OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הסדר הענק

פילסטרים בסגנון "הסדר הענק" בחזית הבזיליקה של אנדראס הקדוש במנטובה
"הסדר הענק" (באיטלקית: Ordine gigante) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרנסאנס בנוסף לסדרים הקלאסיים מהעת העתיקה. "הסדר הענק" מאופיין על ידי עמודים או פילסטרים המשתרעים לגובהן של שתי קומות או יותר.

הבזיליקה של אנדראס הקדוש (Basilica di Sant'Andrea di Mantova) במנטובה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו בסגנון זה. בזיליקה זו תוכננה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי ובנייתה החלה ב-1472. מיכלאנג'לו שילב עמודים בסגנון "הסדר הענק" בארמון ה"סנאטוריו" (Palazzo Senatorio) בקמפידוליו ברומא (1564–1568). 

"הסדר הענק" היווה מרכיב חשוב באדריכלות המנייריסטית ובאדריכלות הבארוק.

==קישורים חיצוניים==
* 

ענק
קטגוריה:הרנסאנס
קטגוריה:בארוק
זוסימוס (אפיפיור)

זוסימוס (בלטינית: Zosimus) היה האפיפיור ה-41 למניין, אשר כיהן בתפקיד מ-18 במרץ 417 עד 26 בדצמבר 418 (או עד 23 בדצמבר). הוא נולד במסורקה שבמחוז קלבריה, איטליה. הוא כיהן לאחר האפיפיור אינוקנטיוס הראשון ולפני האפיפיור בוניפקיוס הראשון. זוסימוס השתתף בסכסוך הממושך בגאליה. אופיו המרדני השפיע על מחלוקות רבות, שנמשכו אף לאחר מותו.

לפי מקורות היסטוריים, זוסימוס היה יווני ושמו של אביו היה אברם (או אברהם), ויש הגורסים כי בא ממשפחה יהודית.

זוסימוס אימץ כמה צעדים כדי לשפר את מצב הכמורה.

זמן קצר לאחר הבחירות של זוסימוס כחסיד של פלגיאניזם, קאלסטיוס, אשר נידון לגירוש בידי האפיפיור הקודם, אינוקנטיוס הראשון, הגיע לרומא על מנת להצדיק את עצמו מול האפיפיור החדש, לאחר גירושו מקונסטנטינופול.

בקיץ 417, זוסימוס ארגן פגישה של אנשי הדת הרומית בבזיליקת סנט קלמנט, ובה קאלסטיוס סירב לקבל את ההנחות שקבע הדיאקון פאולינוס, ובכללן להצהיר כי הוא קיבל את הדוקטרינה של אינוקנטיוס הראשון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים יוונים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:נפטרים ב-418
מערת פוסטוינה

רכבת התיירים במערה
מערת פוסטוינה (סלובנית: Postojnska jama; גרמנית: Adelsberger Grotte; איטלקית: Grotte di Postumia) היא מערכת מערות קרסט באורך 24.3 ק"מ, סמוך לפוסטוינה שבדרום-מערב סלובניה. זו מערכת המערות הגדולה במדינה, ואחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בסלובניה.

מערכת המערות נוצרה על ידי נהר פיבקה.

המערה תוארה לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן ויכארד ולווסור . אזור חדש של המערה התגלה במקרה ב-1818 על ידי לוקה צ'ץ' (Luka Čeč) כאשר הכין את החלק הידוע של המערה לקראת ביקור של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. ב-1819 נפתחו המערות לציבור, וצ'ץ' היה למדריך התיירים הרשמי הראשון במערות. ב-1884 הותקנה במערה תאורה חשמלית. ב-1872 החלה לפעול במערה רכבת תיירים. בתחילה רכבת התיירים נדחפה בצורה ידנית, אך בתחילת המאה ה-20 היא הוחלפה בהנעה באמצעות קטר גז. במלחמת העולם השנייה שכנה באזור פוסטוינה מפקדה של הצבא הגרמני, ובתוך אולמות המערה בסמוך לכניסה הסתירו הגרמנים מצבור דלק בן אלפי חביות. הפרטיזנים היוגוסלבים העלו את מצבור הדלק באש, שבערה במשך כשבוע, ועד היום יש במערה כמה אולמות בהם הנטיפים והזקיפים מפויחים. ביוני 1945 המערה נפתחה מחדש בטקס חגיגי בו הופיע ביג בנד בניצוחו של בויאן אדמיץ'. תוך זמן קצר הוחלף קטר הגז בקטר חשמלי. 5.3 ק"מ מהמערה פתוחים לביקור הקהל ובמקום מועברים סיורים מודרכים בשפות שונות הנמשכים כשעה וחצי. חלק מהסיר רגלי וחלק מהסיור מתבצע באמצעות הרכבת.

הטמפרטורה במערה קבועה בין 8 ל-10 מעלות צלזיוס. המערה היא בית גידול למין אנדמי של פרוטאוס, הידוע בכינויו "הדג האנושי" ואשר מופיע בלוגו האתר.

==ראו גם==
* מערות שקוציאן

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סלובניה: גאוגרפיה
קטגוריה:מערות נטיפים
קטגוריה:אירופה: מערות
קטגוריה:סלובניה: גאולוגיה
די זהב

די זהב היה מושב שיתופי והתנחלות שעלה לקרקע ב-13 בספטמבר 1971 על ידי גרעין של 13 צעירים ישראלים 
בצלעו המזרחי של חצי האי סיני, לחוף מפרץ אילת, 150 ק"מ דרומית לאילת ו-90 ק"מ צפונית לשארם א-שייח', בקרבת מגורי השבטים הבדואים אל-מוזינה וא-תראבין.

== היסטוריה ==
שם המושב לקוח מספר דברים: . לשם גם דמיון לשם העיר דהב השוכנת בקרבת מקום.

די זהב הוקם על ידי קבוצה של צעירים מקריית מלאכי, ובראשם יגאל אלמגור. אלמגור, שהיה מאז מלחמת ששת הימים איש המנהל האזרחי של מרחב שלמה, שימש כנציג החברה להגנת הטבע וכנציג משרד הביטחון, רקם קשרים עם השבטים הבדואים בסיני וסייע להם כנציג השלטון הישראלי בחיי היומיום. אלמגור התאהב בנוף המדברי וביושבי המדבר, וראה באזור דהב מקום אפשרי להתיישבות חדשה. הוא ארגן סביבו גרעין של כ-15 משפחות צעירות מבני הדור של מה שכונה "ישראל השנייה", שהמשותף לחבריה היה הרצון להתרחק מהמחנק העירוני הנמצא במרכז הארץ והאתגר שבהתיישבות. ד"ר זאב וילנאי, חוקר ארץ ישראל, כינה את החבורה "פנתרי הזהב".

החבורה חיפשה גוף ממסדי שיגבה אותם ויסייע בידיהם לעלות לקרקע. הם נדחו על ידי תנועת המושבים ועל ידי מחלקת ההתיישבות של ההסתדרות הציונית, בטענה כי המקום אינו מתאים למשפחות עם ילדים. בחיפושיהם אחר הכרה, התחבר הגרעין לתנועת "העובד הציוני", שאימצה את יישובי התיירות החדשים, מאתר החרמון ועד די זהב. תנועת העובד הציוני השפיעה על ועדת השרים לענייני התיישבות להכיר בדי זהב כבמצפה התיישבותי. היה זה מושג חדש בהתיישבות, שפירושו שנת ניסיון ליישוב, כדי לבחון את יכולתו של היישוב להתפתח. החלטה זו אפשרה לחטיבת ההתיישבות בהסתדרות הציונית להזרים תקציבים לדי זהב לבניית דיור זמני, ציוד לדיג וקידום תוכניות ההתיישבות והפיתוח. במסגרת התוכניות הוקם מועדון צלילה, מועדון שיט, מסעדה, בית מלון ואתרי מחנאות, מרכז דיג וחקלאות ימית, מטעי תמרים ומרכז לסיורי מדבר.

בין המתיישבים החדשים לבדואים המקומיים התפתחו יחסי שכנות טובה, יחסים של כבוד ועזרה הדדית. רוב המתיישבים הצעירים למדו להכיר את הניבים המיוחדים לשבטי סיני ואת אורחות חייהם..

בשנת 1982, בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, פונה היישוב די זהב מיושביו. בשונה מגורלם של בתי העיר ימית, לא נהרסו המבנים ביישוב, ואת המקום יישבו תושבי סיני.

== קישורים חיצוניים ==
*
*[http://museum.imj.org.il/exhibitions/2008/blueonwhite/item2.asp?itemNum=62 פניית תושבי די-זהב לראש-הממשלה מנחם בגין], 13 בדצמבר 1978. כחול על גבי לבן - מסמכים חשובים בתולדות מדינת ישראל
*[https://www.news1.co.il/Archive/0024-D-132103-00.html כתבה על יציאתו לאור של הספר "די זהב" על ידי חבר המושב, שלמה ראם, שגולל את סיפור הקמת היישוב.]
* 

קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
קטגוריה:מפרץ אילת
פרנק באדג'ן

ממוזער
פרנק באדג'ן (באנגלית: Frank Budgen; ) היה צייר אנגלי שפרסומו נבע מהיכרותו המעמיקה עם הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.

==ביוגרפיה==
נולד במחוז סארי שבאנגליה, ובצעירותו היה ימאי. ב-1910 עבר ללמוד ציור בפאריס, ובשנות מלחמת העולם הראשונה התגורר בציריך, שם הועסק מטעם משרד המידע של ממשלת בריטניה. בקיץ 1918 התוודע לג'ויס והפך לחברו הקרוב. ההיכרות בין ג'ויס לבאדג'ן החלה לאחר שג'ויס נקלע למריבה עם אחד מעובדי הקונסוליה הבריטית בציריך, וחשד כי באדג'ן נשלח לרגל אחריו. לאחר מכן הפכו השניים לחברים. באדג'ן התוודע גם לבת זוגו של ג'ויס, נורה ברנאקל, והפך לבן בית.

באדג'ן ליווה את ג'ויס בעת כתיבתו של הרומן "יוליסס" בציריך, והיה מעורב באינספור שיחות על הספר. חלק מכתב היד נכתב על ידו, מאחר שג'ויס, שלקה בדלקת עיניים חריפה, לא היה מסוגל לכתוב בעצמו, והכתיב לבאדג'ן את הטקסט. באדג'ן פרסם את זכרונותיו מהידידות המשותפת בספר "James Joyce and the making of Ulysses" שיצא לאור ב-1934. הספר הוא מאבני היסוד להבנת יוליסס.

בספרו הוא מתאר את כתיבת הספר באופן מפורט. לדוגמה, בתיאור כתיבת הפרק הסלעים הנודדים, בו מסופר על דמויות שונות המשוטטות ברחבי דבלין, הביא באדג'ן את שימושו של ג'ויס במפת העיר לצורך כתיבת הפרק, כדוגמה לאובססיה של ג'ויס לדיוק בפרטים.

הוא תיעד פרשיית אהבים שהייתה לג'ויס עם נערה בשם מרתה פליישמן, ואף צייר אותה עבורו.

בסוף 1919 החליט ג'ויס לחזור לטריאסטה, והציע לבאדג'ן תעסוקה כמורה לאנגלית ומגורים, אולם האחרון העדיף לחזור לאנגליה, ומאז 1920 ועד יום מותו התגורר בלונדון. הוא המשיך בקשרי מכתבים עם ג'ויס, ולאחר שג'ויס התחרט על אחד ממכתביו, בו חשף את עצמו יתר על המידה, ביקש מבאדג'ן לבוא לפריס עם המכתב. הם יצאו לבילוי, באדג'ן שתה לשוכרה, ולמחרת בבוקר גילה כי מארנקו נעלם המכתב הבעייתי. קשרי החברות בין השניים לא חזרו לקדמותם בעקבות האירוע.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://digicoll.library.wisc.edu/cgi-bin/JoyceColl/JoyceColl-idx?id=JoyceColl.BudgenUlysses James Joyce and the making of 'Ulysses', and other writings]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:ג'יימס ג'ויס

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1882
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1971
סויוז TMA-16

סויוז TMA-16 (ברוסית: Союз ТМА-16) היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מנמל החלל קוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 במרץ 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה שלושה אנשי צוות- מפקד המשימה מקסים סוראייב, מהנדס הטיסה ג'פרי ויליאמס ותייר החלל גי לאליברטה (מייסד קרקס השמש).

סויוז TMA-16 הביאה שני אסטרונאוטים נוספים לצוות המשלחת ה-21 של תחנת החלל הבינלאומית - מקסים סוראייב וג'פרי ויליאמס.

זוהי הטיסה ה-103 של חללית הסויוז, ולראשונה מאז 1969 שלוש חלליות סויוז שהו במקביל בחלל (סויוז TMA-14, סויוז TMA-15, וסויוז TMA-16), תקופה מסוימת כולם היו מחוברים לתחנת החלל.

==הצוות==
צוות המראה: 
* מקסים סוראייב - מפקד
* ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה
* גי לליברטה - תייר חלל (שוגר בסויוז TMA-16 וחזור בסויוז TMA-14)

צוות נחיתה:
* מקסים סוראייב - מפקד
* ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה

צוות גיבוי:
* אלכסנדר סקבורטסוב - מפקד
* שאנון ווקר - מהנדס טיסה
* ברברה ברט - תיירת חלל
==תיאור הטיסה==
חללית "סויוז TMA-16" שוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-2 באוקטובר. העגינה בוצעה במודול "זבזדה". באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה שהייתה אמורה לסיים את פעילותה. בחללית "סויוז TMA-16" הגיע גם לי לליברטה, תייר חלל מקנדה.

צוות החללית ואנשי משלחת מס' 20 החלו בהעברת אחריות למשלחת מס' 21 בפיקוד של פרנק דה ווין (שכבר שהה בתחנת החלל כחלק של משלחת מס' 20). לאחר סיום התהליך, גנאדי פדאלקה, מייקל באראט וגי לליברטה נכנסו לחללית סויוז TMA-14 וחזרו לכדור הארץ.

משלחת מס' 21 החלה בפעילותה.

ב-21 בינואר 2010 חללית "סויוז TMA-16" התנתקה ממודול "זבזדה" וכעבור טיסה של 21 דקות התחברה למודול "פואיסק". בטיסה זו בחללית היו סוראייב וויליאמס.

סויוז TMA-16 נשארה על תחנת החלל עד 18 במרץ 2010 כחללית חירום כאשר היא חזרה לכדור הארץ עם סוראייס וויליאמס.

משימת סויוז TMA-16 הייתה טיסת החלל האחרונה שבה שוגרו לחלל תיירי חלל באמצעות חלליות "סויוז" בגלל הפסקת פעילותן של כל מעבורות החלל של נאס"א והגדלת צוות תחנת החלל הבינלאומית לשישה, התפקיד של העברת הצוותים הוטל במלואו על חלליות הסויוז, כך שלא נישאר בהן מקום לתיירי חלל. הדבר השתנה רק בשנת 2021 כאשר החלו טיסות של חלליות אחרות לתחנת החלל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-16.htm מידע על הטיסה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma16.html תיאור המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2009 ברוסיה
קטגוריה:2010 ברוסיה
צלב ג'ורג'

צלב ג'ורג (באנגלית: George Cross) הוא העיטור האזרחי הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת ובחבר העמים הבריטי. הצלב הוא מקבילו האזרחי של צלב ויקטוריה, והוא נקרא על שמו של המלך ג'ורג' השישי. העיטור מוענק גם לחיילים על מעשי גבורה שנעשו שלא לנוכח פני האויב.

העיטור נוסד בימי הבליץ – ההפצצות הגרמניות על לונדון במלחמת העולם השנייה – עקב רצונו של המלך לציין את אומץ לבם של האזרחים הרבים. העיטור נוסד ב-24 בספטמבר 1940 והוענק 159 פעמים, מתוכן 86 הענקות שלאחר המוות ושתי הענקות קולקטיביות (למלטה ולמשטרה המלכותית של אלסטר). בשנת 1946 הוא הוענק לאודט סנסום שהייתה אישה הראשונה שקיבלה את העיטור.

עם היווסדו, החליף הצלב את מדליית האבירות האימפריאלית ואת מדליית אדוארד, וכן את מדליית אלברט בשנת 1971.
הצלב בדגל מלטה
צלב ג'ורג' מופיע בקנטון דגל מלטה לאחר שהוענק לכלל אוכלוסיית האיים על גבורתם ואבירותם במהלך המצור של מדינות הציר על האי במלחמת העולם השנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090304220635/http://gc-database.co.uk/ מאגר הנתונים של צלב ג'ורג']
* [https://web.archive.org/web/20090603162330/http://london.iwm.org.uk/server.php?show=ConWebDoc.948&navId=00b003007 גלריית צלב ויקטוריה וצלב ג'ורג'] במוזיאון המלחמה האימפריאלי לונדון
* 

*
ג'ורג', צלב
ג'ורג', צלב
קטגוריה:ג'ורג' השישי
פונקציה בוליאנית חמקנית

פונקציה בוליאנית <math>\ f</math> על <math>\ n</math> משתנים, נקראת חמקנית (evasive) אם זמן הריצה של כל אלגוריתם עץ הכרעה עבורה הוא בדיוק <math>\ n</math>. או במילים אחרות, כל אלגוריתם שמחשב את <math>\ f</math>, צריך להעריך את כל <math>\ n</math> ביטי הקלט במקרה הגרוע ביותר.

==דוגמה==
לא כל פונקציה בוליאנית היא חמקנית. נבחן לדוגמה את הפונקציה הבאה:
<math>\ (x_0\land x_2)\lor (\bar{x_0} \land x_1)</math>
הפונקציה תלויה בשלושת המשתנים שלה: <math>\ x_0,x_1,x_2</math>, אבל מספיק לשאול רק שתי שאלות כדי להעריך אותה: נגלה תחילה את הערך של <math>\ x_0</math>. אם <math>\ x_0</math> הוא אמת, נברר את הערך של <math>\ x_2</math> ונחזיר אותו כערך כל הפונקציה, ואם הערך של <math>\ x_0</math> הוא שקר, נברר את הערך של <math>\ x_1</math> ונחזיר אותו כערך כלל הפונקציה.

==פונקציות הערכה בעצי משחק==
נבחן מקרה פרטי של עצי משחק, בו הערכים האפשריים לקודקודים הם 0 ו-1.

במקרה כזה, שחקן ה <math>\ max</math> מחשב למעשה <math>\ \lor</math> על הבנים שלו, ושחקן ה <math>\ \min</math> מחשב <math>\ \land</math> עליהם.

משפט: עבור עץ משחק כפי שתואר, בעל <math>\ n</math> עלים, פונקציית ההערכה שלו היא חמקנית.

הוכחה: 

נוכיח באינדוקציה על <math>\ n</math> שישנו יריב אופטימלי שגורר עומק <math>\ n</math> לעץ ההכרעה.

עבור <math>\ n=1</math> עלים, האלגוריתם יהיה חייב לברר את ערכו של העלה היחיד, ובמקרה זה לא משנה מה היריב יענה.

נניח כי קיים יריב אופטימלי עבור עצים בעלי <math>\ n-1</math> עלים ונוכיח קיום גם בעבור עצים בעלי <math>\ n</math> עלים.

עבור <math>\ n</math> כללי, האלגוריתם מתחיל ומברר ערך של <math>\ x_i</math> כלשהו. היריב יענה 0 אם הקודקוד אליו מחובר העלה הוא קודקוד <math>\ \lor</math> (כלומר אם השחקן הוא שחקן <math>\ max</math>), ו- 1 אם זהו קודקוד <math>\ \land</math> (כלומר שחקן <math>\ min</math>).

הערך שהיריב ענה לא גרם לתשובה חד-משמעית בעבור הקודקוד - במקרה של קודקוד <math>\ \lor</math> העובדה שאחד הערכים הוא 0 לא קובעת את ערך הקודקוד וכך גם בעבור קודקוד <math>\ \land</math> בו ידוע שאחד הערכים הוא 1. בכל מקרה השחקן שמשחק את הקודקוד יאלץ לברר את ערכי שאר הבנים.

מכאן, היריב ימשיך כמו היריב האופטימלי לפונקציה המושרה בלי <math>\ x_i</math> (שהיא בעלת <math>\ n-1</math> עלים). ומכאן באינדוקציה, היריב גרר עומק <math>\ n</math> לעץ.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20100613114020/http://compgeom.cs.uiuc.edu/~jeffe/teaching/497/05-evasive.pdf פונקציות בוליאניות חמקניות], באתר אוניברסיטת אילינוי
* [https://web.archive.org/web/20100613114732/http://compgeom.cs.uiuc.edu/~jeffe/teaching/497/04-certificate.pdf עצי החלטה בוליאנים], באתר אוניברסיטת אילינוי

קטגוריה:אלגברה בוליאנית
קטגוריה:חישוביות
אוגוסטה (ג'ורג'יה)

אוגוסטה (באנגלית: Augusta, הידועה אף בשם: Augusta-Richmond County) היא עיר מאוחדת במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר אוגוסטה ומחוז ריצ'מונד שבו היא שוכנת, אוחדו ליחידה מנהלית אחת בשנת 1996. נכון לאומדן משנת 2008 חיים באוגוסטה-ריצ'מונד 194,149 תושבים, זאת ללא מניין התושבים בערים שבמחוז אשר לא אוחדו. במטרופולין של אוגוסטה-ריצ'מונד מתגוררים על פי אותו אומדן 534,218 תושבים. זוהי העיר השנייה בגודלה במדינת ג'ורג'יה והאזור המטרופוליני השני בגודלו במדינה, אחרי העיר אטלנטה. אוגוסטה ידועה בעולם כמארחת בכל אביב את טורניר המאסטרס בגולף.

==היסטוריה==
מיקומה של אוגוסטה שימש את האינדיאנים לחציית נהר סוואנה עוד בטרם קמה העיר. בשנת 1735, כשנתיים לאחר שג'יימס אוגלת'ורפ ייסד את העיר סוואנה, הוא שלח יחידת חיילים למסע במעלה הנהר, עם הוראה לבנות היאחזות בנקודה הצפונית ביותר שבה ניתן לשייט בנהר. משימה זו הוטלה על נובל ג'ונס, אשר בנה את היישוב כקו הגנה ראשון נגד הכוחות הספרדים והצרפתים. אוגלת'ורפ העניק לעיר את שמה, לכבודה של אוגוסטה, נסיכת ויילס. העיר אוגוסטה שימשה כבירתה השנייה של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 1785-1795.

==ערים תאומות==
* 
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 

קטגוריה:ג'ורג'יה: ערים
ג'ורג'יה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1736
נביעות (יישוב)

נביעות היה מושב והתנחלות ישראלית ששכנה בצדו המזרחי של חצי האי סיני, בנואיבה, לחוף מפרץ אילת, כ-65 ק"מ מדרום לאילת וכ-150 ק"מ מצפון לאופירה. המושב נביעות נכלל בשטח מחוז מרחב שלמה, שטחו הגיע ל-2,500 דונם, והיה אחד משלושת היישובים הישראלים שהוקמו לאורך מפרץ אילת.

==הקמת היישוב==
סקר קרקע שבוצע במחצית השנייה של 1970 מצא שבאזור נוייבה יש כ-3000 דונם המתאימים לחקלאות ושניתן להפיק מיליון קוב מים לשנה. ההתעקשות על הקמת מושב במקום נבעה מההנחה שיהודים לא יסכימו לגור במקום כה מרוחק אלא אם תהיה קהילה של לפחות 60-80 אנשים.

בתחילת 1971, הוקמה נביעות ליד הכפר הבדואי נואיבה על ידי תנועת המושבים. היישוב יועד להתפרנס מחקלאות ימית, תיירות, שירותי דרך ושמירה על שמורת הטבע באזור. 11 מתיישבים ראשונים הגיעו למקום באמצע פברואר. אולם לאחר כשישה שבועות, בהם התקלקל ציוד רב ונוצרו סכסוכים בין המוסדות המיישבים והמתיישבים, עזבו המתיישבים את המקום. ניסיון שני להקים את המושב התבצע באוגוסט 1971. המתיישבים התגוררו במחנה עבודה של סולל בונה שהוקם עבור העובדים שסללו את הכביש בין אילת לשארם א-שייח ופתחו במקום מזנון ותחנת דלק. קידוח של "החברה המאוחדת לקידוח" גילה במקום מים. בתחילת ינואר 1972 ציינו המתיישבים את היותם מושב שיתופי. עד אז, הוקם במקום חוף רחצה ועובדו 20 דונם גידולי חורף. כן הוחל בהסבת המבנים של מחנה העבודה לכפר נופש. באותו חודש חובר המושב לרשת הטלפון הישראלית. הקרן הקיימת חפרה ליד המושב תעלת ניקוז של מי שיטפונות, למנוע משיטפונות לפגוע במושב, אולם העבודות לא הושלמו ובנובמבר 1972 פרץ שיטפון אדיר את סוללת העפר שהגנה על גן הירק של המושב והרסו. במאי 1973 עובדו במקום 80 דונם של ירקות שהודות להבשלה מוקדמת השיגו מחירים נאים. באפריל 1975 התגוררו במושב 20 משפחות. נבנו אז 40 בתי קבע בתקווה להגעת עוד מתיישבים.

החקלאות במקום כללה ירקות: עגבניות, מלפפונים, פלפלים וחצילים, ופירות סובטרופיים: אננס, מנגו ופפאיה. כן גודלו במקום מלונים, שבגלל תנאי האקלים במקום יוצאו החל מינואר.

על פי דו"ח שהוכן עבור הסנאט של ארצות הברית ב-1977, נמנו במושב 150 תושבים.

==פינוי==
עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 בחנו המתיישבים את האפשרות לעבור לאשקלון, אך לבסוף הגיעו מתיישבי נביעות להסכמה על העתקת המושב לחוף הצפוני של הכנרת, אולם רק חלק מהתושבים בחרו באופציה זאת. משרד האוצר טען שאין לו כסף להעתקה, אך ראש הממשלה מנחם בגין תמך בדרישת המתיישבים ונמצא תקציב ראשוני להעתקת המושב, למרות שרק 20 משפחות מהמושב החליטו לעבור ליישוב החדש. היישוב חיפש משפחות נוספות ממפוני סיני שיצטרפו אליו בנקודה החדשה. חברי היישוב שלא תמכו במעבר פתחו ביוזמה בינלאומית בקרב אמנים בעלי שם, שמטרתה להשאירם במקום מגורם. בין החותמים על העצומה שהפיצו דון מקליין. עד תחילת 1987 קיבלו 95% ממתיישבי המושב פיצויים. בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-36 המשפחות במושב פיצוי של כ-373,000 דולר.

היישוב המשיך לפעול ולהפעיל את כפר הנופש עד פינויו ב-1982. משקיעים שונים התעניינו בקניית נכסי המושב ואלו נמכרו לבסוף באמצעות המדינה.

==לקריאה נוספת וקישורים==
* נואיבה נביעות נואיבה, חברי מושב נביעות, 1982
* ; 
* דרור איסמן,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1982-4-beingalim-157.pdf	נביעות 81 - רגע לפני הפינוי],	'בין גלים' 157, אפריל 1982 עמ'	31.

==ראו גם==
* פסטיבל נביעות 1978

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:נביעות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
קטגוריה:מפרץ אילת
בוניפקיוס הראשון

האפיפיור בוניפקיוס הראשון (בלטינית: Bonifacius I; נפטר ב-4 בספטמבר 422) היה האפיפיור ה-42 למניין, כיהן בתפקיד מ-29 בדצמבר 418 עד 4 בספטמבר 422, והיה בן זמנו של אוגוסטינוס הקדוש, אשר הקדיש לו כמה מיצירותיו.

מעט ידוע על חייו לפני כהונתו כאפיפיור. ה"ליבר פונטיפיקליס" מכנה אותו רומאי, ובנו של הכומר ג'וקונדוס. הוא ככל-הנראה הוסמך לכמורה על-ידי האפיפיור דמסוס הראשון, ושימש כשליחו של אינוקנטיוס הראשון בקונסטנטינופול.

עם מותו של האפיפיור זוסימוס, הציגו שני צדדים מועמד משלהם למשרת האפיפיור. האחד היה בוניפקיוס והשני אולאליוס. גאלא פלקידיה, בת זוגו של הקיסר קונסטנטיוס השלישי, קיסר האימפריה הרומית המערבית, ביקשה מאחיה, הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס להתערב, והוא פרסם צו שהורה לשני המועמדים לעזוב את רומא. בחג הפסחא שלאחר מכן, חזר אולאליוס לעיר כדי לחגוג את החג, וכאשר הקיסר הונוריוס שמע על כך, נלקחה דרגתו של אולאליוס ממנו, וב-28 בדצמבר 418 הפך בוניפקיוס לאפיפיור.

האפיפיור בוניפקיוס הראשון המשיך את ההתנגדות לפלגיאניזם, שכנע את הקיסר תאודוסיוס השני להחזיר את איליריקיום לשלטון הקיסרות המערבית והגן על זכויות הכס הקדוש.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 370
קטגוריה:נפטרים ב-422
צבי בנימיני

צבי נחום בנימיני (1875 – 1964) היה יושב ראש הוועד של רמת השרון בין 1929 ל-1949, וראש המועצה המקומית הראשון שלה, בין 1949 ל-1955.

== ביוגרפיה ==
בנימיני נולד בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1875. הוא למד קרוב לשנה בישיבת וולוז'ין. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, והתיישב ברמת השרון (שנקראה אז "עיר שלום").

באותה העת התגוררו ביישוב כ-50 תושבים, ורבים מבעלי הקרקעות נמנעו מלהתיישב בהן. בהנהגתו שינה הוועד את התקנון שלו, ונקבעה הוראה כי בעלי קרקעות שלא יתיישבו בהן יחויבו למכור אותן. ב-1929 כבר עמד מספר התושבים על כ-200, וב-1934 הגיע לכ-400. כן שונה שמה, ב-1932, מ"עיר שלום" ל"רמת השרון". בנוסף, פותחה תשתית מים יעילה יותר, שמנעה את הצורך להביא מים בחביות מהיישובים הסמוכים. כדי לסייע לתושבים שנקלעו לקשיים כלכליים, בנימיני הקים בנק שהעניק הלוואות לתושבים.

ב-1949, עם כינונה של המועצה המקומית, מונה לעמוד בראשה, וב-1950 נבחר לתפקיד בבחירות הראשונות שנערכו. במהלך כהונתו הוקמה מעברת רמת השרון בחלקה המזרחי של המושבה, והוחל ביישוב תושביה בשכונת קבע, שכונת מורשה. כן הוקמו שכונות נווה מגן ואזור התעשייה הסמוך לה. בשלהי כהונתו נאבק, ללא הצלחה, ביוזמה להקמת מחנות גלילות בשטחי הכפר אג'ליל, אותם ראה כהמשך לשטחים החקלאיים של המושבה.

ב-1955, כשהיה כבן 80, פרש מהתפקיד ולא התמודד על כהונה נוספת. באותה העת הגיע מספר התושבים ברמת השרון לכ-8,000. שנים ספורות אחר כך נכתב עליו בעיתון דבר:

ב-1964 הלך בנימיני לעולמו. הוא ורעייתו קבורים ברמת השרון. על שמו של בנימיני קרויים הקונסרבטוריון של רמת השרון ורחוב ברובע אלון.

הותיר חמישה בנים: חיים, ברוך (בני), יצחק, שמחה ואליהו. 

יצחק שמחה ואליהו, הקימו את חברת "האחים בנימיני, חברה לחקלאות בעם", ונודעו כמפתחי החקלאות בישראל

== קישורים חיצוניים ==
* ה . י. ייבין ואליהו בנימיני, [http://www.beitberl.ac.il/centers/minheret_hazman/zichronot/doclib/zvi%20benyamini.pdf תמול שלשום - פרקי זכרונות מימים עברו לרבי צבי נחום בנימיני], באתר האינטרנט של פרויקט "מנהרת הזמן בית ברל - מאגר הזיכרונות של תושבי הארץ", המכללה האקדמית בית ברל, 29 בדצמבר 1997

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי מועצת רמת השרון
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1875
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
יצחק כספי

יצחק כספי (1906 – 17 בספטמבר 1987) היה ראש המועצה המקומית השני של רמת השרון, בין השנים 1959-1955.

== ביוגרפיה ==
כספי נולד בלודז', עלה לארץ ישראל ב-1926 והתיישב בעין שמר. ב-1928 עבר למושבה עיר שלום (רמת השרון של ימינו). הוא שימש כמפקד ההגנה במושבה, גם במהלך מאורעות תרפ"ט והמרד הערבי וכן כיהן כחבר בוועד המקומי.

עם כינונה של המועצה המקומית ב-1949 מונה לחבר המועצה, הוא המשיך לכהן בה לאחר הבחירות הראשונות, ב-1950. ב-1955 היה מועמד מפא"י לראש המועצה ונבחר. במהלך כהונתו הושלם פינויה של מעברת רמת השרון, ואחרוני תושביה שוכנו בשכונת מורשה. כן הוקמו בתי ספר וגני ילדים חדשים, והוכנה תוכנית מתאר חדשה. בבחירות שנערכו ב-1959 לא התמודד על כהונה נוספת<ref></ref>.

כספי נפטר בשנת 1987 ונקבר בבית העלמין הישן (הנצח} של רמת השרון. בנו, עמי כספי, היה ממפתחי המחשב "גולם א'" במכון ויצמן ונמנה עם מייסדי חברת אורבוטק.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי מועצת רמת השרון
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
צ'לאדז'

צ'לאדז (בפולנית: Czeladź) היא עיר בזגלמביה (שלזיה) שבדרום פולין סמוך לגבול עם סלובקיה. בזמן מלחמת העולם השנייה שכנה העיר על גבול גרמניה. בשנת 2008 התגוררו בעיירה 34,072 תושבים. 

עד 1999 הייתה העיר משויכת לפרובינציית קטוביץ, וכאשר הוקמה פרובינציית שלזיה שויכה אליה. העיר היא חלק מהמרחב העירוני קטוביץ המונה כ-2.7 מיליון נפש המהווה כשלעצמו חלק מהמטרופולין של שלזיה המונה כ-5.3 מיליון נפש.

העיר נוסדה במאה ה-13 וקיבלה מעמד של עיר ב-1262. במאה ה-14 הייתה חשיבות העיר במכרות שסביבה.

==הקהילה היהודית==
עד שנת 1863 חל איסור על היהודים להתיישב בעיר. בסביבות שנת 1850 נתגלו ליד העיר מכרות פחם, דבר שהפך את העיר מעיירה שכוחה, לעיר תעשייתית. בשנת 1863 החלו ראשוני היהודים להגיע לעיר שכונה ביידיש טשעלאדז, והם התניעו את הכלכלה המקומית. על פי מקור אחד, ראשון היהודים בעיר היה ראש משפחת שוויצר, שהיה אחד מעשירי אזור זגלמביה. על פי מקור אחר, היהודי הראשון שהגיע לעיר היה רבי אלתר נחום שוויצר חמיו של רבי חיים דוב שטענצל הדיין של העיר ושל ר' הענדיל אביו של ראש ישיבת חכמי לובלין רבי אריה צבי פרומר שטנצל.<ref>על פי הספר 'סוסנוביץ והסביבה בזגלמביה' חלק א' עמודים [https://tablet.otzar.org/#/b/155662/p/328/t/1684491847875/fs/0/start/0/end/0/c/1684491928196 323] ו-[https://tablet.otzar.org/#/b/155662/p/329/t/1684491847875/fs/0/start/0/end/0/c/1684491957031 324]</ref>

על פי ספר סוסנוביץ והסביבה, לפני מלחמת העולם השנייה, התגוררו בעיירה קרוב ל-2,000 יהודים, רובם חסידי רדומסק וסוכוטשוב. הקהילה היהודית יוצגה במועצת העיר על ידי חיים שוויעצר. במשך תקופה היה רב הקהילה היהודית הרב שלמה שטענציל, אחיו של המשורר היידי אברהם נחום שטנצל. הקהילה היהודית התקיימה בעיירה עד השואה. עם תום המלחמה ניסו מספר ניצולים לחזור לעיר, אולם משנרצחו שניים מהם, עזבו כולם את המקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* אברהם גרין [https://www.zaglembie.org/he/%D7%A2%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%AA/%D7%A6-%D7%9C%D7%93%D7%96 צ'לדז' – מצבה לזכר קדושיה]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שלזיה (פרובינציה): ערים
צ'לדז
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
הורמיסדס

האפיפיור הורמיסדס (בלטינית: Hormisdas; מת ב-6 באוגוסט 523) היה אפיפיור שכיהן מ-20 ביולי 514 עד למותו ב-6 באוגוסט 523. תקופת כהונתו אופיינה בפילוג האקסיאני, שהחלה בשנת 484 במאמץ לפייס את מאמיני המונופיזיטיזם. מאמציו לסיים את הפילוג צלחו, וב-28 במרץ 519 אושרר החיבור בין קונסטנטינופול ורומא.

הוא נולד בפרוזינונה שבקמפניה בשלהי האימפריה הרומית המערבית. שמו מרמז על כבוד שניתן לנסיך פרסי גולה בשם הורמיזד. הורמיסדס היה אלמן ודיאקון רומאי בעת עלייתו לכס האפיפיורות. גם בנו כיהן כאפיפיור בשם סילבריוס. חלק ניכר מפעילותו כאפיפיור הוקדש לטיפול בקרע בין המזרח למערב, שנוצר החל בשנת 484.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-523
דורון קורן

דורון קורן (נולד ב-30 בינואר 1954) הוא מבקר ספרות ומתרגם ישראלי. קורן עוסק גם בהנחיית חוגי תנ"ך.

==ביוגרפיה==
קורן נולד בקיבוץ רמת הכובש, גדל שנתיים במושב תקומה ומגיל שש גר ולמד בלוד. את השירות הצבאי עשה בסיירת גולני, אחריו חי בירושלים שבע שנים (בה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה) ואחר-כך עשר שנים בתל אביב (בה החל לעסוק בספרות ובעיתונאות, ובה התחתן ונולדו שלושת ילדיו). כיום גר במזכרת בתיה.

משנת 2006 עד 2012 שימש כמבקר ספרות ב-ynet ובמוסף הרדיו לספרות של קול ישראל. כתב ביקורות גם ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", והיה מזוכי פרס ברנשטיין לביקורת ספרות בשנת 1984. ערך ספרים ותרגם ספרי פרוזה ושירה (בהם, "שירים של עזרא פאונד" וספר הילדים המחורז "אדגר הדחליל"). פרסם ספר שירה: "הכרתי איש נפלא". כן שימש כעורך ספרותי. בין היתר ערך את הספר "ייסורי יונה בחור" שהוא ספר היומנים של יונה בחור שיצא בהוצאת ירון גולן, ואת הספר "קרנבל" מאת איזק דינסן שיצא בהוצאת זמורה ביתן.

בתחום העיתונות – שימש עשר שנים כעורך בדסק החדשות של העיתון "חדשות", ועבד גם בעיתונות המקומית (כולל עריכת המקומון "זמן הנגב"). כיום עובד כמשכתב-עורך במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ".

בתחום החינוך וההוראה – סיים לימודים בבי"ס מנדל למנהיגות חינוכית, כתב תוכניות הדרכה במשרד החינוך, לימד כמה שנים תנ"ך וספרות בתיכון ובמסגרות סדנאיות, ופרסם מאמרים על הוראת התנ"ך. ביוני 2009 התפרסמה במוסף "הארץ" כתבה שלו על חוויותיו כמורה לתנ"ך בחטיבת ביניים, שבה תוארו בעיות המשמעת הבוערות ותוכניות הלימוד שלטענתו היו גרועות ומעודדות-בוּרות. הכתבה חוללה סערה וגררה גל של תגובות קוראים בעיתון ובאינטרנט, בעקבות הכתבה קורן הוזמן למספר ראיונות בתקשורת ולפגישה עם שר החינוך אז, גדעון סער.

בדצמבר 2014 כתב קורן ביקורת בעיתון "הארץ" על ספר להוראת ביולוגיה בתיכון, ובה טען שאם מלמדים אבולוציה בבית הספר, צריך ללמד לצידה גם בריאתנות וטען עוד כי תורת האבולוציה איננה תורה מדעית תקפה במלואה.

קורן היה שותף לצד מנחם בן, מורהו וחברו (הוא "האיש הנפלא" מספר שיריו "הכרתי איש נפלא"), לעריכת האנתולוגיה "השירים הכי יפים בעברית - מאה שנות שירה ישראלית" (בן היה העורך), שהופיעה בשנת 2013 בהוצאת ידיעות ספרים, והודפסה בכמה מהדורות.

במאי 2023 הופיע ספרו של מנחם בן, "עבריה - הצעה לשלומצדק": מבחר כתביו של בן שעיקרם תוכניתו המדינית המהפכנית ועמדותיו הרוחניות המרכזיות. את הספר, שבן הכין בחייו, דורון קורן ערך, הקדים לו הקדמה והוציא לאור בהוצאת "המילים", שבה הופיעו כמה מכתביו הקודמים של בן.

==ספרים==
===מקור===

* הכרתי איש נפלא, שירים, 1990. הוצאת דפנה-מרוה.

===תרגום===

* מיוריאל ספארק, שוטטות בכוונה תחילה, הוצאת מעריב, 1983.
* קאזואו אישיגורו, נוף גבעות חיוור, הוצאת מעריב, 1984. 
* שירים של עזרא פאונד, הוצאת כנרת, 1984. 
* לה לוקה – השירים, הוצאת ירון גולן, סדרה בעריכת מנחם בן, 1995. 
* קנטה אדמונדס, אדגר הדחליל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000. 
* שרון קריץ', אוהב ת'כלב הזה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20091218073423/http://blogerim.co.il/tanach דורון קורן – חוגי תנ"ך ברשת בלוגרים]
* [http://www.alterman.org.il/מאמרים/מאמריםלפימחברים/קורןדורון.aspx מאמרי דורון קורן] באתר [http://www.alterman.org.il נתן אלתרמן]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מזכרת בתיה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אשר עלמני

אשר עלמני (13 באפריל 1935 – 10 בפברואר 2018) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק כקשר שמאלי בשנות ה-50 וה-60. מגדולי שחקני מכבי חיפה בכל הזמנים.

עלמני הצטרף לקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בשנת 1951, כשהיה בן 16, תחת המאמן אלי פוקס. בשנת 1957 הוזמן לסגל הלאומי של נבחרת ישראל למשחק ההפסד 5-4 לנבחרת המשנה הצרפתית. בסה"כ רשם עלמני 3 הופעות בנבחרת.

עלמני סייע למכבי חיפה לזכות בגביע המדינה הראשון בתולדותיה בשנת 1962, ואף בישל שני שערים בניצחון 2-5 במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.

עלמני פרש בשנת 1968 לאחר שהופיע 266 פעמים במשחקי הליגה ובהן כבש 38 שערים, ו-41 פעמים בגביע המדינה בהן כבש 12 שערים. עלמני זכור בעיקר בשל הגינותו (לא הורחק או הוזהר במהלך כל הקריירה).

עלמני אימן במשך למעלה מעשרים שנים במחלקת הנוער של מכבי חיפה. רבים מכוכבי מכבי חיפה בעבר ובהווה שיחקו תחתיו.

ב-10 בפברואר 2018 נפטר בגיל 82.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80459&national_team_id=3 משחקי אשר אלמני בנבחרת ישראל], אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [http://mhaifafc.com/historyPlayer.asp?P=1143 אשר עלמני] באתר הרשמי של מכבי חיפה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:חיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
ביטיס גבוני

בלוטת הארס של ביטיס גבוני, השריר הדוחף את הארס החוצה מתוכה, וצינורית העברת הארס אל השן. מנגנון זה מאפיין את משפחת הצפעיים.]]
בִּיטִיס גַּבּוּנִי (שם מדעי: Bitis gabonica) הוא מין של נחש ארסי מסוג ביטיס ממשפחת הצפעיים, המצוי ביערות הגשם והסוואנות של אפריקה שמדרום לסהרה. זהו לא רק המין הגדול ביותר בסוג ביטיס, אלא הוא גם הצפע הכבד ביותר, בעל שיני הארס הארוכות ביותר ובעל כמות הארס הרבה ביותר בין כל הנחשים הארסיים. הוא קרוי על שם מדינת גבון שבה תואר לראשונה (בקרבת העיר ליברוויל).

קיימים שני תת-מינים:
* ביטיס גבוני מזרחי (B. g. gabonica)
* ביטיס גבוני מערבי או ביטיס גבוני קרנפי (B. g. rhinoceros)

==תיאור המין==
נחשים בוגרים מגיעים לאורך של 122–152 ס"מ. האורך המקסימלי שנמדד היה 205 ס"מ. ניתן להבחין בין זכרים לנקבות לפי יחס אורך הזנב לשאר הגוף: בזכרים הזנב מהווה בממוצע 12% מאורך הגוף ובנקבות רק 6%. פרטים בוגרים, ובמיוחד נקבות, כבדים מאוד. תת-המין המזרחי לרוב קטן יותר.

הראש גדול ובצורת משולש והצוואר צר, בערך שליש מרוחב הראש. צמד קרניים מזדקף באזור הנחיריים. הקרניים מזעריות בתת-המין המזרחי, אך גדולות בתת-המין המערבי. (מאפיין זה מצוי גם אצל קרובו הביטיס הקרנפי, אולם הביטיס הקרנפי הוא בעל צבעים בהירים יותר וראש צר יותר). 

הניבים ארוכים יותר משל כל נחש ארסי אחר ועשויים להגיע לאורך של 55 מ"מ.

ארסם אינו נחשב לארסי מאוד, אך הכמות הרבה של הארס העולה על זו של כל נחש אחר גורמת לו להיות קטלני, ובשל ניביו הגדולים הארס יכול להתפשט לכלי דם עמוקים אליהם מגיעים הניבים. על אף שהם אינם ששים להכיש, גם הכשה על ידי נחש ממוצע באורכו יכולה להיות קטלנית ומחייבת טיפול בנסיוב במהירות האפשרית.

==תפוצה==
הנחש נפוץ בגינאה, גאנה, טוגו, ניגריה, קמרון, קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דרום סודאן, אוגנדה, קניה, טנזניה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, מוזמביק, דרום אפריקה, גבון, סיירה לאון, חוף השנהב וליבריה.

==התנהגות==
מצוי בדרך כלל ביערות גשם ואזורי יער נמוכים, אך עשוי להימצא גם בגבהים של עד 1,500 מטר.

הביטיס הגבוני הוא חיית לילה הידועה כבעלת תנועות איטיות. הביטיס צד את טרפו מן המארב, ובדרך כלל מחכה פרקי זמן ארוכים ללא תנועה עד להופעת טרף מתאים. הוא נחשב נחש סבלני מאוד, גם כאשר מטפלים בו, ולעיתים נדירות מכיש או משמיע קולות אזהרה.

נחשי הביטיס ניזונים ממגוון סוגי בעלי חיים כמו יונים, מכרסמים למיניהם, שפנים ונמיות. ישנם גם דיווחים על סוגי טרף פחות מצויים כמו קופים, דרבניים קטנים ואף על אנטילופה מלכותית, הקטנה שבאנטילופות.

==קישורים חיצוניים==

* 

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Bitis gabonica fangs.jpg|ביטיס גבוני חושף את ניביו
תמונה:Bitis_gabonica_rhinoceros.jpg|ביטיס גבוני קרנפי, ניתן להבחין בצמד הקרניים המפותח
תמונה:Bitis gabonica rhinoceros.JPG |ביטיס גבוני קרנפי בהסוואה עם הרקע של היער מוכן למארב
</gallery>

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרה מרי קונסטנט דומריל
קטגוריה:צפעונים
קטגוריה:גבון: זוחלים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1854
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם האפריקאים
מארי-ז'וזף לגראנז'

מָארִי-ז'וזף לָגְרָאנְז (בצרפתית: Marie-Joseph Lagrange; 7 במרץ 1855 – 10 במרץ 1938; במקור אלבֶּר מארי-אָנרי לגראנז, Albert Marie-Henri Lagrange) היה כומר קתולי במסדר הדומיניקני. הוא ייסד את בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (EBAF) בירושלים. היה איש מלומד, בעל שטחי התעניינות רבים ומגוונים. חיבר את הספר Critique textuelle; II, La critique rationnelle (פריז, 1936), אשר השפיע על שיטות חדשות הקשורות לביקורת נוסח המקרא של הברית החדשה.

==הקמת בית הספר==

בית הספר נוסד במנזר סנט אטיין בירושלים ב-15 בנובמבר 1890 כ"בית הספר המעשי ללימודי המקרא" (École Pratique d'Études Bibliques), ורק בשנת 1920 הוכר באופן רשמי גם כבית ספר לארכאולוגיה ושמו שונה בהתאם. בעת הקמתו היה בית הספר למוסד הקבע הראשון מסוגו בארץ ישראל, ופעל בו צוות קטן בהנהגתו של האב לגראנז' שעסק בניתוח המקרא ובארכאולוגיה, לצד מחקרים בתחומי ההיסטוריה, הלשון, האפיגרפיה ועוד. על הישגיהם החשובים של חוקרי בית הספר נמנים גילוי מפת מידבא, הפיענוח הראשון של האלפבית האוגריתי ומעורבותם המרכזית בתרגום ובפירוש מגילות מדבר יהודה. לגראנז' גילה בשנת 1898 את הכתובת הרביעית מכתובות תחום גזר.

יחסיו של בית הספר עם הכס הקדוש לא היו טובים בתחילת דרכו, ולגראנז' נחשד בנטיות מודרניסטיות. בית הספר אף נסגר לפרק זמן קצר, ובשנת 1909, בעקבות סכסוך בין הדומיניקנים לישועים, הורה הוותיקן על ייסוד מוסד ישועי מתחרה בדמות המכון האפיפיורי למקרא, המסונף לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.

לגראנז' נבחר לנשיאהּ הראשון של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית שנוסדה בירושלים ב-1920.

לגראנז' נקבר במנזר סנט אטיין. קברו נמצא מתחת לבמה מוגבהת הנמצאת מול האפסיס המרכזי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20121229093549/http://www.jknirp.com/lagran.htm אתר לזכרו של מארי-ז'וזף לגראנז']

קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:דומיניקנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1855
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1938
אחיה קמארה

אחיה קמארה (נולד ב- 1968) הוא מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים (תוכנית 360). כיהן בעבר כמנכ"ל ארגון בקול, כיו"ר ארגון בזכות וכנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

== ביוגרפיה ==
קמארה נולד בירושלים לאהרן ורות קמארה., וגדל בשכונת רסקו. הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך מיוחד. עסק לאורך השנים בתחום שילוב וקידום של אנשים עם מוגבלות. ממקימי "בקול" – ארגון כבדי שמיעה ומתחרשים, שימש כיו"ר הוועד המנהל של ארגון "בזכות". 

== פעילות מקצועית ==
קמארה היה שותף פעיל בתהליך חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. 

בין 1999 לשנת 2009 כיהן כמנכ"ל ארגון בקול. במסגרת תפקידו, עסק גם בפעילות בינלאומית ושימש כסגן נשיא הארגון העולמי של כבדי השמיעה (IFHOH).

בראשית שנת 2010 מונה לתפקיד נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, על ידי ממשלת ישראל. במסגרת תפקידו הוביל את יישום חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואת תהליך אשרור אמנת האו"ם לזכויות אנשים עם מוגבלות בישראל. הקדנציה שלו כנציב הסתיימה ב-31 במרץ 2016.

ב-28.4.2017 מונה על ידי ממשלת ישראל לתפקיד מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

===אותות הוקרה===
בשנת 2006 זכה באות החסד והשוויון ע"ש ווילי וסיליה טראמפ מטעם בית איזי שפירא. 

בשנת 2017 הוענק לו תואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.youtube.com/watch?v=iUS-51qFxpg וידאו - כתבה על אחיה קמארה ב"חדשות ערוץ 2", 2010]
* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=IFjTXJe0ueI וידאו - ריאיון עם אחיה קמארה בתוכנית "המוסף" הערוץ הראשון, 6 בינואר 2015]
* [https://www.youtube.com/watch?v=0meBukzVMtQ וידאו - ריאיון עם אחיה קמארה בתוכנית "וואלה מקומי", 11 בפברואר 2015]
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=ajRklTMp2T0&t=159s וידאו - כתבה על אחיה קמארה בתוכנית "היומן" הערוץ הראשון, 4 במרץ 2016]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כבדי שמיעה ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
יש עם מי לדבר (תוכנית רדיו)

ליד השולחן יושבים ארבעת המגישים של התוכנית בזמן בו ירדה ביוני 2010: דליק ווליניץ, גדעון רייכר, יעקב אחימאיר ואיתן ליפשיץ
יש עם מי לדבר הייתה תוכנית רדיו יומית ששודרה בגלי צה"ל במשך 21 שנים, מ-1989 עד 2010, בימים א' עד ד', בין השעות 15:00 עד 16:00. בתוכנית התקשרו המאזינים ושוחחו עם מנחה על נושאים בעלי עניין לכלל, נושאי השעה, ועל בעיות המטרידות את הציבור. אחת למספר שבועות הוקדשה התוכנית לנושא מסוים, בעל עניין לציבור, הקשור לרוב לנושאי השירות בצה"ל או נושאים דומים. דמויות ציבוריות בעלות ידע בנושא הופיעו לצד המנחה, וענו למאזינים על שאלות אינפורמטיביות.

התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1989, ומאז שודרה בקביעות, ושמה היה אף למטבע לשון. במאי 2010 פורסם כי הוחלט להוריד את התוכנית מלוח השידורים, לאחר 21 שנות שידור. השידור האחרון היה ב-9 ביוני 2010.

בין היתר, הנחו את התוכנית השדרנים הבאים:
* איתן ליפשיץ
* אריה מליניאק
* גוני מרדור
* גדעון לב ארי
* גדעון רייכר
* דן מרגלית
* דליק ווליניץ
* יעקב אחימאיר
* יעל ארד
* מתי גולן
* מיכה שגריר
* פנחס עידן

באוגוסט 2011 חזרה לתוכנית אחת בלבד, בהגשת שרון טייכר וערן זרחוביץ', מגישי תוכנית המערכונים "חותרים למגע", במסגרת חגיגות 60 לגלי צהל.

בשנים האחרונות חזרה התכנית, במתכונת מעט שונה בהגשת אברי גלעד תחת השם "השיח"

בשנת 2020 חזרה התכנית למספר תוכניות עם מגישים שונים במסגרת לוח שידורים מיוחד עקב התפרצות מגפת הקורונה, בנוסף לתוכנית "השיח".

<br />

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
קונסטנטין השני, קיסר בולגריה

קונסטנטין השני אסן, בבולגרית Константин II Асен, היה צאר וידין, אזור שהיה השריד האחרון לאימפריה הבולגרית השנייה. הוא שלט משנת 1396 ועד 1422, עת הוצא להורג כשהוא בגלות בבלגרד אשר בדספוטט סרביה. אף על פי שרשמית, עם נפילת העיר טרנובו בשנת 1393 לידי צבאו של הסולטאן באיזיט הראשון שליט האימפריה העות'מאנית חדלה האימפריה הבולגרית השנייה מלהתקיים, הרי שמאחר וקונסטנטין הכריז על עצמו כצאר בולגריה וחלק מהנסיכויות השכנות הכירו בו, הוא נחשב לשליט העצמאי האחרון של האימפריה הבולגרית השנייה.

== עלייתו לשלטון ==
קונסטנטין השני היה בנו יחידו של איוון סרצימיר ושל אנה מוולאכיה, ביתו של הנסיך ניקולה אלכסנדרו ונכדו של איוון אלכסנדר. הוא הוכתר כקיסר משותף ביחד עם אביו כנראה לפני שנת 1395 ונשלח למשימה דיפלומטית בבירה הכבושה טרנובו כדי לקבל את הסכמת העות'מאנים להמשך שליטתו. מצוין, כי העות'מאנים קיבלו אותו בסבר פנים יפות, הרעיפו עליו כבוד מלכים וציפו שיהיה פחות דומיננטי מאביו ונתון יותר לשליטתם. מספר מקורות טוענים, שכבר בשלב זה הפך וסל עות'מאני.

== מלכותו ==
לאחר נפילתו בשבי של אביו, בידי הסולטאן באיזיט הראשון, בשנת 1397 וכליאתו באדירנה, נותרו חלקים מסוימים של ממלכת וידין בשליטתו של קונסטנטין, עד סמוך למותו. קונסטנטין מוזכר באחד מכתביו של מלך הונגריה, זיגמונד משנת 1408, המציין אותו כאחד מהדספוטים, המורדים בעות'מאנים .
ביחד עם בן דודו פרוז'ין, בנו של איוון שישמן, הוא ניצל את תקופת בין המלכים באימפריה העות'מאנית והנהיג מרד בצפון מערב בולגריה, במשותף עם הדספוט הסרבי סטפן לאזרוביץ' ונסיך ולאכיה. המרד נמשך משנת 1408 ועד 1413 והתפשט לכל שטחי האימפריה הישנה, עד שהוכרע על ידי הסולטאן מוסא צ'לבי, שבאותה העת היה וסל של טימור לנג.

קונסטנטין כרת ברית עם אחיו של מוסא צ'לבי, לימים הסולטאן מהמט הראשון, אך הוא כיבד חלקית את הברית ביניהם ולאחר שעלה לשלטון בשנת 1413, הפך קונסטנטין השני לווסל שלו, כשהוא מבלה את רוב זמנו בסרביה והונגריה. בשנת 1422, לאחר שעלה הסולטאן מוראט השני לשלטון, סופחה נסיכות וידין סופית, לאימפריה העות'מאנית, כחלק ממאבקי הכוח בין העות'מאנים לבין הביזנטים, בהנהגת יוחנן השמיני.

== אחריתו ==
בחודש יוני 1422, החלו העות'מאנים לצור על קונסטנטינופול וכדי להרגיע את החזית הבלקנית הם הגיעו להסכם שלום עם סטפן לזרוביץ' דספוט סרביה מחד ויצאו למסע מלחמה כנגד נסיכות ולאכיה, מאידך. וכך, בהשפעת העות'מאנים, הועמד קונסטנטין השני לדין בבלגרד והוצא להורג ב-17 בספטמבר 1422. בסופה של ממלכת וידין וסופו של קונסטנטין השני, הקיץ הקץ על עצמאותה של ישות בולגרית למשך כ-500 שנים. העות'מאנים הוציאו להורג, היגלו, או המירו בכפייה את דתם של כל הנצרים, למשפחת המלוכה הבולגרית וכך ברבות הימים, משהשיבה בולגריה לעצמה את עצמאותה בשנת 1878, נאלצו הבולגרים לחפש לעצמם נסיכים ומלכים מחוץ למולדתם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

</small>

קטגוריה:קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה

קטגוריה:ילידי 1369
קטגוריה:נפטרים ב-1422
עבאס קיארוסטמי

קיארוסטמי ב-1940
עבאס קיארוסטמי (בפרסית: عباس کیارستمی, תעתיק מדויק: עבאס כיארסתמי; נולד ב-22 ביוני 1940 – 4 ביולי 2016) היה משורר, במאי קולנוע, תסריטאי, צלם ומפיק קולנוע איראני.

==ביוגרפיה וסגנון==
קיארוסטמי נחשב לאחד מבמאי "הגל החדש בקולנוע האיראני", תנועה קולנועית משנות השישים המאוחרות שמאפייניה כוללים דיאלוג פואטי וסיפורים אלגוריים העוסקים בנושאים פוליטיים ופילוסופיים. מאז שנת 1970 ביים מעל ארבעים סרטים, בהם סרטים תיעודיים, וצבר מוניטין של אחד מהחשובים בבמאי העולם. ב-1977 ביים את הסרט "הדיווח" בהשתתפותה של שוהרה אע'דאשלו. סרטו "איפה גר החבר שלי" זכה במקום השלישי בפסטיבל לוקרנו בשנת 1989.

קיארוסטמי קיים שיתוף פעולה פורה מאוד עם ג'עפר פאנאהי. תחילה היה פאנאהי עוזר הבמאי שלו, ולאחר שנים מספר החל להשתתף בכתיבת התסריטים לסרטיו של פאנאהי, לאורך תקופה ניכרת.

סרטיו של קיארוסטמי נפסלו להקרנה על ידי ממשלת איראן במשך שנים רבות. ב-2003 היה "עשר" לסרט הראשון בבימויו שהוקרן בישראל.

מוטיבים חוזרים בעבודתו של קיארוסטמי כוללים שימוש בילדים כפרוטגוניסטים, סרטים נרטיביים בסגנון של סרטים תיעודיים, סיפורים המתרחשים בכפרים, ושיחות המתנהלות בתוך מכוניות המצולמות במצלמות המקובעות בתוך גוף המכונית. הוא גם ידוע בשימושו בשירה איראנית קלאסית ומודרנית בדיאלוגים, בשמות ובנושאים של סרטיו. יצירותיו המוכרות ביותר כוללות את "טרילוגיית רעידת האדמה" (או "טרילוגיית קוקר"), "טעם הדובדבן" – שזיכה אותו בפרס דקל הזהב, ו"הרוח תישא אותנו".

==קבלה וביקורת==
אירוע לזכר עבאס קיארוסטמי במוזיאון הקולנוע בטהראן
אקירה קורוסאווה אמר על סרטיו של קיארוסטמי: "מילים אינן מסוגלות לבטא את תחושותיי כלפיהם... כאשר סטיאג'יט ריי הלך לעולמו, הייתי מדוכא מאוד. אך לאחר שצפיתי בסרטיו של קיארוסטמי, הודיתי לאל על שהעניק לנו בדיוק את האדם הנכון למלא את מקומו". מרטין סקורסזה אמר על קיארוסטמי כי הוא "מייצג את הרמה הגבוהה ביותר של כישרון אמנותי בתחום הקולנוע".

==קישורים חיצוניים==

* יגאל בורשטיין, [http://www.takriv.net/index.php?option=com_content&view=article&id=22:2011-07-12-11-53-58&catid=10:2011-08-14-09-14-03&Itemid=15 סיום הקולנוע בעבאס קיארוסטמי: עותק נאמן למקור], תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי, גיליון שני
* 
* 
* 
* מאיר שניצר, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/412/795.html?hp=47&cat=308 תעודת זהות: "כמו מישהו מאוהב" משחק עם המציאות], באתר nrg מעריב, 2 בנובמבר 2012
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע איראנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איראנים
קטגוריה:צלמי קולנוע
קטגוריה:משוררים איראנים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:ילידי 1940
קטגוריה:נפטרים ב-2016
כנסיית מריה הקדושה (שטרלזונד)

כנסיית מריה הקדושה (בגרמנית: Marienkirche) היא כנסיית רובע אוונגליסטית בשטרלזונד שבגרמניה.

== היסטוריה ==
בניית הכנסייה החלה ב-1298 בסגנון גותי והתבססה באופן רופף על מריינקירכה בליבק. הכנסייה הייתה המבנה הגבוה בעולם בשנים 1549–1647 עם צריח מחודד בגובה 151 מטר. מגדל הפעמונים והצריח קרסו מספר פעמים ונבנו מחדש מספר פעמים. ב-1382 הם קרסו לראשונה ונבנו מחדש ב-1478. הם קרסו שנית ב-1495 בעקבות סופה קשה ונבנו מחדש בגובה 151 מטר. ב-1647 נפגע הצריח מברק ונשרף. הפעם הוא הוחלף בכיפת בארוק נמוכה, שהושלמה ב-1708 וניצבת שלמה עד ימינו. גובהו הנוכחי של המבנה הוא 104 מטר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.kirchenkreis-stralsund.de/index.php?id=90 אודות הכנסייה באתר הרובע הכנסייתי של שטרלזונד]
* [http://www.st-mariengemeinde-stralsund.de/home_engl.htm אודות הכנסייה]

קטגוריה:גרמניה: כנסיות בסגנון גותי

קטגוריה:הבניין הגבוה בעולם
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה
נונו גומש

נונו מיגל סוארש פריירה ריביירו (בפורטוגזית: Nuno Miguel Soares Pereira Ribeiro; נולד ב-5 ביולי 1976 באמרנטה) הידוע בשם נונו גומש, הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ. גומש נחשב לאחד מטובי שחקני ההתקפה של פורטוגל בתקופתו, ולזכותו 79 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.

==קריירה ==
=== קריירת מועדונים ===
גומש החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1994 בקבוצת בואבישטה, בגיל 18. הוא שיחק במשך שלוש שנים בקבוצה, וכבש 23 שערים ב-79 הופעות במסגרת ליגת העל הפורטוגלית. בעונתו האחרונה של גומש בבואבישטה () הוא כבש 15 שערי ליגה, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגלי, שהיה התואר הראשון בקריירה שלו.

לאחר אותה עונה עבר גומש לבנפיקה ליסבון. בתקופתו בבנפיקה הוא כבש שערים בקצב גבוה מאוד - 60 שערים בקצת יותר מ-100 הופעות, במשך שלוש עונות. לאחר טורניר יורו 2000 שבו הצטיין, עבר גומש לקבוצת פיורנטינה תמורת סכום של 17 מיליון אירו. הוא זכה עם פיורנטינה בגביע האיטלקי כבר בעונתו הראשונה, אך בעקבות בעיות כלכליות אליהן נקלע המועדון מאוחר יותר, הוא עבר בחזרה לבנפיקה ב-2002.

בין השנים 2002 ו-2005 סבל גומש מפציעות סדרתיות, אך למרות זאת סייע לבנפיקה לזכות בגביע הפורטוגלי בעונת , ובאליפות פורטוגל בעונה שלאחר מכן. עונת הייתה הטובה ביותר של גומש, שכבש במהלכה 15 שערי ליגה במדי בנפיקה. בשנת 2008 מונה גומש לקפטן בנפיקה ליסבון, לאחר פרישתו של רוי קושטה.בשנת 2011 עבר גומש לקבוצת ספורטינג בראגה. לאחר קדנציה קצרה בקבוצה הפורטוגלית נומש עבר לבלקברן רוברס האנגלית מליגת המשנה במטרה לסייע לה בהעפלה לליגה הראשונה. גומש מיעט לשחק ובלקברן לא הצליחה להעפיל בסיום אותה עונה לליגה הבכירה. לאחר חצי שנה בה לא מצא מועדון חדש, פרש נונו גומש ממשחק פעיל והצטרף לצוות המקצועי של בנפיקה ליסבון, בה העביר את מירב שנותיו ככדורגלן.

=== נבחרת ===
גומש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל בשנת 1996. הוא מדורג במקום הרביעי בדירוג כובשי השערים של הנבחרת בכל הזמנים, עם 29 כיבושים ב-79 משחקים. במהלך הקריירה שלו בנבחרת הוא השתתף עמה בשלוש אליפויות אירופה ובשני גביעי עולם, כמו גם באולימפיאדת אטלנטה. הישגיו הגדולים ביותר עם הנבחרת היו ההעפלה לגמר יורו 2004 ולחצי גמר מונדיאל 2006. גומש אף כיהן כקפטן הנבחרת ביורו 2008.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.portugoal.net/index.php/player-profiles/121-players-g-i/70-player-profile-nuno-gomes פרופיל] באתר PortuGoal

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:חלוצי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג בראגה
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1976
דורון צור

דורון צור (נולד ב-19 בפברואר 1977) הוא תסריטאי טלוויזיה ישראלי, אשר המוטיב המרכזי ביצירתו הוא סאטירה והומור שחור. שיתף פעולה רבות עם ירון ניסקי.

==ביוגרפיה==
בתחילת דרכו היה מעורב בעריכתו ובכתיבתו של המגזין הקומי "סטיות של פינגווינים". ב-2004 יצר לצד ניסקי, את הסדרה המונפשת זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "מ.ק. 22" המבוססת על חוויותיהם המשותפות כחיילי אפסנאות בצה"ל יחד עם המעצב הגרפי אוהד אלימלך והבמאי אסף הראל,. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת אך שרדה עונה אחת בלבד שאחריה שיתף פעולה עם הראל והיו בין הכותבים הראשיים בתוכנית האירוח בהנחייתו, "כל לילה עם אסף הראל". הן "מ.ק. 22" והן "כל לילה עם אסף הראל" נחשבו לתוכניות פרובוקטיביות מהרגיל בנוף הטלוויזיה הישראלית. כך למשל צונזרו קטעים מתוך "מ.ק. 22" בעת ששודרה בערוץ 2.

ניסקי וצור היו הכותבים המובילים בצוות התסריטאים של הסדרה הקומית-דוקומנטרית "Red Band" מ-2008, שכלל גם את שרון קנטור, דרור נובלמן, איתי רייכר, בני בשן וארי פפר. עונתה הראשונה של הסדרה זיכתה אותה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט הקומי הטוב ביותר. הם גם היו הכותבים הראשיים בעונתה הראשונה של תוכנית האירוח "מה קשור?" בהנחייתם של חברי שלישיית מה קשור.

ב-2010 יצרו צור וניסקי סדרת אנימציה בשם Security 7, המספרת את סיפורם של חיילי הצבא האמריקאי באפגניסטן, וכן שימשו כתסריטאים של התוכנית "מי שואל אותך?" בערוץ 2.

ב-2019 פרסם את הספר “הסבים המופלאים שלך” שנועד ללימוד תורת האבולוציה לילדים. באותה השנה היה מכותבי סדרת הטלוויזיה הקומית שב"ס.

במקביל לעבודתו כתסריטאי הוא גם יזם שעבד בשלושה סטארטאפים. את האחרון, Signpass העוסק באבטחה באמצעות סיסמה בכתב יד, הקים בעצמו ומשמש כמנכ”ל.

צור נשוי לכרמית ואב לשתי בנות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.tzomet-kfs.co.il/news/35086 "זו לא מתקפה על אורח החיים הדתי": הילד הרע של הקומדיה הישראלית רוצה ללמד את הילדים שלכם על אבולוציה], צומת השרון כפר סבא, 8 בנובמבר 2019
* 
* 

קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977