OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כביש 87

כביש 87 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של בקעת כינרות ומרכזה של רמת הגולן, מצומת כפר נחום במערב ועד לצומת בשן במזרח. אורכו של הכביש הוא 35 ק"מ. 

ממוזער
העבודות על הכביש החלו במחצית השנייה של שנת 1970 והכביש תוכנן להיות ציר הגישה המרכזי לגולן. ביולי 1972 נחנך גשר אריק על הירדן שנבנה במסגרת הכנת הכביש, אולם בסוף 1972 הוא היה עדיין ללא שימוש, למרות שכוסה אספלט, בגלל שקטע הכביש שממערב לירדן, עד כפר נחום לא נפרץ. במרץ 1973 הודיע דובר מע"ץ שהעבודות על הכביש יחלו בימים הקרובים. הכביש הושלם בתחילת 1979.

על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש 87 לשנות את מספרו לכביש 900 בקטע שבין צומת יהודייה לצומת כפר נחום.

==צמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!קילומטרים
!שם
!סוג
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="6" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 87 ממערב למזרח
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת כפר נחום
| align="center" align="center" | בקעת כינרות
| align="center" | 
|-
| align="center" | 6
| align="center" | צומת אלמגור
| align="center" align="center" | בקעת כינרות
| align="center" | כביש 8277
|-
| align="center" | 10
| align="center" | צומת בית צידה
| align="center" align="center" | בקעת בית צידה
| align="center" | 
|-
| align="center" | 12
| align="center" | צומת יהודיה
| align="center" align="center" | בקעת בית צידה
| align="center" | 
|-
| align="center" | 24
| align="center" | צומת קצרין דרום
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש 9088
|-
| align="center" | 27
| align="center" | צומת המפלים
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | 
|-
| align="center" | 30
| align="center" | צומת קשת
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש הנפט
|-
| align="center" | 35
| align="center" | צומת בשן
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | 
|-
|}

==אתרים לאורך כביש 87==
* כנסיית הלחם והדגים
* מנזר דומיני
* כפר נחום
* עין איוב
* המנזר היווני
* גשר אריק
* בקעת בית צידה ושמורת הטבע בית צידה
* שמורת יער יהודיה ונחל יהודיה
* אנדרטת חטיבה 7
* חורבת חושניה ושמורת אירוס חושניה
* אנדרטת חטיבה 179
* אנדרטת גדוד 71

==ראו גם==
* הכנרת
* רמת הגולן
* כבישי ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
צומת (רשת)

תרשים חיבורים של [[רשת מחשבים – כל אחד מחלקי הרשת הוא צומת]]
צומת (באנגלית: Vertice, Node) הוא כל ייצוג ברשת של גורם.
הצומת יכול להיות מחובר לצמתים אחרים על ידי קשתות (הקשרים או החיבורים בין הצמתים).
בגרפים, הצומת הוא ייצוג תאורטי בלבד. ברשתות, לצומת יכולות להיות תכונות והוא יכול לייצג ישות מהעולם האמיתי.

== ברשת מחשבים ==
צומת הוא כל רכיב המהווה חלק מרשת מחשבים ומסוגל לשלוח, לקבל ולהעביר חבילות מידע באותה הרשת. צמתים יכולים להיות מחשבים, מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים או רכיבי רשת כמו גשרים, רכזות ונתבים.

כמו כן, המונח צומת רשת מתייחס לקבוצה של מכשירים, לא בהכרח באותו מיקום גאוגרפי, שמספקים שירותים לרשת ומנוהלים כיחידה אחת.

צמתים שמנתבים מידע וגם מקבלים ושולחים מידע נקראים צמתי על.

לכל צומת ברשת חייבת להיות כתובת MAC.

==ראו גם==
* תורת הגרפים
* תורת הרשתות
* רשת חברתית

קטגוריה:ארכיטקטורת רשת
קטגוריה:מדע הרשתות
כביש 99

כביש 99 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של אצבע הגליל וצפונה של רמת הגולן, מצומת המצודות במערב ועד לצומת מסעדה במזרח. החל מבניאס עוקב הכביש אחר תוואי הזרימה של נחל סער. אורכו של כביש 99 הוא 24 ק"מ. 

==מחלפים וצמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!קילומטרים
!שם
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 99 ממערב למזרח
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת המצודות
| align="center" | קריית שמונה
| align="center" כביש 90
|-
| align="center" | 4
| align="center" | מחלף הגושרים
| align="center" | אצבע הגליל
| align="center" | כניסה להגושרים
|-
| align="center" | 5
| align="center" | צומת חורשת טל
| align="center" | אצבע הגליל
| align="center" כביש 918
|-
| align="center" | 11
| align="center" | צומת שיאון
| align="center" | אצבע הגליל
| align="center" כביש 999
|-
| align="center" | 14
| align="center" | צומת בניאס
| align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש הנפט
|-
| align="center" | 17
| align="center" | צומת נחל סער
| align="center" | רמת הגולן
| align="center" כביש 989
|-
| align="center" | 24
| align="center" | צומת מסעדה
| align="center" | רמת הגולן
| align="center" כביש 98
|-
|}

==אתרים לאורך כביש 99==
* חורשת טל
* שמורת תל דן
* שמורת נחל שניר
* מוזיאון בית אוסישקין
* שמורת נחל חרמון
* בניאס
* מפלי סער
* מפל רסיסים
* יער אודם
* ברכת רם

==ראו גם==
* אצבע הגליל
* רמת הגולן
* כבישי ישראל

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:קריית שמונה: תחבורה
עוגת חתונה

רונלד וננסי רייגן]]
עוגת חתונה מודרנית

עוגת חתונה היא עוגה מסורתית המצופה בדרך כלל בבצק סוכר ומוגשת לאחר טקס החתונה במהלך קבלת הפנים הנערכת לאורחים.

==מסורות ומנהגים==
בתרבות המערבית, עוגת החתונה היא עוגה גדולה המקושטת בעיטורי סוכר ומרציפן, ולרוב כוללת מספר קומות בגדלים ההולכים וקטנים, המונחות אחת על השנייה, לעיתים עם מרווחים ועמודים תומכים בין קומה לקומה. יש השמים דמויות של החתן והכלה בראש העוגה (ולעיתים הדמויות עשויות מחומרים הניתנים לאכילה).

בתרבות המערבית נהוג שהכלה והחתן יחד פורסים את הפרוסה הראשונה של העוגה. מנהג זה מקורו במנהג הקדום בו הכלה פורסת את העוגה ומגישה אותה למשפחת החתן על מנת לסמל את כניסתה למשפחה זו.

לפי מסורת אחרת, הכלה והחתן מאכילים זה את זו בפרוסה הראשונה על מנת לסמל את מחויבותם האחד לשני.

ישנה אמונה לפיה אורחות החתונה הרווקות הלוקחות חלק מהעוגה וישנות כשהעוגה תחת ראשן, תחלומנה על הגבר עמו תינשאנה.

לפי מנהג בריטי מקובל, חלק מעוגת החתונה נשמר בעקבות החתונה לטקס ההטבלה של הבן הראשון של בני הזוג. עוגות חתונה אלה הן עוגות פירות באלכוהול המסוגלות להישמר זמן רב.

==היסטוריה==
מקורה של עוגת החתונה במנהג מימי הביניים לפיו אורחי החתונה נהגו להביא לזוג הנישא עוגה במתנה. עוגות אלה נערמו בערימה יחד - ולמעשה שימשו הבסיס למטבחם של הזוג הנישא.

גם קודם למנהג זה נהגו בחתונות לאכול עוגות, עוגיות ומגדנות אחרות. בחתונות רומיות נהגו לחלק לאורחים מיני מתיקה.

מאחר שעד לתחילת המאה ה-20 לא היו אמצעי קירור, ומאחר והכנת עוגת החתונה ארכה זמן רב, נהגו להכין החל מימי הביניים סוג עוגות אשר יצליח לעמוד זמן רב מבלי להעלות עובש. עוגה זו הייתה עוגת פירות שהושרתה זמן רב באלכוהול (בדרך כלל בליקר), ולאחר מכן צופתה ציפוי סוכר ושומן אשר הגן על העוגה.

ההשראה לעוגת הקומות בעת המודרנית הייתה צריח כנסיית סט מרי לה בו שבלונדון.

המלך הנרי השמיני אף חוקק חוק שקבע את מרכיבי עוגת החתונה (וביחוד את כמות הסוכר בה) על מנת לקבע את המיסים על הסוכר.

==עיטורי עוגת החתונה==
זוג נשוי פורס יחד את העוגה.
בתרבות המערבית נהוג לשים בראש עוגת החתונה פסלים של חתן וכלה בלבוש חתונה (הכלה בשמלת כלה לבנה, והחתן בחליפת שרד שחורה - לרוב בטוקסידו).

מנהג זה הפך פחות פופולרי במשך השנים, וכיום נהוג ליצור עוגות חתונה עם עיטורים המתאימים לאישיות החתן והכלה (כך לדוגמה קיימות עוגות חתונה שבראשם שמים בובות אלביס פרסלי או מיקי מאוס ומיני מאוס).

בחתונות חד-מיניות יש השמים בהתאם בראש עוגת החתונה שני חתנים או שתי כלות.

==בישראל==
בעבר נאפו גם בישראל עוגות חתונה בסגנון המערבי, ולעיתים במקומן או בנוסף להן - חלה קלועה גדולה. כיוון שמסיבת החתונה כללה לרוב ארוחה בשרית כשרה, העוגה הוכנה כפרווה. עוגות החתונה תופסות מקום של כבוד כחלק מרכזי וחשוב בחתונה. יש אף זוגות ישראלים המאמצים את המנהג של שמירת העוגה עד ליום הנישואים הראשון או עד ללידת הילד הבכור.

בחתונות דתיות נהוגה עדיין חלה קלועה, וטעימה ממנה נחשבת כסגולה.

==ראו גם==
* קבלולי (לחם כלולות) - עוגת כלולות של יהדות גאורגיה, חלק מריקוד הקבלולי שלאחר החופה.
* קק לאפיס סראוואק - עוגת חתונה מאינדונזיה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חתונה
חתונה
ניאזוב

ניאזוב או ניאזוף (ברוסית: Ниязов; בבוכרית: Ниёзов ניוזוב; בטורקמנית: Nyýazow) הוא שם משפחה רוסי ומרכז אסייאתי הנפוץ באוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ובקרב יהודים בוכריים.

מקור השם ניאזוב הוא מן השפות הפרסית, הבוכרית והרוסית.
ניאז\נייאז פירושיו מפרסית או בוכרית הם: 1.מתנה, 2.משאלה או 3.מחילה.
הסיומת הרוסית "וב" (ов) מציינת של או בן של.

לשם קיימת הגרסה הנשית ניאזובה (Ниязова) המשמשת לרוב בארצות ברית המועצות לשעבר ועל ידי נשים בלבד.

קטגוריה:שמות משפחה יהודיים
כביש 91

כביש 91 הוא כביש רוחב ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לרוחבם של עמק הירדן ומרכזה של רמת הגולן, מצומת מחניים במערב ועד לצומת זיוון הסמוכה לעין זיוון במזרח. אורכו של כביש 91 הוא 28 ק"מ. 

הכביש יצא במקור מצומת חצור, ועבר דרך קיבוץ מחניים, אולם בהמשך הוסט הכביש מעט צפונה משם, מצומת מחניים לכיוון רמת הגולן.

==צמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!קילומטרים
!שם
!סוג
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 91 ממערב למזרח
|-
| align="center" |0
| align="center" | צומת מחניים
| align="center" align="center" | אצבע הגליל
| align="center" כביש 90
|-
| align="center" | 7
| align="center" | צומת גדות
| align="center" align="center" | אצבע הגליל
| align="center" כביש 918
|-
| align="center" | 12
| align="center" | צומת בית המכס
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" כביש 888
|-
| align="center" | 15
| align="center" | צומת נשוט
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש 9088
|-
| align="center" | 21
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש הנפט
|-
| align="center" | 22
| align="center" | צומת השריון
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" כביש 978
|-
| align="center" | 23
| align="center" | צומת שיפון
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש 9099
|-
| align="center" | 27
| align="center" | צומת אביטל
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" | כביש 9881
|-
| align="center" | 28
| align="center" | צומת זיוון
| align="center" align="center" | רמת הגולן
| align="center" כביש 98

|-
|}

==אתרים לאורך כביש 91==
* אתר הנצחה למושבה משמר הירדן
* גשר בנות יעקב
* מצפה גדות
* בית המכס העליון
* אנדרטה לחללי אגד ארטילרי 212
* נפח
* אנדרטת חטיבה 188
* אנדרטת חטיבה 679
* הר שיפון
* גן ראובן - גן לאומי עין צנובר (בסמוך לבסיס צבאי צנובר)

==ראו גם==
* עמק הירדן
* רמת הגולן
* כבישי ישראל
==קישורים חיצוניים==
*[https://www.tiuli.com/articles/830/%D7%94%D7%92%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%9C%D7%90%D7%95%D7%9E%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%A6%D7%A4%D7%95%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%94%D7%A4%D7%AA%D7%97-%D7%91-2021 גן לאומי עין צנובר] באתר האינטרנט של טיולי: "יש למה לחכות: 11 הגנים הלאומיים שצפויים להפתח ולהתחדש ב-2021", 30 בדצמבר 2020
* [https://naamoush.wordpress.com/2021/03/02/%d7%9b%d7%91%d7%99%d7%a9-91-%d7%a1%d7%a8%d7%98%d7%95%d7%9f-%d7%9c%d7%9e%d7%98%d7%99%d7%99%d7%9c%d7%99%d7%9d/ כביש 91: סרטון למטיילים], באתר הבלוג נעמוש / הרמה הסורית / מלחמת ששת הימים

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
כביש 80

כביש 80 בבקעת קריות. מראה מכיוון יתיר
כביש 80 הוא כביש אורך בנגב, המוביל מצומת ערערה בנגב ועד ליישוב מצדות יהודה. אורך הכביש הוא 34 קילומטרים.
==תוכניות עתידיות==
מפת תוכנית אלון. בה סומנו באופן עקרוני חיצים של כבישים שיחברו בין צפון ודרום יהודה ושומרון
הכביש מתוכנן להיות חלק מציר אורך מגבול מצרים, הנגב ולאורך מזרח יהודה ושומרון. מטרתו להוות כביש ראשי שיעקוף את אזור היישוב הצפוף של קו שכם-חברון ויאפשר מעבר מהיר בין אזורים אלו מבחינה תחבורתית. מבחינה מדינית הכביש אמור לקשר בין צפון ודרום יהודה ושומרון על-פי תוכנית אלון, וגם יאפשר, במסגרת הסדר מדיני, מעבר בטוח לסחר בין יהודה ושומרון למצרים. בהתאם להסכם וואי בשנת 1998, הוחלט לסלול את קטע כביש 80 החוצה את מדבר יהודה ולקשר את קטע הכביש הקיים בדרום עם כביש אלון בצפון, אך תוכנית זו לא התממשה.

במסגרת תוכנית אב לתחבורה ביהודה ושומרון, המתוכננת להתחבר לתמ"א 1, פורסם ב-2020 כי כביש 80 ייכנס להליכי תכנון ככביש חלופי לכביש 60. 

בנוסף על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שפורסמה בסוף שנת 2018, צפוי כביש 80 לעבור שינוי במספור: למספר 314

== אישור תוכנית הכביש ==
תוכנית הכביש אושרה על ידי מועצת התוכנית העליונה להפקדה וכן קיימת החלטת ממשלה לחישוף תוואי הכביש ותפיסת חזקה לאורכו.

==צמתים לאורך תוואי הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!קילומטרים
!שם
!סוג מפגש
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 80 מדרום לצפון
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת ערערה בנגב
| align="center" |25x25 פיקסלים
| align="center" | ערערה בנגב
| align="center" כביש 25
|-
| align="center" | 21
| align="center" | צומת תל ערד
| align="center" |25x25 פיקסלים
| align="center" | כסייפה
| align="center" כביש 31
|-
| align="center" | 34
| align="center" | צומת סמוך למצדות יהודה
| align="center" |25x25 פיקסלים
| align="center" | מצדות יהודה
| align="center" כביש 316
|}

==אתרים לאורך כביש 80==
* הגן הלאומי תל ערד
* יער יתיר
* בסיס חיל אוויר נבטים

==ראו גם==
* כבישי ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:ערערה בנגב
קטגוריה:מדבר יהודה: כבישים
קטגוריה:כסייפה: תחבורה
המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו

המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (באיטלקית: Centro di Documentazione Ebraico Contemporanea) או בקיצור CDEC, הוא מרכז עצמאי לתיעוד היסטורי הקיים משנת 1955. המכון מקדם את לימוד האירועים, התרבות ואת חיי היום-יום של היהודים, תוך שימת דגש על יהדות איטליה בת זמננו. מנהל המכון הוא גדי לוצאטו ווגרה , בנו של עמוס לוצאטו. חוקרת במכון היא ד"ר ליליאנה פיצ'יוטו (Liliana Picciotto), מחברת ספר הזיכרון לשואת יהדות איטליה, המביא פירוט שמי של הנספים, תולדות חייהם ונסיבות גירושם ומותם. 

המכון עוסק בתיעוד, חינוך ומאבק באנטישמיות. המרכז ממוקם במבנה שהיה בזמנו בית הספר העממי והתיכון של יהדות מילאנו ברחוב האופילי (Via Eupili 8). 

המכון הוקם בשנת 1955 ביוזמת "הפדרציה של הצעירים היהודיים באיטליה" (Federazione Giovanile Ebraica Italiana) במטרה לחקור ולאסוף מסמכים מכל סוג שהוא הקשורים לגזרות האנטישמיות באיטליה ולתרומה היהודית לתנועת ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני באיטליה בימי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1957 הוא הוכר כמרכז לימודי. בשנת 1986 הוא הוכר בתור "אונלוס" (ONLUS) - ארגון הפועל ללא כוונת רווח ומקיים פעילות חברתית, מעמד המאפשר לו לקבל תרומות, אשר חלקן מוכר בתור הוצאה לצורכי מס.

המכון מספק ספרות, אמצעי הסברה וכן מסמכים לפעולות הסברה והדרכה לתלמידים ולחוקרים. בנוסף, הוא עורך תערוכות ניידות לפי הזמנה.

במכון קיימות המחלקות הבאות:
# ספרייה
# אוסף קלטות וידאו
# ארכיב היסטורי
# ארכיב למידע על גזרות קדומות
# חומר לימודי על השואה

המכון מקיים שיתוף פעולה עם יד ושם ומכונים דומים בעולם.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* IL LIBRO DELLA MEMORIA Gli ebrei deportati dall' Italia (1943-1945) ricerca di Liliana Picciotto Fargion, Edizione Gruppo Ugo Mursia Editore.
* Roberto Bassi, Ricordo di Massimo Adolfo Vitale. Dal Comitato Ricerche Deportati Ebrei al Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, in "La rassegna mensile di Israel", v. XLV, n. 1-3 (gennaio-marzo 1979), pp. 8-21
* Klaus Voigt, Das Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea in Mailand, in "Zibaldone. Zeitschrift fuer italienische Kultur der Gegenwart", n. 22, 1996, pp. 51-62
*Michele Sarfatti, La Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, in Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea, Funzioni dei Centri di storia e cultura ebraica nella società contemporanea. Atti del convegno - Milano, 3 febbraio 1997, a cura di Michele Sarfatti, Librificio-Proedi editore, Milano 1998, pp. 45-50

</div>

== קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זיכרון השואה
קטגוריה:מוסדות להוראת תולדות השואה
קטגוריה:ארגונים יהודיים
קטגוריה:איטליה: ארגונים
קטגוריה:חקר יהדות איטליה
קטגוריה:מילאנו
קטגוריה:השואה: ארכיונים
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי איטליה
יהדות
קטגוריה:מכוני מחקר היסטורי
קטגוריה:מכוני מחקר בנושא יהדות
יצחק ימין

יצחק ימין (1938 - 21 במרץ 2020) היה צייר ופסל ישראלי.

==ביוגרפיה==
ימין נולד בעיראק, וב-1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. כעולה חדש התגורר עם הוריו ואחד-עשר אחיו ואחיותיו במעברה בקסטל. בגיל שש-עשרה עזב את ביתו לטובת יצירה ולימודי אמנות, ובשנת 1961 סיים את לימודיו כבוגר בית הספר לאמנות בצלאל.

באמצע שנות השישים זכה יצחק ימין במלגה מקרן שרת לאמנים צעירים ולמד תחת הדרכתו של ארנסט פוקס מאסכולת וינה.

במשך השנים התרכז בפיסול ובציור בטכניקות מגוונות; רישום פחם, אקוורל, ציורי טמפרה ושמן. כמו כן, התמקד בשנותיו האחרונות בפיסול ברונזה, עץ ואבן. במקביל עיצב שטיחי קיר גדולי ממדים: שטיח "ירושלים של מעלה" מוצג באוסף רקנאטי בבנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, שטיח נוסף בחברת "ערים" בירושלים ואחר בחדר זיכרון של סיירת חרוב בבקעה. השירות הבולאי פרסם בול של הרב יצחק כדורי על פי תמונת שמן של האמן.

שנים רבות עסק בהוראת האמנות בבתי ספר יסודיים, תיכוניים ובתי נוער, ובשנת 1970 פתח בחוגי לימוד פרטיים, והעמיד דור שלם של אמנים.

בשנת 1980 עיצב את אנדרטת האבן לזכר כובשי הקסטל, האנדרטה מוצבת למרגלות מבצר הקסטל.
בשנת 1990 הוזמן לעצב את חדר הזיכרון לחללי סיירת חרוב המוצב בבקעה ליד מושב פצאל. פסלי אבן נוספים הוצגו בחצר ביתו בירושלים.

במהלך שנות היצירה, ערך יצחק ימין מספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. ציוריו ופסליו הוצגו באוספים פרטיים, מוסדות ציבור וגלריות ברחבי הארץ והעולם. בשנות היצירה צייר ציורי דיוקן שהוזמנו אצלו לדמויות ידועות, ביניהן הרב עובדיה יוסף, ראש הממשלה מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת. ימין יצר במגוון חומרים ובמקביל המשיך ללמד תלמידים, ביניהם אומנים שיצירות משלהם מוצגות ברבים.

נפטר ב-21 במרץ 2020.

==גלריית תמונות==
<gallery>
Yamin-Ester.jpg|פחם - דודתי אסתר
Yamin-Wood.jpg|עץ - הסתגרות
Yamin-EinKarem.jpg|שמן - עין כרם
YaminWater-roofs.jpg|אקוורל - גגות
Yamin Bedui.jpg|שמן - בדואי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
סעיד נפאע

סעיד נָפַאעַ (בערבית: سعيد نفاع; נולד ב-1 באפריל 1953 בבית ג'ן) הוא עורך דין במקצועו ופוליטיקאי דרוזי-ישראלי, שימש חבר הכנסת מטעם בל"ד בכנסת ה-17 וה-18. הורשע במגע עם סוכן זר ויציאה למדינת אויב ונדון לשנת מאסר.

== קורות חיים ==
נפאע הוא בן העדה הדרוזית. מגיל צעיר היה פעיל נגד גיוס דרוזים לצה"ל. ב-1972 ריצה 3 תקופות מאסר עקב סירובו להתגייס לצה"ל. לאחר מכן הקים את ועד היוזמה הדרוזי, ארגון אשר מקדם את הזהות הפלסטינית לעומת זו הישראלית בקרב בני העדה הדרוזית, ואשר כיום מהווה חלק מחד"ש.

ב-1989 נבחר כחבר במועצת המקומית בית ג'ן, אז מטעם המפלגה הקומוניסטית, ובשנים 1992–1993 שימש כראש המועצה. ב-1997 עזב נפאע את המפלגה, בה היה חבר מאז היה בן 14, וכעבור שנתיים הקים תנועה בשם "תנועת המאחדים הלאומית", שהתמזגה עם בל"ד זמן קצר לאחר הקמתה.

בהמשך הקים תנועות נוספות: ב-2001 הקים את תנועת "אל מערופין אל-אחראר" ("הדרוזים החופשיים") ואת תנועת "אל-ג'דור" ("שורשים"), שמטרתה חיזוק השורשים התרבותיים הערביים בקרב הדרוזים. בדצמבר 2006 היה נפאע ממארגני כינוס שבו הוקמה "הוועדה הלאומית לסולידריות עם סוריה".

לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הוצב נפאע במקום הרביעי ברשימת בל"ד. הוא החל לכהן כחבר כנסת ב-24 באפריל 2007, עם התפטרותו של יו"ר המפלגה, עזמי בשארה.

ב-6 בספטמבר 2007 יצא נפאע לביקור בסוריה ללא אישור שר הפנים, אישור הנדרש לפי פקודת הארכת תוקף של תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ-לארץ). במהלך ביקורו נפגש עם טלאל נאג'י, שהיה אז סגנו של מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין. נפאע הועמד לדין והורשע באפריל 2014 בבית המשפט המחוזי בנצרת בשני סעיפים של מגע עם סוכן זר ויציאה למדינת אויב. בספטמבר 2014 נגזרה עליו שנת מאסר בגין הרשעה זו. ערעורו לבית המשפט העליון נדחה באוגוסט 2015, וב-1 בנובמבר 2015 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר גלבוע.

לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השני ברשימת בל"ד לכנסת, ונבחר לכהונה נוספת. בינואר 2010 החליטה הלשכה הפוליטית של בל"ד להדיחו מהתנועה, בעקבות סירובו לקיים הסכם רוטציה שיאפשר את כניסתו לכנסת של המועמד שהוצב במקום הרביעי ברשימת בל"ד, עבאס זכור.

בפברואר 2012, כשנה לאחר פרוץ ההתקוממות בסוריה, נטל חלק מרכזי בעצרת תמיכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד שהתקיימה בתיאטרון אל-מידאן בחיפה. לדבריו, ביקש להביע תמיכה בניסיונות הרפורמה של אסד שזכו לתמיכת העם הסורי. הוא גינה את מדינות ערב שמספקות לטענתו נשק למתנגדי המשטר ואשמות ב"מותם של הילדים בסוריה".

== חיים אישיים ==
נפאע נשוי ואב ל-9, ומתגורר בבית ג'ן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי כנסת דרוזים
קטגוריה:פוליטיקאים דרוזים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם בל"ד
קטגוריה:קומוניסטים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם בל"ד
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השמונה עשרה
קטגוריה:חברי כנסת שהורשעו בעבירות ביטחון בישראל
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:סרבנים ישראלים
קטגוריה:בית ג'ן: חברי הכנסת
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:משפטנים דרוזים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שהורשעו במגע עם סוכן זר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
נוירופיזיולוגיה

הנוירופיזיולוגיה היא תחום בפיזיולוגיה. הנוירופיזיולוגיה עוסקת בהבנת תפקוד מערכת העצבים ומערכת השרירים. תחום זה קשור לנוירוביולוגיה, פיזיולוגיה, נוירולוגיה, אתולוגיה, נוירואנטומיה, מדעי הקוגניציה, ומדעים נוספים העוסקים במוח.

נוירופיזיולוגיה כירורגית היא תת-תחום מעשי של הנוירופיזיולוגיה. אדם העוסק בתחום זה עשוי לשמש כחוקר באוניברסיטה או כחבר בצוות מנתחים בחדרי ניתוח. כמנתח, הנוירופיזיולוג מעורב בהשגחה על תפקודם של מבנים עצביים ומערכות עצבים, במטרה לשמור על מערכת העצבים של המנותח ועשוי לסייע לניתוח על ידי ביצוע בחינות אלקטרופיזיולוגיות לזיהוי מבנים עצביים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיולוגיה
קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:מערכת העצבים
קטגוריה:מדעי המוח
1310

== אירועים ==
* 64 חברי מסדר אבירי היכל שלמה נשרפו באשמת כפירה.
* בניית מעונות ראשונות לסטודנטים באוקספורד.

== נולדו ==
*אורבנוס החמישי (נפטר ב-1370)

== נפטרו ==

*ר' מנחם בן בנימין רקנאטי - מקובל ופוסק איטלקי.
*רשב"א, מגדולי חכמי התורה בספרד בתקופת הראשונים, וראש חכמי ספרד בדורו. 

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
סינטופיקון - אינדקס הרעיונות המופלאים

סינטופיקון: אינדקס הרעיונות המופלאים (A Syntopicon: An Index to The Great Ideas), הוא אינדקס שכתב מורטימר ג'. אדלר ויצא לאור בשנת 1952. אינדקס זה יצא לאור בתור כרכים מספר שתיים ושלוש בסדרת "הספרים המופלאים של העולם המערבי". ההקדמה לכרך הראשון נכתבה על ידי רוברט האצ'ינס, נשיא אוניברסיטת שיקגו.

הסינטופיקון מוּצב כרשימת 100 הרעיונות המופלאים של הקאנון המערבי, ונמכר לבתי האמריקאים בעיקר על ידי אנשי-המכירות המיומנים של האנציקלופדיה בריטניקה. אדלר וצוות-הפרויקט שלו בחרו את הרעיונות במשך עשורים, ובסופו של דבר גיבשו רשימה של 102. אולם, בספר אחר שכתב, אדלר הביע חרטה על כך שעקרון השוויון הנובע מזכויות האדם לא זכה להיכנס לרשימה. הוא ניסה לתקן את ההשמטה בספרו "שישה רעיונות מופלאים: אמת-טוּב-יופי-חירות-שוויון-צדק" (1981).

אדלר ניסה להכין אינדקס נוסף, בכרך אחד, וזוהי הפרופדיה שנכתבה בעבור המהדורה החמש עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה. מאז, מפתח-העניינים האלפביתי המסורתי הופק בשני כרכים בעבור הגרסאות המאוחרות יותר של המהודרה החמש עשרה, בנוסף על הפרופדיה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי עזר
135

== אירועים ==
* העיר ביתר נופלת בידי הרומאים ובא הקץ על מרד בר כוכבא

== נולדו ==
* 135 -רבי יהודה הנשיא (נפטר בסביבות 220)

== נפטרו ==
בר כוכבא - 135 לספירה

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==
קורמורן גמדי

Microcarbo pygmeus

קורמורן גמדי (שם מדעי: Microcarbo pygmaeus) הוא מין עוף ימי המשתייך לסוג קורמורן קטן שבמשפחת הקורמורניים.

תפוצה: לקורמורן הגמדי יש תחום תפוצה לא גדול. הוא כולל את דרום מזרח אירופה ומערב אסיה, מאיטליה מזרחה עד קזחסטן ודרומה עד עיראק וישראל. חלק מאוכלוסיות הקורמורן הגמדי נודדות, וחלק נמנעות מלעשות כן או נודדות למרחקים קצרים יחסית. האוכלוסיות הצפוניות נוהגות לבלות את החורף באזורים דרומיים יותר, על פי רוב בשטחי הרבייה שלהן. לעיתים רחוקות נודדים קורמורנים אלה גם אל אזורים מסוימים במערב אירופה.

בישראל: אחרי ייבוש החולה עברו עופות אלה אל בריכות הדגים בעמק בית שאן וגרמו נזק רב לדייגי האזור. הדייגים אסרו עליהם מלחמה, והדברים הגיעו עד לידי שריפת מושבות הקינון שלהם. אוכלוסיית הקורמורן הגמדי התמעטה מאוד עד שהושגה פשרה. הם מורשים לשהות באשור הכנרת, בה אינם גורמים נזק. יש מושבות קינון סביב הכנרת, ומספרם הולך ועולה.

הקורמורן הגמדי מקנן במושבות גדולות באדמות ביצה, בגופי מים מתוקים שזרימתם איטית, בדרך כלל באגמי מים מתוקים או בדלתה של נהרות. הקנים נבנים על עצים נמוכי קומה או בסביבות דומות. הקן עשוי מענפים ועשבים. הנקבה מטילה בין שלוש לשש ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים לפרק זמן הנע בין 27 ל-30 ימים. הגוזלים מגיעים לעצמאות כ-70 יום לאחר בקיעתם. 

הקורמורן הגמדי הוא עוף בינוני בגודלו. אורכו נע בין 45 ל-55 סנטימטרים, ומוטת כנפיו נעה בין 75 ל-90 סנטימטרים. קרום שחייה מחבר את כל ארבע אצבעות רגליו. צבע נוצותיו נע בין ירוק מבריק לשחור. נוצות הזנב ארוכות ומקורו קצר ועבה. לבוגרים ציצית-שיער לבנה קטנה במעלה הצוואר, ובעונת הרבייה - גם בחלקו התחתון. מחוץ לעונת הרבייה, לבוגרים נוצות צוואר לבנות. לא קיימת דו צורתיות זוויגית מובהקת אצל הקורמורן הגמדי, והזכר והנקבה דומים מבחינה חיצונית. בצד זאת, הפרטים הצעירים חומים יותר וצבעם מעט עמום יותר.

מבחינה חיצונית, המין נבדל מהקורמורן הגדול (Phalacrocorax carbo) ומהקורמורן הימי (Phalacrocorax aristotelis) בממדיו הקטנים יותר, במבנה גוף קל יותר ובזנב ארוך יותר. תזונתו מתבססת בעיקרה על דגים. הציד מתבצע לרוב במסגרת קבוצתית, ובין ניסיון ציד אחד למשנהו נח הקורמורן הגמדי על ענפי עצים. 

על אף שאינו נתון בסכנת הכחדה מיידית ושמצב השימור שלו מוגדר כ"קרוב לסיכון" בלבד, הקורמורן הגמדי מאוים כתוצאה מזיהום מים, הזרמת שפכים, הרס בתי גידול וצייד בלתי חוקי. שטחי הרבייה של המין נמצאים במגמת הצטמצמות, והאוכלוסייה הכשירה להתרבות באירופה מוערכת בכ-6,400 עד 7,300 זוגות בלבד - מספר נמוך בצורה משמעותית משיעור האוכלוסייה הכשירה להתרבות באזור זה בעבר. מושבת הקינון הגדולה ביותר נמצאת בדלתא של נהר הדנובה, והיא מכילה כ-4,000 זוגות, אולם נראה כי מספר זה יקטן כתוצאה מהרס בתי גידול. 

על פי "הספר האדום של החולייתנים בישראל" הקורמורן הגמדי נמצא בסיכון אזורי ועתידו בישראל בסכנה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
גמדי
קטגוריה:ארץ ישראל: סולתאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1773
שקלוב

שְקְלוֹב (בבלארוסית: Шклоў, ברוסית: Шклов, ביידיש: שקלאָוו) היא עיר קטנה במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, על גדת נהר דנייפר, כ-35 ק"מ צפונית למוהילב. העיר נמצאת על תחנת דרכים בקו הרכבת שבין אורשה ומוהילב, ונכון לשנת 2015 האוכלוסייה בה מונה כ-16,400 נפש.

==תולדות היישוב==
התיעוד הראשון לעיר הוא משנת 1535. בשנת 1655 נהרסה העיר בידי הקוזקים, בשנת 1708 נחרבה ונשדדה בידי השוודים בפיקודו של גנרל לוונהופט, ובשנת 1812 פלש צבאו של נפוליאון לעיר, ובזזהּ.

בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.

==יהודי שקלוב==
יהודים התיישבו בשקלוב בתקופה מוקדמת, קרוב לוודאי בתחילת המאה השש-עשרה. מיקומה של העיר על קו הגבול שבין האימפריה הרוסית ופולין חשף אותה לעיתים קרובות להרס המלחמות, והיהודים, שהיוו את רוב אוכלוסייתה, היו הסובלים העיקריים מכך.

בשנת 1897 נמנו בעיר 5,422 יהודים, רוב תושביה, ובתקופה זו היו בה שני בתי כנסת, עשרים ושבעה בתי תפילה יהודיים, בית ספר ממלכתי יהודי, בית חולים יהודי וכמה מוסדות חינוך וצדקה נוספים. היהודים בעיר ניהלו סחר נרחב בחיטה ובסחורות אחרות. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם פחת מספר היהודים בעיר, וטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה עמד על כ-2,100 איש.

שקלוב נודעה כשטעטל בעל חשיבות. הייתה בה השפעה ניכרת של הגאון מווילנה, והיא מוזכרת לתהילה בפי בנו של הלה בהקדמה לביאור לשולחן ערוך, כאשר גם כמה מבחירי תלמידי הגר"א היו מן העיר.

בין יוצאי העיר הנודעים נמנים:
* ר' יהושע לייב דיסקין - שימש כרב העיר.
* ר' ברוך משקלוב מתרגם ספר יסודות של אוקלידס לעברית.
* יהושע צייטלין.
* ר' ישראל משקלוב מחבר 'פאת השולחן'. מראשי העולים לארץ ישראל בעליית תלמידי הגר"א
* ר' מנחם מנדל משקלוב מראשי העולים לארץ ישראל בעליית תלמידי הגר"א.
* ר' הלל משקלוב מחבר 'קול התור'.
* זלמן שניאור משורר ישראלי בעברית וביידיש, אשר העמיד את העיר במוקד חלק מיצירותיו, ובהן "אנשי שקלוב" ו"פנדרי גיבור".
* ר' אברהם וולפנזון.
* יוסף גוזיקוב - הכליזמר הראשון שערך הופעות במערב אירופה.
===בשואה===
עם פרוץ מבצע ברברוסה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לצבא האדום, וחלק מיתר האוכלוסייה היהודית בה ניסו להימלט לעומק ברית המועצות, אך נאלצו לשוב לעיר בשל הדרכים החסומות. ב-12 ביולי 1941 נכנסו לעיר הגרמנים, וגירשו חלק מיהודיה לכפר הסמוך ריז'קוביצ'י, בו רצחו לאחר סלקציה 84 יהודים. את יתר היהודים שהובאו לכפר שיכנו הגרמנים תחת כיפת השמיים בכיכר הכפר, תחת שמירה של שוטרים בלארוסים, אשר מנעו בתורם אספקת מזון ליהודים.

יתר יהודי שקלוב שנותרו בעיר רוכזו בגטו שהוקם במספר בתים הרוסים בה. על יהודי הגטו הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב.

ב-2 באוקטובר 1941 פשטו על הכפר ריז'קוביצ'י שוטרים גרמנים, פינים ובלארוסים, ורצחו את כל היהודים שרוכזו בו בסמוך לכפר זרצ'יה הסמוך לדנייפר. בסמוך לאחר מכן רצחו הגרמנים בזרצ'יה גם את 1,459 היהודים שנותרו בגטו שקלוב ובקולחוז הסמוך אליה, לאחר שהובלו לשם במשאיות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז מוהילב: ערים
קטגוריה:מחוז מוהילב: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אלן בול (כדורגלן)

אלן ג'יימס בול (באנגלית: Alan James Ball; ) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי בינלאומי, הצעיר בשחקניה של הנבחרת האנגלית שזכתה בגביע העולם ב-1966, והשחקן המצטיין במשחק הגמר של אותו טורניר.

פעמיים ניפץ בול, יליד לנקשייר, את שיא ההעברות הבריטי: לראשונה ב-1966, כשקבוצת נעוריו בלקפול, בה שיחק כנער לצידו של גיבור הכדורגל סטנלי מתיוס, מכרה אותו לאברטון בתמורה ל-110,000 לירות שטרלינג; וכשש שנים לאחר מכן כשנמכר מחדש לארסנל הלונדונית בתמורה לסכום כפול.

בלמעלה מעשרים שנה של כדורגל מקצועני באנגליה ובצפון אמריקה, רשם בול כמאה ושמונים שערים בקרוב לאלף הופעות. לרמה הגבוהה ביותר של המשחק הגיע כבר בגיל צעיר, לאחר שהגשים את המטרה שקבע לעצמו, לשחק במדי אנגליה בגביע העולם שאירחה. מה שייחד אותו כשחקן, ומשך את תשומת לבו של מאמן הנבחרת אלף רמזי, היה מגוון כישוריו, השילוב בין יכולות הגנתיות להתקפיות, ובין משחק אגפים לשליטה במרכז השדה. בול התאים לשיטתו של רמזי היטב, כשמילא את תפקיד הימני מבין שלושה קשרים במרכז השדה. לאחר שריקת הסיום של גמר המונדיאל אמר לו המנג'ר, שבדרך כלל מיעט בשבחים: "אישי הצעיר - לעולם לא תשחק משחק טוב יותר בחייך". גם עמיתיו לקבוצה האלופה, בובי צ'רלטון וג'ף הרסט, הכריזו על הקשר הפעלתני והאנרגטי בן ה-21, כשחקן המפתח במשחק הגמר.

ברמת המועדונים זכה בול בתואר אחד בלבד, אליפות הפוטבול ליג לשנת 1970, במדי אברטון. פעמיים שיחק בגמר גביע ה-FA, עם אברטון ושוב עם ארסנל, אולם לא זכה בו. בנוסף היה שותף לעלייתה של סאות'המפטון לליגה הבכירה, ב-1978. לאחר פרישתו מכדורגל פנה לעסוק באימון, במספר קבוצות, עד פיטוריו מפורטסמות' ב-1999.

בשנת 2000 הוענק לו תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על "שירותיו לכדורגל". כשלוש שנים לאחר מכן בא בשערי היכל התהילה של הכדורגל האנגלי.

בשנותיו האחרונות התמודד בול עם מחלת הסרטן שבה לקו אשתו ובתו, ואף העמיד למכירה את מדליית המנצחים שלו מגביע העולם, כדי לממן את הוצאות המשפחה. ב-25 באפריל 2007 מת מהתקף לב, בגיל 61, בסמוך לביתו.

== תארים ==

=== כשחקן קבוצתיים ===

==== אברטון ====

* אליפות הפוטבול ליג: 1969/1970
* מגן הקהילה: 1970

==== נבחרת אנגליה ====

* גביע העולם בכדורגל: 1966

=== כשחקן אישיים ===

* שחקן העונה של סאות'המפטון: 1977/1978

=== כמאמן ===

* מאמן החודש בפרמייר ליג: נובמבר 1995

==לקריאה נוספת==
* רוברט גלווין ומרק בושל, Football's Greatest Heroes, הוצאת Robson Books, לונדון 2005, עמ' 143-145

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני בלקפול
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני בלקפול
קטגוריה:מאמני פורטסמות'
קטגוריה:מאמני סאות'המפטון
קטגוריה:מאמני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:מאמני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני יורו 1968
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2007
המוזיאון היהודי של רומא

המוזיאון היהודי של רומא (באיטלקית: Il Museo Ebraico di Roma) כולל אוסף יודאיקה ותשמישי קדושה, שהועברו אליו מבתי כנסת ישנים באיטליה. המוזיאון משמש מעין "מחסן מרכזי" לתשמישי קדושה לקהילות היהודיות באיטליה.

במהלך היום נערכים במוזיאון סיורים של תלמידי בתי ספר מרומא. בממוצע מסיירות במוזיאון ארבע קבוצות תלמידים ליום. כך המוזיאון הפך למרכז ללימוד מורשת היהדות לציבור הרחב בעיר. במסגרת הסיור במוזיאון מגיעים גם לאולם בית הכנסת הגדול ולאולם בית הכנסת הספרדי. המוזיאון פתוח רק בימי חול.

==חלקי המוזיאון==
המוזיאון היהודי של רומא, מצוי במבנה בית הכנסת הגדול של העיר, מצד נהר הטיבר. משני צידי הכניסה לבניין ניתן להבחין בלוחות זיכרון לנספים במלחמות איטליה ולקורבנות השואה. הכניסה לבניין מובילה גם למשרדי הקהילה ולמשרד הרבנות.

המוזיאון מורכב משלושה חדרים, בכל אחת מהחדרים יש תצוגה שונה. החדר הראשון מוקדש למסמכים היסטוריים וממצאים ארכאולוגיים, בחדר השני תצוגת תשמישי קדושה ובאחרון מוצגים חפצי אומנות.

בין המוצגים:
* ספרי תורה וכן "רימונים", "מגן" ו"אצבע" מורה לקריאה בתורה.
* עשרות פרוכות לספר תורה בשלל צבעים, שהיו בעבר בבתי הכנסת של פירנצה, וונציה ורומא ובעיקר מהמאות ה-16 וה-17. כל הפרוכות הוכנו בעבודת יד, והן עדיין משמשות את הקהילה היהודית המקומית.
* מגילות בכתב יד הכתובות על הקלף, כמו מגילת אסתר.
* סידורים עתיקים בנוסח איטליאני ובנוסח ספרד מהמאה ה-18 עם כריכת כסף.
* קופסאות לשמירת בשמים מכסף ומנחושת המתוארכים למאה ה-17 והמאה ה-19.
* חנוכיות, ביניהם אחת מכסף מהמאה ה-18.
* תצוגה של אבני שיש מלוטשות שהיו בעבר בבתי הכנסת הישנים של רומא, חמשת בתי הכנסת (Cinque Scole).

==תמונות מהמוזיאון==
<gallery widths="200px" heights="180px" >
Il Museo Ebraico di Roma.jpg|ארון תצוגה במוזיאון
Rings on the Scroll of the Law.jpg|
Ornamental velvet covering Scroll of the Law,.jpg|
Iner ornamental velvet covering Scroll of the Law,.jpg|
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

יהדות
רומא
קמארי

קמארי
קמארי
קֶמָארִי (יפנית: 蹴鞠) הוא משחק כדור דומה לכדורגל שהיה פופולרי ביפן בתקופת הייאן והושב לחיים בתקופה המודרנית.

מקורו של המשחק בספורט הסיני קוג'ו. בסביבות שנת 600 לספירה, בתקופת אסוקה, החלו לשחק במשחק ביפן. במקביל, החלו ה"צו-צ'ו" ומשחקים דומים לאבד מתפוצתם בסין ובשאר דרום-מזרח אסיה עד שהקמארי נשאר הספורט היחידי מסוג זה.

קמארי הוא ספורט מאוד פיזי והוא משמש כפעילות גופנית לבני כל הגילים. ייחודו הוא שאין בו מנצחים, מפסידים או אף תחרות בין מספר מתמודדים.

מטרת המשחק הוא להשאיר את הכדור באוויר במאמץ משותף של כל המשתתפים. הכדור, שנקרא "מארי", עשוי מעור אייל, כששיער החיה פונה כלפי פנים הכדור ועורו כלפי חוץ. כדי לעצב את צורתו, ממולא הכדור שעורה, ולבסוף נתפר בעזרת עור סוס. שחקני הקמארי נקראים "מריאשי". המריאשים הטובים ביותר מוסרים את הכדור כך שלמקבל המסירה יהיה קל לשלוט בו.

מגרש הקמארי הוא שטוח, ואורכו כ-15 מטרים. מדי המשחק, זכר מתקופת האסוקה, נקראים "קאריגינו".

גרסה אחרת של המשחק היא "טמארי" (כדור-יד).

==ראו גם==
* נבחרת יפן בכדורגל

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070502014108/http://www.footballnetwork.org/dev/historyoffootball/history2.asp היפנים וקמארי]

קטגוריה:משחקי כדור
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית)

המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית) הייתה מפלגה מובילה בעידן הקדם-סובייטי בגאורגיה, שהורכבה מהחברים המנשביקים שהיו חברים במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (РСДРП), והנהיגה את הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשנים 1918–1921.

בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-14 בפברואר 1919 היא השיגה רוב של 81.5% מהקולות. במרץ 1921 היא הודחה בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה. המפלגה חוסלה במהלך הדיכוי הסובייטי של מרד אוגוסט בגאורגיה, בשנת 1924.

על פי מילות ההיסטוריון הארמני-אמריקני המודרני, רולנד גריגור סאני, "ההישגים שלהם בבניית האומה הפוליטית הגאורגית היו יוצאים מגדר הרגיל. התמיכה בהם בין כל סוגי הגאורגים הייתה אמיתית. ובכל אופן, התגשמותם, בת החלוף, באפיזודה הקצרה בעצמאות הלאומית. העדות המרשימה ביותר להצלחתם היא בעובדה שלא ניתן היה להוציאם מגאורגיה מלבד שימוש בכוח צבאי עדיף מבחוץ".

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.colisee.org/article.php?id_article=1720 מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגאורגית ותוצאות הבחירות הפרלמנטריות בגאורגיה בשנת 1919], בצרפתית
== הערות שוליים ==

מנשביקית
מנשביקים
מנשביקית
קטגוריה:גאורגיה: מפלגות סוציאליסטיות
קטגוריה:גאורגיה בתקופת האימפריה הרוסית
גאורגיה
אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח

אוצר פירושים וציורים להגדה של פסח הוא חיבור על ההגדה של פסח שערך 'בעל האוצרות' רבי יהודה דוד איזנשטיין. החיבור יצא לאור בפעם הראשונה בשנת תרע"ז (1917) בניו יורק ופעם נוספת בשנת תשל"ו (1975) בתל אביב בהוצאת הספרים 'שילה'. 

החיבור מורכב ממספר חלקים : 
* הקדמה כללית שכתב איזנשטיין עצמו על טיבה של ההגדה של פסח ועל טיבו של החיבור. בהקדמה ניתן לראות כמה קווים מנחים בעבודתו הספרותית של איזנשטיין. בתארו את הבן הרשע מבין ארבעת הבנים המופיעים בהגדה של פסח ניתן לראות רמיזה על מצבם הרוחני של חלק מהיהודים בארצות הברית בשנות העשרים של המאה העשרים : 
 
* פירוש של איזנשטיין עצמו להגדה ולצדו ציורים המאיירים את ההגדה. הציורים הם בסגנון הקומיקס והם פרי עטו צייר יהודי בשם ליאון דוד יזראל אשר כונה גם בשם 'לאלא'.
* חלק נוסף של החיבור כולל לקט של פירושים להגדה. בחלק זה מובאים הפירושים של רבי יצחק אברבנאל, מחזור ויטרי, שבולי הלקט, פירוש הכל-בו, האבודרהם, המהר"ל, רבי משה אלשייך (השני), השל"ה, היעב"ץ והגר"א. בהקדמה מעיד איזנשטיין כי לעיתים הוא שינה מעט מנוסח הדברים המקורי וכך הוא כותב : "ואף כי נדפסו במלואם עשיתי בהם קצת שינויים כדי לתקן הלשון וסימני הפסקאות". 
* החלק הרביעי מכיל מספר ערכים אנציקלופדיים הקשורים לחג הפסח. חלק מהערכים הללו כבר הופיעו לפני כן בספריו הקודמים של איזנשטיין ובהם אנציקלופדיה אוצר ישראל ובספר אוצר דינים ומנהגים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=59 הפירושים מתוך אוצר הפירושים והציורים על הגדה של פסח סרוקים בקובצי PDF באתר 'דעת'] 

קטגוריה:הגדות של פסח
קטגוריה:ספרי יהודה דוד אייזנשטיין
קוגלהוף

קוגלהוף גרמני
מילוי קקאו]]
סיליקון (משמאל) וממתכת]]
קוגלהוף או גוגלהוף (בגרמנית: Gugelhupf, יש להגות גוּגֵלהוּפְּף) היא עוגה מסורתית הנפוצה בגרמניה, אוסטריה, שווייץ הונגריה וחבל אלזס שבצרפת. עוגה זו נפוצה בצ'כיה בשם "בָּבּוֹבקַה" (bábovka) וברוסיה בשם "בָּבְּקַה" (bábka), ובהונגריה, קרואטיה וסרביה היא קרויה "קוגלוף" (kuglóf).

העוגה היא עוגת שמרים בחושה, בעלת צורה מעגלית עם חור במרכזה של העוגה. העוגה מכילה צימוקים, שקדים או קליפות הדרים מסוכרות.

נהוג שאורחים המוזמנים לארוחה מגיעים עם קוגלהוף למארחים. כמו כן, היה נהוג לכלול תבנית קוגלהוף בנדוניה.

בישראל נהגו בעבר להכין גרסה של העוגה בסיר פלא על כיריים.

== אטימולוגיה ==
מקור שמה של העוגה כנראה במילה הגרמנית "גוגל" שמשמעה ברדס, בגלל הצורה הגבוהה של העוגה, ויש שמקשרים את השם למילה "קוגל" שמשמעה כדור, מסיבות דומות. 

ייתכן שמקור המילה הוּפְּף בגרמנית במילה שמרים (הּפה - Hefe) או בשם הפועל לקפוץ(הוּפְּפן- hüpfen), כיוון שהשמרים גורמים לעוגה "לקפוץ" מעל לגובה התבנית.

==ראו גם==
* עוגת באנט

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח הגרמני: עוגות
קטגוריה:המטבח האוסטרי: קינוחים
קטגוריה:המטבח הצ'כי
קטגוריה:המטבח הרוסי
קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
דוד אוז'רנסקי

פסל האריה ב[[בניין ג'נרלי]]
דוד אוז'רנסקי (אגם) (1906–1995) היה פסל ישראלי יליד אוקראינה.

==ביוגרפיה==
אוז'רנסקי נולד באוקראינה ולמד באקדמיה לאמנות במינכן. בשנת 1929 היגר לארץ ישראל ועבד כטכנאי בדואר. 

הוא היה שותף לעיצוב ובעיקר ביצוע העיטורים עבור בניין ימק"א בירושלים וקישוטי "עשרת השבטים" שעיצב אריק גיל בבניין מוזיאון רוקפלר בעיר. 

בשנת 1935 היה ממבצעי פסל האריה בבניין ג'נרלי בירושלים. 

בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר מסכות מוות לל. שפרינצק וד"ר אברהם אלברט טיכו. 

בשנת 1985 היגר לווינה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=%D7%90%D7%95%D7%96%D7%A8%D7%A0%D7%A1%D7%A7%D7%99,%20%D7%93%D7%95%D7%93 דוד אוז'רנסקי] במרכז המידע לאמנות ישראלית

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
טרודה חיים

גרטרוד (טרוּדֶה) חיים (בגרמנית: Gertrud (Trude) Chaim; 1892 – ח' בסיוון תשי"ב, 1 ביוני 1952) הייתה פסלת ישראלית ממוצא גרמני.

==ביוגרפיה==
טרודה חיים נולדה בברלין בירת גרמניה. בנעוריה קיבלה חינוך חילוני ואף שימשה כמורה בגימנסיה לבנות בברלין. בין השנים 1917–1925 למדה פיסול אצל הצייר והפסל איגור פון יאקימוב (Yakimov).בשנת 1925 החלה ללמוד פיסול באוניברסיטה לאמנויות בברלין, שם למדה אצל קטה קולביץ<ref></ref><ref></ref>.
בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. יצירותיה נעשו בעיקר מטרקוטה ואופיינו בריאליזם אקספרסיבי. בשנת 1938 זכתה בפרס דיזנגוף לפיסול<ref></ref> על פסל הטרקוטה "אם וילדה".
לימדה בסמינר הקיבוצים. בין תלמידיה: צבי אלדובי ודוד בן-שאול.
חיים נפטרה באביב 1952, בגיל 60<ref></ref>. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול.

== תערוכות ==

* תערוכת האשה היוצרת בארץ-ישראל, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים, 1943

* ראשית הפיסול הישראלי 1939-1906, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה, 1990

==קישורים חיצוניים==
* רות מרקוס, "[http://www.ruthmarkus.com/wp-content/uploads/2015/09/אלפון-אמניות.pdf#page=22 חיים, טרודה (גרטרוד)]", בתוך: [http://www.ruthmarkus.com/wp-content/uploads/2013/01/אלפון-נשים-אמניות-בישראל.pdf אלפון אמניות ישראליות], עמ' 22, באתר של רות מרקוס
<div class="mw-content-ltr">
* Karl Schwarz, [http://archive.org/stream/aufbau1419481948germ#page/n29/mode/1up Eine Palästinensische Bildhauerin], Aufbau 14, 2 (9.01.1948), p. 19
</div>
* 
<div class="mw-content-ltr">
* Karl Schwarz, [http://www.archive.org/stream/aufbau171952germ#page/n416/mode/1up Trude Chaim], Aufbau 18, 25 (20.06.1952), p. 7 (נקרולוג)
</div>
* (הספד)

מפרי עטה:
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורות לפיסול בישראל
קטגוריה:מורים לפיסול בישראל
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכות פרס דיזנגוף
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
מכון אורה

מכון אורה היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות. המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה. המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים.

רוב התלמידות מגיעות למכון לאחר שירות לאומי או צבאי, בסמוך אליו, או בשלבים מאוחרים יותר.

== הקמת המכון ==
המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.

ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.

מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה".

== הלימודים במכון ==
הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה. ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד. המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים.

מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית.

== צוות המכון ==
נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים. בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא.

בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו. בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

אורה
קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:קריית משה
קטגוריה:מכון מאיר
גאורג לשניצר

גאורג לשניצר (1885–1951) היה פסל וארכיטקט ישראלי, יליד פולין.

==ביוגרפיה==
לשניצר נולד בעיר טארנוביץ שבפולין בשנת 1885. הוא היגר לגרמניה והתחנך בברלין. הוא למד אדריכלות ופיסול באקדמיה לאמנות בברלין ועיצב כמה פרוטומות (פסלי ראש) כמו של השחקן ואגנר וקאינץ ושל הצייר לוביס קורינת (Corinth).

בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ללא משפחתו והתיישב בתל אביב. למחייתו עבד כארכיטקט ועיצב את בית הקולנוע "הדר" בפתח תקווה ואת קולנוע אסתר בתל אביב. יצירותיו כללו דיוקנאות ריאליסטים של אנשי היישוב כגון ז'בוטינסקי, חיים ארלוזורוב ואחרים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קצרמר ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1951
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי

מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי (ברוסית: Агинский Бурятский автономный округ) היה סובייקט פדרלי רוסי (מאז 1993) בסיביר, שהוקף על ידי מחוז צ'יטה. כ-55 אחוז מהאכלוסייה הם בוריאטים. המחוז נוסד ב-26 בספטמבר 1937 ובוטל ב-1 במרץ 2008 תוך שילובו במסגרת יחידה מנהלית חדשה – חבל זבאיקלסקי. 

המחוז היה מחולק ל-3 נפות: אגינסקי, דולדורגינסקי ומוגויטויסקי, ובתוכן נכללו 4 עיירות ו-35 כפרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מחוז צ'יטה
קטגוריה:אזורים בעלי שלטון עצמי
קטגוריה:רוסיה: סובייקטים פדרליים לשעבר
אגינסקויה

אַגִינְסְקוֹיֶה (ברוסית Агинское) היא עיירה ועד לשנת 2008 הייתה מרכז אדמיניסטרטיבי של המחוז האוטונומי אגיני בוריאטי. בעקבות ביטול המחוז, היא מהווה עתה מרכז נפה בלבד. אגינסקויה הוקמה בשנת 1811 כיישוב רוסי. ב-26 בספטמבר 1937 נבחרה כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הלאומי של הבוריאטים. העירה ממוקמת על חוף נהר אַגָה. אוכלוסייתה מונה 15,596 תושבים נכון ל-2010.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1811
כביש 42

כביש 42 הוא כביש אורך במישור החוף במרכזה של ישראל, המוביל ממחלף אשדוד בדרום ועד מחלף גן רווה בצפון. אורכו של הכביש 19 ק"מ והוא עובר מזרחית לכביש 4 ובמקביל אליו.

עד צומת רחובות מערב (כביש 411) הכביש כולל נתיב נסיעה אחד לכל כיוון. מרחובות מערב צפונה הכביש כולל שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים.

==מחלפים וצמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!קילומטרים
!שם
!סוג מפגש
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 42 מדרום לצפון
|-
| align="center" | 0
| align="center" | מחלף אשדוד
| align="center" align="center" | אשדוד
| align="center" | 
|-
| align="center" | 4
| align="center" | צומת בן זכאי
| align="center" align="center" | בן זכאי
| align="center" | 
|-
| align="center" | 6
| align="center" | צומת כניסה לבן זכאי
| align="center" align="center" | בן זכאי
| align="center" | כניסה ליישוב
|-
| align="center" | 7
| align="center" | צומת ביבנה
| align="center" align="center" | יבנה
| align="center" | /שדרות דואני
|-
| align="center" | 8
| align="center" | צומת ביבנה
| align="center" align="center" | יבנה
| align="center" | 
|-
| align="center" | 10
| align="center" | צומת כניסה לכפר הנגיד
| align="center" align="center" | כפר הנגיד
| align="center" | כניסה ליישוב
|-
| align="center" | 11
| align="center" | צומת רחובות מערב
| align="center" align="center" | כפר גבירול
| align="center" | 
|-
| align="center" | 12
| align="center" | צומת כניסה לעיינות
| align="center" align="center" | עיינות
| align="center" | כניסה ליישוב
|-
| align="center" | 13
| align="center" | צומת בית עובד
| align="center" align="center" | בית עובד, נס ציונה
| align="center" | 
|-
| align="center" | 15
| align="center" | צומת כניסה לבית חנן
| align="center" align="center" | בית חנן
| align="center" | כניסה ליישוב
|-
| align="center" | 17
| align="center" | מחלף עין הקורא
| align="center" align="center" | ראשון לציון
| align="center" | 
|-
| align="center" | 18
| align="center" | מחלף גן רווה
| align="center" align="center" | ראשון לציון
| align="center" | /שדרות ההסתדרות
|-
|-
|}

==אתרים לאורך כביש 42==
* תל יבנה
* קבר רבן גמליאל 

==ראו גם==
* מישור החוף

קטגוריה:אשדוד: תחבורה
קטגוריה:יבנה: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:נס ציונה: תחבורה
קטגוריה:ראשון לציון: תחבורה
מרן מארה

וויולה דה גמבה, חלילי טרברסו, חליליות, אבובים, כינור ובסון.]]
מָרָן מָארֶה (בצרפתית: Marin Marais; 31 במאי 1656, פריז – 15 באוגוסט 1728, שם) היה מלחין ונגן ויול צרפתי.

== קורות חייו ==
מארה למד קומפוזיציה אצל ז'אן-בטיסט לולי, שעל האופרות שלו ניצח לעיתים קרובות, ושישה חודשים השתלם אצל אמן הוויול-בס, דה סן-קולומב. בשנת 1676 נשכר מארה כמוזיקאי לחצר המלכותית בוורסאי. הוא הצליח יפה כמוזיקאי חצר ובשנת 1679 התמנה ל-ordinaire de la chambre du roy pour la viole, תואר שנשא עד 1725.

מארה היה רב-אמן בבס דה ויול והמלחין הצרפתי הראשון במעלה של מוזיקה לכלי זה. הוא כתב חמישה ספרים של קטעי נגינה לויולה דה גמבה (1686–1725), בדרך כלל סוויטות בליווי בסו קונטינואו. יצירות אלה היו פופולריות בחצר, ועל כך זכרו אותו בשנים הבאות כ"מי שייסד וביסס את אימפריית הוויול" (איבר לה בלנק, 1740). שאר יצירותיו כוללות ספר של קטעי טריו (1692) וארבע אופרות (1693 - 1709). אחת מהן, "אלסיון", נודעת בסצנת הסערה שבה.

כמו במקרה של סן-קולומב, מעט מאוד ידוע על חייו האישיים של מרן מארה אחרי הגיעו לבגרות. מארה נשא לאישה את קתרין ד'אמיקור הפריזאית ב-21 בספטמבר 1676. לזוג נולדו 19 ילדים.

העתקים של כל חמשת הספרים של יצירות לוויול מאת מארה יצאו לאור בהוצאת ז'. מ. פוזו. הוצאת האחים ברוד הוציאה מהדורה שלמה של יצירותיו הכליות בשבעה כרכים.

==התייחסות בסרט קולנוע==

מארה והמוזיקה שלו תוארו בסרט "כל הבקרים שבעולם" (1991), המציג תיאור שאינו נאמן למציאות לחיי מסיה דה סן-קולומב. למוזיקה של מארה ניתן מקום של כבוד בסרט זה, הכולל יצירה ארוכה שלו, Sonnerie de Ste-Geneviève 
du Mont-de-Paris משנת 1723, יצירה המבוססת כולה על באס בן שלושה צלילים. בתפקיד מארה מופיע השחקן הצרפתי ז'ראר דפרדייה, המחזר אחר בתו של סן-קולומב. באחת הסצינות בסרט מאזינים השניים בחשאי לנגינת רב האמן ז'אן דה סן-קולומב כדי לגנוב ממנו את העיטורים המיוחדים לנגינתו, שהוא שומר בסוד גם מתלמידו מארה. את פסקול הסרט הקליט הגמביסט ז'ורדי סוואל.

==פעמוני ז'נבייב==
פעמוני ז'נבייב או בשם המלא "פעמוני כנסיית סנט ז'נבייב בגבעת פריז" (בצרפתית - Sonnerie de Sainte-Geneviève du Mont de Paris) היא יצירתו המפורסמת ביותר של מארה. נכתבה בשנת 1723 לויול, כינור, צ'מבלו ולבאסו קונטינואו. היצירה מנוגנת גם בהרכבים אחרים. היא מוזכרת בספרה של אליסון ריצ'מן "גן המכתבים" (2014).

== קישורים חיצוניים ==

* *[https://www.youtube.com/watch?v=JVF6pWCGwnw פעמוני ז'נבייב] באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגני ויולה דה גמבה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1656
קטגוריה:נפטרים ב-1728
1033

== אירועים ==

שנה זו הייתה שנת האלף לצליבתו של ישו (3 באפריל 33), לכן הייתה ציפייה בעולם הנוצרי לאירועים בעלי חשיבות.

ללא תאריך מדויק: 
* רעידת אדמה קשה מחריבה חלקים נרחבים מירושלים, רמלה, טבריה ועזה
* האפיפיור בנדיקטוס התשיעי מסולק מתפקידו, אך חוזר לרומא באותה שנה
* רודולפוס גלאבר (ראול גלאבר) מדווח על בצורת קשה בדוכסות בורגונדיה, שגורמת לרעב המוני ואף למקרה של קצב בטורני שמואשם כי הגיש ילדים. מצב הקציר בסוף השנה מסיים את הבצורת והרעב
* הטבח ביהודי פאס

== נולדו ==

ללא תאריך מדויק: 
* אורקה מזמורה, אינפנטה של ממלכת לאון (נפטרה ב-1101) 
* אנסלם מקנטרברי, הארכיבישוף של קנטרברי (נפטר ב-1109)
* דונלד השלישי, מלך סקוטלנד (נפטר בין 1093 ל-1097) 
* צ'נג יי, פילוסוף סיני נאו-קונפוציאניסט, בן תקופת שושלת סונג (נפטר ב-1107)

== נפטרו ==
* אבן א-ד'הבי, משכיל מורי, מחבר האנציקלופדיה הרפואית הראשונה 

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==