896–1900).<ref name=":0">Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Macneil, Hermon Atkins". Encyclopædia Britannica. Vol. 17 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 265.</ref>

בשנת 1906 הוא הפך לאקדמאי לאומי. יצירתו החשובה הראשונה הייתה "הרץ המוהיקני", ואחריו פיסל את "שיר פרימיטיבי", דמויות של אינדיאנים הצפון אמריקאים.[3] כמה מהפסלים המוקדמים יותר של אינדיאנים אמריקאים שימשו השראה לתרומתו המאוחרת יותר "הופי מתפלל לגשם" ודמויות אינדיאנים אחרות, לתערוכת הרכישה של לואיזיאנה. הוא יצר פסלי נשים, ופסלוני עירום המושפעים מתקופת חייו ברומא ובפריז,[4] אחת מיצירותיו העיקריות היא פסל "אנדרטת ויליאם מקינלי" בקולומבוס, אוהיו, לכבוד הנשיא ויליאם מקינלי. בשנת 1909 הוא זכה בתחרות לאנדרטה גדולה של חיילים ומלחים באולבני, ניו יורק.<ref name=":0" />

אולי עבודתו הידועה ביותר היא כמעצב של המטבע "קווארטר" המציגה תבליט של "החירות" שנטבעה בין 1916 ל-1930, ונושאת את ראשי התיבות שלו מימין לתאריך. הוא גם הכין את פסל "הצדק" בצד המזרחי של בניין בית המשפט העליון של ארצות הברית.

מקניל היה אחד מתריסר פסלים שהוזמנו להתחרות בתחרות פסל "האישה החלוצה" ב-1927,<ref>Exhibition of Models for a Monument to the Pioneer Woman’’ at the Chicago Architectural Exhibition, East Galleries, Art Institute of Chicago, June 25 to August 1, 1927</ref> בה לא הצליח לזכות. עבודתו הייתה גם חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928 וב אולימפיאדת הקיץ 1932.<ref></ref>

אחת מיצירותיו האחרונות הייתה פסל "הפוני המהיר" שנחנך ב-1940 בסנט ג'וזף, מיזורי.

=== משפחה ===
אשתו, קרול ברוקס מקניל, גם היא פסלת, הייתה תלמידה של פרדריק ויליאם מקמוני.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:Pony-express-statue.jpg|הפוני המהיר
File:Civil War Soldiers and Sailors Monument (Philadelphia) - DSC06751.JPG|אנדרטת חיילי מלחמת השחור
File:Statue of Ezra Cornell, founder of Cornell University.jpg|פסל עזרא קורנל, באוניברסיטת קורנל
File:Coming of the White Man sculpture.jpg|מפגש האדם הלבן עם האינדיאני, פורטלנד אורגון
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1866
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
כידון S84/98 III

כידון S84/98
כידון S84/98 III (באנגלית: S84/98 III bayonet) היה הכידון הסטנדרטי לרובה הגרמני מאוזר 98k.<ref name=":02"></ref> <ref></ref>

== המקור ==
כידון S84/98 III היה הייצור האחרון של כידוני ה-S84/98 הגרמניים. מקורו בכידון 1871/1884 הכידון סכין הסטנדרטי הראשון אי פעם עבור כל צבא אשר אומץ בקיסרות הגרמנית לשימוש עם הרובה 1871/1884.<ref name=":12"></ref> זה היה שינוי ועדכון של המאוזר דגם 1871, רובה המאוזר הראשון שהתאים לו מחסנית צינורית בעלת 8 סיבובים שתוכנן על ידי אלפרד פון קרופצ'ק (Alfred von Kropatschek).<ref></ref> זה היה "הרובה החוזר" הראשון של הכוחות המזוינים הגרמניים (רובה חוזר הוא רובה חד קנה המסוגל לפרוק חוזר בין כל טעינת תחמושת. זה מושג בדרך כלל על ידי שמירת כדורים מרובים במחסנית ולאחר מכן הזנתם בנפרד לתוך הקנה על ידי בורג חוזר), על אף שהוא הוחלף במהירות ב-"Gewer 1888" שיוצר בתגובה לרובה לבל 1886, הרובה הראשון שהשתמש באבק שריפה ללא עשן.<ref></ref> 

התבנית הראשונה של כידון S84/98 או M1884/98 הייתה כידון 1871/1884 שהותאם כך שניתן יהיה להשתמש בו על ה-Gewer 98.<ref name=":12" /> זה הוחלף בשירות על ידי כידון 1898/05. אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה החלו לייצר שוב את ה-S84/98 תחת הכינוי S84/98 II.<ref name=":12" /> צבא הקיסרות הגרמנית השתמש בכידון זה במלחמת העולם הראשונה כדרך ל"שימור משאבים נדירים".<ref name=":12" /> ה-S84/98 III היה ייצור של כידון S84/98 במהלך תקופת רפובליקת ויימאר המאוחרת ובתקופת גרמניה הנאצית.

== הייצור ==
רוב הייצור של הכידון נעשה על ידי מתקנים באזור זולינגן בגרמניה.<ref name=":22"></ref> מלבד זה יצרנים גרמנים אחרים עסקו בייצורו כמו:
* Jos. Corts שיצרו כלי עבודה חשמליים,
* Adler AG
* Dürkopp שיצרה אופנועים וכיום מכונות תפירה Durkopp Adler
* Mundlos AG שיצרה מכונות תפירה
* וכן יצרניות מכשור כירורגי גדולות Jetter & Scherrer, Aesculap Werke, Tuttlingen.<ref name=":22" />

הכידון יוצר גם עבור גרמניה במדינות שנכבשו על ידה, מה שנעשה באוסטריה על ידי
* Genossenhaft Maschinenfabrik
* Ferlach

כמו כן Manufacture d'armes de Châtellerault המפורסם בצרפת שייצרו את המקלע הקל FM 24/29.<ref name=":22" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשק קל גרמני במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:סכינים
העבריות

העבריות (באנגלית: Haivriot) הוא הרכב מוזיקלי נשי ישראלי המבצע מחוות לגדולי הזמר העברי: נתן אלתרמן, לאה גולדברג ושושנה דמארי. ההרכב הוקם במהלך מגפת הקורונה ופעיל משנת 2020.

== היסטוריה ==
ההרכב הוקם ביוזמה של המפיקה עינת בסר, שאיגדה סביבה קבוצה של עשר מוזיקאיות, זמרות-יוצרות, למופע בעקבות סיפור חייה של שושנה דמארי. מופע הבכורה של המחווה לשושנה דמארי עלה בחודש מרץ 2022 במסגרת אירועי פסטיבל אישה בחולון, ולקראת סוף אותה השנה גם בפסטיבל הפסנתר בתל אביב.

במהלך שנות פעילותה יצרו חברות ההרכב מופעי מחווה נוספים לדמויות מפתח משפיעות נוספות בזמר העברי, ובהם: נתן אלתרמן ולאה גולדברג. הן הופיעו בפסטיבלים שונים ברחבי הארץ, ובהם: פסטיבל "ימי זמר" בחולון, פסטיבל "מדיטרנה" באשדוד, פסטיבל "צלילים במדבר" בשדה בוקר ועוד.

=== חברות ההרכב ===
קרני פוסטל, ורד פיקר, גליה חי, אולה שור סלקטר, רז שמואלי, ענת מושקובסקי, רוני וגנר, אלכס משה, סלעית להב, שני שביט.

=== מופעי ההרכב ===
* שושנה D – מופע משירי שושנה דמארי ובהשראת דמותה וסיפור חייה. 
:בין השירים המבוצעים במופע: "היו לילות", "לילה לילה", "הן אפשר", "כלניות", "מגדלור" ועוד.
* נתן A – מופע משיריו של נתן אלתרמן בפרשנות נשית. 
:בין השירים המבוצעים במופע, גם שירים שכתב אלתרמן לנשים בחייו: אשתו, רחל מרקוס, אהובתו, צילה בינדר, ובתו, תרצה אתר.
* לאה G – מופע משירי לאה גולדברג, בלחנים מוכרים לצד חדשים.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://einatbesser.com/ivriot/ דף העבריות], באתר של עינת בסר
* [https://www.facebook.com/ivriot דף העבריות], באתר פייסבוק
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמר עברי
קטגוריה:מוזיקה ישראלית
קטגוריה:מוזיקאיות ישראליות
קטגוריה:להקות בנות ישראליות
כידון סכין

כידון סכין (באנגלית: Knife bayonet) הוא סכין אשר יכול לשמש גם ככידון רובה, סכין קרב, או סכין שימוש ככלי חיתוך ודחיפה או נשק.

== מאפיינים ==

כידון הסכין הפך לצורת הכידון הכמעט אוניברסלית במאה ה-20 בשל הרבגוניות והיעילות שלו. כידוני ספייק (יתד או מסמר) הוכחו חסרי תועלת כשהם מופרדים מהרובה ולא יעילים בלוחמת חפירות, ולמרות שהם ורסטיליים, כידוני החרב הוכיחו את עצמם כנשק בלתי מעשי בלוחמת תעלות בגלל אורכם הכולל. כידון הסכין הראשון שראה שירות נרחב היה להב 25.4 ס"מ Seitengewehr 1871/84, שהפך לכידון חיל הרגלים הגרמני הסטנדרטי ב-1884. הנגזרת שלו, Gewehr 98, המשיך כסכין לחימה בשימוש עד 1945 בשירות הצבא הגרמני.

== סכין לחימה ==

כידוני הסכינים הם בעצם סכיני לחימה או סכיני שימוש לחיילים עם זיז ו/או טבעת לוע להצמדה לקנה של כלי נשק כגון רובה סער, תת-מקלע או רובה ירי קרבי. כמעט כל הכידונים כיום הם כידוני סכינים המיועדים לשימוש בלחימה פנים אל פנים וגם כסכיני שימוש אישיים. לחלקם יש קצוות אחוריים משוננים כדי לשפר את יעילות החיתוך שלו וכדי להיות ניתנים לשימוש כחותכי חוט ותייל (בשימוש בשילוב עם אביזרים על הנדן).

== נתונים פיזיים ==
כידון סכין M9
לכידוני סכין מודרניים יש להבים ברוחב של 15.24 ס"מ עד 20.3 ס"מ ורוחב להבים מ-1.905 ס"מ עד3.81 ס"מ. לעיתים קרובות הם מחורצים לאורך. הם עברו חישול לעמידות, כדי לא להתכופף או להישבר בעת פיתול; זו הייתה לעיתים קרובות הבעיה עם כידוני קוצים ארוכים ודקים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://worldbayonets.com כידונים עולמיים]
* [http://worldbayonets.com/Bayonet_Identification_Guide/Bayonet_Terminology/bayonet_terminology_2.html דיאגרמות טרמינולוגיה של כידון]
קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:סכינים
תפוז שמוטי

תפוז שמוטי (שם מדעי: Citrus aurantium f. aurantium) הוא זן נפוץ של תפוזים אשר נוצר במקור כתוצאה מהכלאה בין פומלה למנדרינה. זן זה נודע במיוחד בזכות פירותיו המתוקים והעסיסיים. תפוזי שמוטי כוללים גם את תתי הזנים תפוזי ולנסיה ותפוזי דם.

עץ תפוז השמוטי מסוגל להגיע לגובה של 3 עד 5 מטרים. העלים מוארכים עם קצוות מחודדים ופרחים לבנים ריחניים. הפירות מבשילים לרוב בין נובמבר ליוני. עץ בוגר מניב בממוצע כ-500 פירות בשנה. מקורו של תפוז השמוטי הוא באזור דרום-מזרח אסיה. נכון לשנת 2012 תפוז השמוטי היווה כ-70% מכל תוצרת ההדרים בעולם.<ref></ref>

גידול עצי תפוז השמוטי מהווים ענף כלכלי חשוב במספר מדינות, בין היתר: ארצות הברית (במיוחד במדינות פלורידה וקליפורניה), רוב מדינות אגן הים התיכון, ברזיל, מקסיקו, ארגנטינה, אקוודור, פרו, קולומביה, בליז, קובה, פקיסטן, סין, הודו, איראן, מצרים, טורקיה, אורוגוואי ודרום אפריקה.

== גלריית תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="130" perrow="4">
קובץ:Orangerie_du_château_de_Versailles_le_11_septembre_2015_-_84.jpg|גידול העץ בעציצים, לטובת העברה למבנה מקורה בחורף
קובץ:Orange_flowers_-_Portakal_çiçekleri_03.jpg|פרחים של תפוזי שמוטי
קובץ:Unripened_orange.JPG|תפוז שמוטי לפני ההבשלה
קובץ:Arance_spremuta.jpg|תפוזי שמוטי
קובץ:Arancia_di_Ribera_byFigiu.JPG|תפוזי שמוטי על העץ
קובץ:Apfelsinenbaum--Orange_tree.jpg|תפוזי שמוטי על העץ
קובץ:Laranxeira_Naranjo_GFDL.JPG|עץ תפוזי שמוטי בוגר בספרד
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עצי פרי
קטגוריה:הדרים
סוכנות הנשק של הצבא הגרמני

סוכנות הנשק לשעבר של הצבא, ב-Jebensstraße פינת שדרת הרץ, ברלין
סוכנות הנשק (מחלקת החימוש) לשעבר של הצבא (חצר), ב-Jebensstraße פינת שדרת הרץ
סוכנות הנשק של הצבא הגרמני או מחלקת החימוש (בגרמנית: Waffenamt (WaA)) היה המוסד של המרכז למחקר ופיתוח של רפובליקת ויימאר ואחר כך של הרייך השלישי לנשק, תחמושת וציוד צבאי עבור הרייכסווהר הגרמני ולאחר מכן עבור הוורמאכט. היא נוסדה ב-8 בנובמבר 1919 בשם Reichwaffenamt (RWA), וב-5 במאי 1922 שונה השם ל-Heereswaffenamt (HWA).

== תפקיד ==
המשימה לפקח על תוכנית החימוש הענקית של גרמניה לפני מלחמת העולם השנייה ניתנה ל-Heeresabnahmestelle (ארגון הקבלה של הצבא, שכונה בדרך כלל אבנהמה-Abnahme), שהייתה חברה בת של Heereswaffenamt (סוכנות הנשק [או החימוש] של הצבא הגרמני.

עד שנת 1940 כלל האבנהמה 25,000 עובדים בחמש מחלקות ב-16 אזורי פיקוח, מתוגברים על ידי אנשי מפעלי הייצור שנבחרו במיוחד והופקדו לסייע לפקחי סוכנות החימוש בכל מתקן ייצור. מאוחר יותר, באמצע 1944, כ-8,000 מפקחי אבנהמה אלה "שוחררו לשירות בחזית".

== אחריות ==
ה-Heeres-Abnahmewesen (מערכת הקבלה של הצבא) הייתה אחראית על הבדיקה והקבלה של כל הנשק, הציוד והתחמושת לפני המסירה לוורמאכט. הבדיקות בוצעו על פי הנחיות מפורטות שכונו "Technische Lieferbedingungen (TLs)" (תנאי אספקה טכניים) שהוכנו על ידי מחלקות Waffenprüfämter (WPrüf) (משרדי ניסוי נשק) השונות.

עם תחילת תוכנית החימוש, הוקמו בכל מפעל מחלקות פיקוח של הסוכנות ועודדו עובדים להגיש מועמדות לתפקידים בו. כהכנה לתפקידיהם החדשים הם עברו קורס בן ארבעה שבועות ב-Heereswaffenmeisterschule (בית הספר לאומנות הנשק של הצבא). הקורס הסתיים במבחן של המפקח הטכני שהעלה את דרגתו של כל מועמד מוצלח לדרגת אוברלויטננט (סגן). בתחילת 1935, כל פקידי הפיקוח בתוכנית החדשה שנוצרה החלו במעמד שווה כמפקחים טכניים, אך עד תחילת המלחמה ב-1939 כמעט כולם קודמו למפקח טכני מחלקה ראשונה בדרגת האופטמן (סרן).

קוד Waffenamt (WaA) הוא סימן הוכחת בדיקה גרמנית וניתן למצוא אותו על כלי נשק וציוד.
דוגמה לחותמת סוכנות הנשק.

== ראשי סוכנות הנשק ==
{| class="wikitable sortable"
!<abbr>מספר</abbr>
!שם
!מונה לתפקיד
!פרש מהתפקיד
|-
|1
|גנרל 3 כוכבים
Ludwig Wurtzbacher
<small>(1870–1926)</small>
|1 ביוני 1920
|1 במרץ 1925
|-
|2
|גנרל 2 כוכבים
Erich von Botzheim
<small>(1871–1961)</small>
|1 במרץ 1925
|28 בפברואר 1926
|-
|3
|גנרל 3 כוכבים
Max Ludwig
<small>(1871–1961)</small>
|1 במרץ 1926
|30 במאי 1929
|-
|4
|גנרל 3 כוכבים
Alfred von Vollard-Bockelberg
<small>(1874–1945)</small>
|1 ביוני 1929
|30 בנובמבר 1933
|-
|5
|גנרל 3 כוכבים
Kurt Liese
<small>(1882–1945)</small>
|1 בדצמבר 1933
|28 בפברואר 1938
|-
|6
|גנרל חיל תותחנים
Karl Heinrich Emil Becker
<small>(1879–1940)</small>
|1 במרץ 1938
|8 באפריל 1940 †
|-
|7
|גנרל חיל תותחנים
Emil Leeb
<small>(1881–1969)</small>
|16 באפריל 1940
|1 בפברואר 1945
|-
|8
|גנרל חיל רגלים
Walther Buhle
<small>(1894–1959)</small>
|1 בפברואר1945
|8 במאי 1945
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lugerforum.com/Waffen-NS.htm היסטוריה קצרה של סוכנות הנשק]
קטגוריה:רייכסווהר
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מחקר ופיתוח
סקוקינומאב

סקוקינומאב (בלועזית: Secukinumab) היא תרופה ביולוגית ומשמשת לטיפול מחלות אוטו-אימוניות שונות.
סקוקינומאב היא למעשה נוגדן חד-שבטי אנושי מסוג IgG1k הנקשר לחלבון IL-17A, ומשמשת לטיפול בפסוריאזיס, דלקת חוליות מקשחת, ודלקת מפרקים פסוריאטית<ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref><ref name=":2"></ref>.

המותג המוביל של סקוקינומאב היא קוסנטיקס (Consentyx) שמיוצר ומשווק על ידי חברת נוברטיס.

==היסטוריה==
התרופה פותחה על ידי חברת נוברטיס, ותוצאות שלב I של הניסויים הקליניים בתרופה פורסמו לראשונה בשנת 2010<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>.

זוהי התרופה הראשונה הפועלת במנגנון של עיכוב IL-17A שאושרה אי פעם<ref name=":4" /> .

בינואר 2015, אושרה התרופה בארצות הברית ובאיחוד האירופי לטיפול במבוגרים עם פסוריאזיס בדרגה בינונית-חמורה<ref name=":2" /><ref></ref><ref></ref>.
שנה לאחר מכן, בינואר 2016, אישר מנהל המזון האמריקאי (FDA) את השימוש התרופה לטיפול במבוגרים עם דלקת חוליות מקשחת ודלקת מפרקים פסוריאטית.
בפברואר 2018 אושרה התרופה לטיפול בפסוריאזיס בקרקפת בדרגה בינונית-חמורה<ref></ref><ref></ref>.
באוקטובר 2023, גרסה של התרופה הניתנת במתן תוך ורידי אושרה על ידי ה-FDA<ref></ref>.

==שימוש רפואי==
התרופה משמשת לטיפול בפסוריאזיס, דלקת חוליות מקשחת, ודלקת מפרקים פסוריאטית<ref name=":0" /><ref name=":1" /><ref name=":2" /><ref></ref>.

התוויות עיקריות לשימוש בתרופה ע"פ האיחוד האירופי:<ref name=":2" />
* פסוריאזיס בדרגה בינונית-חמורה במטופלים מעל גיל 6.
* דלקת מפרקים פסוריאטית פעילה במבוגרים. הטיפול בסקוקינומאב יינתן בפני עצמו או בשילוב עם מתוטרקסט.
* דלקת חוליות מקשחת פעילה אצל מבוגרים שהגיבו בצורה לא מספקת לקווי הטיפול הקונבנציונליים.

==מנגנון פעולה==
סקוקינומאב הוא נוגדן מונוקלונלי אנושי הנקשר ומעכב ציטוקינים ממשפחת הIL-17A, המיוצרים על ידי מערכת החיסון, בעיקר על ידי תאי T helper.<ref name=":3"></ref> בכך, סקוקינומאב מעכב את פעילות מערכת החיסון.
*IL-17A הוא חלבון פרו-אינפלמטורי, המקדם יצירת דלקת כאשר הוא נקשר לקולטן שלו, IL-17R, המתבטא על גבי תאים מסוגים שונים. רמות גבוהות של החלבון IL-17A נמצאות בדמם של חולים בפסוריאזיס, ובנוזל הסינוביאלי של חולים בדלקת מפרקים פסוריאטית.<ref name=":3" /><ref name=":4"></ref>

==דרך מתן==
סקוקינומאב ניתן כזריקה תת-עורית, או תוך-ורידית, והוא נמכרת בתצורה של מזרק מלא מראש או במזרק אוטומטי בו ניתן להשתמש בבית, במרפאות ובבתי החולים<ref name=":1" />.

==מינון==
תדירות השימוש בסקוקינומאב והמינון נקבעת על ידי הרופא המטפל, בהתאם לסוג המחלה והדלקת.

==הריון והנקה==
התרופה לא נוסתה על נשים בהיריון, ועל כן ה-FDA ממליץ כי התרופה תינתן לנשים בהיריון אך ורק אם התועלת הפוטנציאלית מהשימוש בה מצדיקה את הסיכון לעובר.<ref name=":1" /> לעומת זאת, ע"פ ה-EMA מומלץ שלא להיכנס להיריון בעת השימוש בתרופה.<ref name=":0" /> . באוסטרליה, התרופה נמצאת בקטגוריית C של בטיחות הריון.

==תופעות לוואי==
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של סקוקינומאב כוללות:
* זיהומים בדרכי הנשימה העליונות מהווים תופעת לוואי נפוצה (דווחה אצל מעל ל-10% מהמטופלים).<ref name=":0" />
*נזלת, שלשולים והתפרצות של הרפס אוראלי מהווים תופעות לוואי שכיחות יחסית (דווחו ב-1-10% מהמטופלים).<ref name=":0" />
* במהלך ניסויים קליניים, נצפו מקרים נדירים של התפרצות ראשונית של מחלת מעי דלקתית, או החמרה של מחלת מעי דלקתית קיימת.<ref name=":1" />

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
נבחרת ניקרגואה בכדורסל

נבחרת ניקרגואה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניקרגואה, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל של ניקרגואה. 

הנבחרת נחשבת לנבחרת חלשה, והישגה המשמעותי ביותר הוא המקום השני במשחקי אמריקה המרכזית שנערכו ב-2017. הטורניר הגדול הראשון בו תשתתף הנבחרת הוא אליפות אמריקה בכדורסל, אותה תארח בשנת 2025.

==במשחקים האולימפיים==
* 1936 עד 1956 - לא הייתה חברה ב
* 1960 עד 2024 - לא העפילה

==בגביע העולם בכדורסל==
* 1950 עד 1959 - לא הייתה חברה בפיב"א
* 1963 עד 2023 - לא העפילה

==באליפות האמריקות בכדורסל==
* 1980 עד 2022 - לא העפילה
* 2025 - העפילה כמארחת

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניקרגואה: ספורט
ניקרגואה
שזיף מיובש

שְׁזִיפִים מְיוּבָּשִׁים
שזיפים טריים שלא יובשו לשזיפים מיובשים
שזיף מיובש (באנגלית: Prune) שמשמש לייבוש הוא לרוב מהשזיף האירופי (Prunus domestica). לא ניתן לייבש את כל זני השזיפים לשזיפים מיובשים.<ref></ref> שזיף מיובש הוא פרי בעל בשר מוצק של זני Prunus domestica כאמור, בעלי תכולת מוצקים מסיסים גבוהה, ואינם תוססים במהלך הייבוש.<ref name="Buchner2012"></ref>

רוב השזיפים הם זני בית גלעין (קל להסיר את הגלעין), בעוד שרוב השזיפים הגדלים לצריכה טרייה הם גלעין נצמד (קשה יותר להסיר את הגלעין).

שזיפים מיובשים הם 64% פחמימות, כולל סיבים תזונתיים, 2% חלבון, מקור עשיר של ויטמין K, ומקור בינוני של ויטמיני B ומינרלים תזונתיים. תכולת הסורביטול בסיבים תזונתיים מספקת ככל הנראה את ההשפעה המשלשלת הקשורה לצריכת שזיפים מיובשים.

== ייצור ==
יותר מ-1,000 זני שזיפים גדלים לייבוש. הזן העיקרי הגדל בארצות הברית הוא השזיף "הצרפתי המשופר". זנים אחרים כוללים "סאטר", "ענק טולרה", "מוייר", "אימפריאל", ו"איטלקי". שזיפים מיובשים טריים מגיעים לשווקים מוקדם יותר מאשר שזיפים טריים ובדרך כלל הם קטנים יותר בגודלם. הרוב הגדול של זני שזיפים לייבוש הגדלים מסחרית הם פוריים עצמיים ואינם זקוקים לעצי מאביקים נפרדים.<ref></ref>

=== שינוי שם ===
בשנת 2001, מגדלי שזיפים בארצות הברית הוסמכו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי לקרוא ל-prunes (שזיפים מיובשים) בשם dried plums (מילולית אכן "שזיף מיובש").<ref></ref> בשל תפיסה לפיה שזיפים מיובשים מקלים על עצירות (מילה שנתפשת ככינוי גנאי), חלק מהמפיצים הפסיקו להשתמש במילה "prune" על תוויות האריזה לטובת "dried plums".<ref>Janick, Jules and Robert E. Paull (2008). The Encyclopedia of Fruit and Nuts. CABI. . p. 696.</ref>

== השפעות בריאותיות ==
שזיפים מיובשים מכילים סיבים תזונתיים (כ-7% ממשקלם) אשר עשויים לספק השפעות משלשלות.<ref name="critrev"></ref> ייתכן שגם תכולת הסורביטול שלהם אחראית לכך, מסקנה שהגיעה בסקירה משנת 2012 של הרשות האירופית לבטיחות מזון.<ref name="efsa2012" /> הדו"ח גם הראה כי שזיפים מיובשים תורמים ביעילות לשמירה על תפקוד מעיים תקין באוכלוסייה הכללית אם הם נצרכים בכמויות של לפחות 100 גרם ליום.<ref name="efsa2012"></ref>

=== ערך תזונתי ===
שזיפים מיובשים הם 31% מים, 64% פחמימות, כולל 7% סיבים תזונתיים, 2% חלבון ופחות מ-1% שומן. שזיפים מיובשים הם מקור בינוני לוויטמין K (57% מהערך היומי, DV) ומקור בינוני למספר ויטמיני B ומינרלים תזונתיים (16-4% DV).

=== פיטוכימיקלים ===
שזיפים מיובשים ומיץ מי שזיפים מכילים פיטוכימיקלים, כולל תרכובות פנוליות (בעיקר כחומצות נאו-כלורוגניות וחומצות כלורוגניות) וסורביטול.

== שימושים ==
שקד באמצע]]
טאג'ין טלה בסגנון מרוקאי עם שזיפים מיובשים ושקדים]]
שזיפים מיובשים משמשים להכנת מאכלים מתוקים קינוחים ומלוחים כאחד. בניגוד לשם, שזיפים מבושלים או שזיפים מיובשים אינם משמשים להכנת "שזיפי סוכר" (Sugar plum), שבמקום זאת עשויים להיות מאגוזים, מזרעים או מתבלינים מצופים בסוכר קשה, הנקראים גם קומפיטים. קינוח נפוץ הוא שזיף מצופה שוקולד.

== לקריאה נוספת ==
* רשימת מאכלים מיובשים
* רשימת מנות שזיפים

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פירות יבשים
משמש מיובש

זנים רבים של משמשים מיובשים נמכרים ב[[אוזבקיסטן]]
משמשים מיובשים מצופים בשוקולד, סוג פופולרי של מוצר קונדיטוריה ב[[רוסיה ובקזחסטן]]
משמשים מיובשים (באנגלית: Dried apricot) הם פרי מיובש של עץ המשמש.

== מאפיינים ==
כאשר הפרי המיועד לייבוש מטופל בגופרית דו-חמצנית (SO₂), הצבע הכתום של הפרי מובלט. פרי אורגני שאינו מטופל באדי גופרית הוא בצבע כהה יותר ובעל מרקם גס יותר.<ref></ref> בדרך כלל, ככל שהצבע בהיר יותר, כך תכולת SO<sub>2</sub> גבוהה יותר.

משמשים תורבתו במרכז אסיה מאז העת העתיקה, והמיובשים היו מצרך חשוב בדרך המשי. הם יכולים להיות מועברים למרחקים עצומים בשל חיי המדף הארוכים שלהם. לפני המאה ה-20, הם היו בכל מקום באימפריה הרוסית באימפריה העות'מאנית, והפרסית.

בתקופה האחרונה, קליפורניה הייתה היצרנית הגדולה ביותר, לפני שמקום ראשון זה נכבש על ידי טורקיה,<ref>The Oxford Companion to American Food and Drink (ed. Andrew F. Smith). Oxford University Press, 2007. . Page 22.</ref> שבה כ-95% מייצור המשמש היבש מסופק על ידי מחוז מלטיה.<ref></ref>

== ייבוש ==
משמשים קטנים מיובשים בדרך כלל בשלמותם. זנים גדולים יותר מיובשים בחצאים, ללא הגוגואים. במדינות ברית המועצות לשעבר, הראשונים ידועים כ-uryuk (урюк), ומשמשים בעיקר להכנת לפתנים, והאחרונים כ-kuraga (курага).<ref></ref> זנים ים תיכוניים או טורקיים של משמשים מיובשים בדרך כלל בשלמותם ולאחר מכן מגולענים, ואילו זני קליפורניה נחתכים לחצי ומגולענים לפני הייבוש.<ref></ref> מזונות אתניים המבוססים על משמש מיובש כוללים qubani ka metha בהודו וצ'אמוי במקסיקו.

משמשים מיובשים הם מקור חשוב לקרוטנואידים (ויטמין A) ואשלגן.<ref></ref> בשל היחס הגבוה בין סיבים לנפח, הם משמשים לפעמים כדי להקל על עצירות או לגרום לשלשול.<ref>Karin Cadwell, Edith White. The Natural Laxative Cookbook. Sterling Pub Co Inc, 1995. . Page 17.</ref> למשמשים מיובשים בדרך כלל אין תוספת סוכר ויש להם מדד גליקמי נמוך.<ref name="live"></ref> שיעור הלחות המרבי המותר בטורקיה לאחר הייבוש הוא 25%.<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
* רשימת מזונות יבשים

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פירות נשירים
קטגוריה:פירות יבשים
מון שרי (שוקולד)

מון שרי (בצרפתית: Mon Chéri) הוא שם מותג ידוע בינלאומי של חברת פררו האיטלקית עבור מוצר קונדיטוריה שוקולד.<ref></ref>

== מאפיינים ==

הביטוי בצרפתית "mon chéri" הוא בעברית "יקירי" או "יקירתי". המוצר "מון שרי" הוא שילוב עטוף יחיד המורכב מ"לב" של דובדבן (18% מהמוצר) צף בליקר (13% מהמוצר) ומכיל בית שוקולד מריר (69% מהמוצר). כל פרלין כזה מכיל 46 קילוקלוריות וארוז בעטיפה אדומה/ורודה.

== היסטוריה ==

Mon Chéri הופיע לראשונה באיטליה ב-1956. משנת 1960 הוא יוצר ושווק בשוק הצרפתי והאנגלי, ומשנת 1961 בשוק הגרמני. השם נבחר כהתייחסות לאורח החיים הצרפתי ואומץ במהירות כשם מותג לשוק הבינלאומי.

== לקריאה נוספת ==

* רשימת מותגי ממתקים

== קישורים חיצוניים ==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:איטליה