OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גלידה מונטנה

גלידה מונטנה, [[1989]]
פנים הגלידריה, [[1989]]
גלידה מונטנה היא גלידריה מפורסמת שהייתה ממוקמת בביתן הבולגרי לשעבר, שהיה קיים במגרשי התערוכה הישנים בתל אביב. היה קיים גם סניף נוסף, בבאר שבע.

==היסטוריה==
בתחילה, בינואר 1960, נפתח מפעל ליצור גלידות על ידי ישראל מגדי, ניצול שואה מפולין ואברהם פוגל, עולה חדש ממונטנה, שהביא מארצות הברית את המכונות לייצור הגלידה. המקום נקרא אז פוגל&מגדי. לאחר מכן, הצטרף לעסק יחזקאל בירזון. לאחר כמה שנים נוספות, הצטרף השותף האחרון ישעיהו ליכטנשטיין, והשם שונה לגלידה מונטנה, על שם מדינת מונטנה, ממנה הגיע פוגל עם המכונות המתאימות לייצור הגלידה. 

מונטנה הוקמה בנמל תל אביב בעת שזה היה עדיין פעיל, ובסביבתו היו מפעלים רבים. הגלידריה נבנתה בסגנון אמריקני: הוצבו בה מכונות משחק ומכונת תקליטים, והגלידה שנמכרה בה הייתה גלידה אמריקאית שיוצרה במפעל קטן שהוקם לשם כך בפתח תקווה, והוגשה בטעם שוקו או וניל עם סירופ בשני טעמים וקצפת, ודובדבן מעל<ref name=":0"></ref>. 

עד מהרה הפכה גלידה מונטנה למקום בילוי מועדף על בני נוער בתל אביב בשנות ה-60 וה-70, ובקופות השתרכו תורים ארוכים. 

סדרת סרטי אסקימו לימון כוללת סצנות רבות המתרחשות בגלידריה, המתוארת כמקום הבילוי של גיבוריה. הגלידריה שימשה גם כמקום מרכזי בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד". 

בעשורים מאוחרים יותר, ירד מעמדה של הגלידריה. היא המשיכה לפעול, ובעליה הקפידו לשמור על עיצובה, אך את מקומה כמוקד בילוי מרכזי תפסו אתרים אחרים, והמבנה בו היא שכנה החל לסבול מהזנחה. שניים ממייסדי הגלידריה בירזון וליכטנשטיין, הפעילו אותה עד סגירתה. 

בעשור השני של המאה ה-21, הוחל בהליך שיפוץ מתחם התעשייה הזעירה, בו שוכנת הגלידריה, במטרה להרחיב את מתחם הבילויים בנמל תל אביב גם לאזור זה. חברת "אתרים", האחראית על ביצוע הפרויקט הודיעה כי, העסקים הישנים הפועלים במקום ושאינם מתאימים למיזם החדש, ובהם גלידה מונטנה, יפונו. לאחר משא ומתן, חתמו בירזון וליכטנשטיין על הסכם עם החברה, לפיו המבנה ישופץ, אך הגלידריה תמשיך לפעול במקום, לצד עסקים נוספים שישכרו חלקים מהמבנה. בסופו של דבר נסגרה הגלידריה, ולא נפתחה מחדש.

==סניף באר שבע==
ב-1965, נפתח גם סניף בבאר שבע, בגבולה המזרחי של שכונת נווה נוי, הנמצאת בקצה הדרומי של העיר. גלידה מונטנה בבאר שבע שימשה במשך שנים רבות כמרכז בילוי בבאר שבע וכתחנת עצירה למטיילים בדרכם לנגב, לאילת ובחזרה. פופולריות המקום הביאה אף לפתיחת עסקים אחרים באזור הסמוך, שהיה מרוחק ממרכז באר שבע. עם סלילת הכביש העוקף את באר שבע והתפתחות מקומות בילוי נוספים בעיר, ירדה הפופולריות של המקום. הסניף נסגר ב-2000, על רקע סכסוך עסקי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* שרון רז, "[http://www.notes.co.il/sharonraz/34586.asp המוכרת ממונטנה מתה]"
* 
 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יריד המזרח
מונטנה
קטגוריה:הצפון הישן
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
סמיון לאבוצ'קין

סמיון אלכסייביץ לאבוצ'קין (ברוסית: Семён Алексе́евич Ла́вочкин; 29 באוגוסט 1900 – 9 ביוני 1960), היה מהנדס אווירונאוטיקה סובייטי יהודי, חבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות, וראש משרד לתכנון מטוסים, טילים וחלליות בברית המועצות.

== קורות חיים ==
לבוצ'קין נולד בעיר סמולנסק בשם שמעון מגזינר. אביו, אלתר, היה מלמד ב"חדר". בשנת 1918 התנדב לאבוצ'קין לצבא האדום. לחם כטוראי ביחידת חיל רגלים במהלך מלחמת האזרחים. בדצמבר 1920 השתחרר מן השירות הצבאי. למד הנדסה באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה. סיים את לימודיו בשנת 1927. לקראת סיום הלימודים עבד במשרד תכנון בהדרכת אנדריי טופולב. בשנת 1939 החל לעבוד במשרד לתכנון מטוסים כמתכנן ראשי. במהלך מלחמת העולם השנייה תכנן לאבוצ'קין שורה של מטוסי קרב עבור חיל האוויר של ברית המועצות, ובהם הדגם La-5, אחד ממטוסי הקרב הטובים ביותר של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. על פועלו הרב בתכנון מטוסים, הועלה לאבוצ'קין לדרגת גנרל מאיור.

לאחר המלחמה עסק משרד התכנון לאבוצ'קין בפיתוח טילים, ובהם הטיל נגד מטוסים S-75 דווינה, שהיה לימים לטיל הנ"מ נפוץ בעולם. משרד התכנון עסק גם בפיתוח לוויינים וחלליות מסוגים שונים, כולל רובוט הירח הראשון בעולם, לונוחוד, חלליות מחקר לנוגה ולמאדים.

נפטר בשנת 1960 מהתקף לב במהלך ניסוי של מערכת טילים.

== עיטורים ==
לאבוצ'קין עוטר במגוון אותות ועיטורי כבוד, וביניהם:
* 2 כוכבי זהב של גיבור העמל הסוציאליסטי
* 3 עיטורי לנין
* 2 עיטורי סובורוב
* עיטור הדגל האדום
* 4 פעמים זכה בפרס סטלין (הומר לאחר 1953 לפרס ברית המועצות)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100210162714/http://www.laspace.ru/rus/index.php אתר משרד התכנון לאבוצ'קין]
* 

קטגוריה:גנרלים יהודים סובייטים
קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה יהודים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:סמולנסק: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1900
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1960
יוסף שמן

הרב יוסף שמן{{תמונה להחלפה}}
הרב יוסף שֶמֶן (נקרא "שַמַן"; תימן, ה'תרנ"ח - ישראל, י"ב בניסן ה'תשכ"א) היה רב, דיין וסופר סת"ם. הרב הראשון של המושב תעוז (בית סוסין) ורבה הראשי הספרדי הראשון של העיר הרצליה.

==ילדותו==
נולד בעיר צנעא בירת תימן לרבי שלום שמן. בהיותו בן 7 נתייתם מאביו ועוד קודם לכן נפטר אחיו הגדול, בלא שהותיר אחריו בנים. על פי ההלכה לא יכלה אשת אחיו להינשא, עד שאחיו ייבם אותה, לפיכך המתינה לו היבמה תוך כדי שהיא מסייעת לאמו בגידולו.

למד אצל רבה הראשי של יהדות תימן וראב"ד העיר צנעא, מארי יחיא יצחק הלוי שהיה בעצמו תלמיד של אביו הרב שלום שכיהן בראשות הישיבה הכללית בבית הכנסת בית צאלח. עם השנים הפך לתלמידו המובהק.

לאחר כעשרים שנות נישואין נפטרה רעייתו הראשונה, לולווה לבית צאלח אלג'יילי מבלי להותיר אחריה צאצאים. בשנת ה'תש"ד נשא את אשתו השנייה שמעה (שושנה) לבית אלנדאף, שילדה שלושה בנים ובת.

==פעילותו התורנית==
כאשר נעדר הרב יחיא יצחק הלוי היה הרב שמן ממלא את מקומו. משרתו הרשמית הראשונה הייתה רבנות "כניס בית אַל'דְמַארִי" בצנעא.

לאחר חלוקת בתי הכנסת, מונה לרב קהילת "כניס בית אַל'רֵיעַאנִי". לימד שיעורי תורה לפנות בוקר ובשעות הערב. כאשר צר המקום בבית הכנסת הוא הורחב.

הרב יחיא יצחק הלוי צירפו לדון עמו בבית הדין. נודע גם כסופר סת"ם. רבה הראשי האחרון של תימן הרב עמרם קורח לא ערך גט, בטרם אישרו הרב שמן. עסק למחייתו כשען, עבודה שלה הקדיש כשעה אחת ביום. עקב מקרה הכרוך במקצועו זה נאסר בבית הסוהר חמישה עשר יום ונגזר עליו גזר דין מוות. התקיימו עצרות תפילה למען הצלתו והוא ניצל לבסוף לאחר השתדלויות אצל האימאם.

שלח מכתבים אל מחוץ לתימן, ובהם ידיעות מהנעשה בה ובקשת תמיכה בעניי צנעא ותימן. חלקם התפרסם בעיתונות התקופה. מכתבים אלו ופעילות זו הביאה לתמיכה כספית משמעותית. היה גורם חשוב בעליית יהודי תימן לישראל. פעל להברחת יתומים אל מחוץ לתימן, על מנת להצילם מחרב האסלאם, על אף שהדבר היה כרוך בסכנת נפשות.

==עלייתו ארצה תפקידיו ופטירתו==

בי"ח באלול ה'תש"ט (1949), עלה לישראל. התגורר כשנה במעברת תלפיות, שבה שימש כרב. בחודש אב ה'תש"י נתמנה לרב המושב תעוז. בה'תשי"ז מונה לרבה של הרצליה, עד לפטירתו.

נפטר בי"ב בניסן ה'תשכ"א והוא בן 63, ונטמן על פי צוואתו בבית העלמין הר המנוחות בירושלים.

==צאצאיו==
בנו הרב אברהם שמן היה דיין בבית הדין הרבני ברחובות וכיום אב"ד באשדוד. בנו הרב ציון הוא רב בית כנסת באשדוד. בן נוסף, הרב שלום, הוא רב קהילת מבקשי תורה באשדוד.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.temani.net/http/hahmi-timan/hacamim/9.htm יוסף שמן]באתר תימני-נט
* 

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:הרצליה: רבנים
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: אישים
קטגוריה:סופרי סת"ם
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קלקסיקו (קליפורניה)

קָלֵקְסִיקוֹ (באנגלית: Calexico) היא עיר במחוז אימפריאל שבמדינת קליפורניה, בקרבת הגבול עם מקסיקו. אוכלוסיית העיר מונה כ-39,000 תושבים (נכון לשנת 2009). במעבר הגבול היבשתי השוכן בקרבת העיר ומחבר בינה לבין העיר המקסיקנית מקסיקלי עוברים מדי יום כ-60,000 איש.

מקור השם "קלקסיקו" הוא בשילוב המילים "קליפורניה" ו"מקסיקו".

== היסטוריה ==
תושביה הראשונים של קלקסיקו היו עובדים מקסיקנים שעבדו בחברת "אימפריאל לנד" - חברה שהכשירה את האדמה באזור למחיה וחפרה תעלות השקיה. בשנת 1900 הקימה החברה באזור עיר אוהלים עבור עובדיה, ועד מהרה הפכה עיר האוהלים למקום מגורי קבע - אשר הוכרז רשמית כעיר בשנת 1908. שגשוגה של העיר היה בעיקר בזכות הקרקע הפורייה שהכשירה חברת "אימפריאל לנד", שכן קודם לכן היה האזור מדברי ושומם ולא התאים כלל למחיה. 

בתחילה הוצעו לעיירה השמות "סנטו טומאס" ו"טומאסוויל", אך בסופו של דבר הוחלט לקרוא לעיר "קלקסיקו" - שם המורכב מ"קליפורניה" ומ"מקסיקו", שתי המדינות ביניהן מפריד מעבר הגבול השוכן בקרבת העיר.

לאחר המהפכה המקסיקנית, בתחילת המאה ה-20, הגיע גל נוסף של מקסיקנים לעיר. כיום, כ-90% מתושבי העיר הם ממוצא מקסיקני, ובכך היא העיר האמריקאית בעלת האחוז הגבוה ביותר של תושבים מקסיקנים.

== גאוגרפיה ==
קלקסיקו ממוקמת בקרבת הגבול עם מקסיקו בדרום מחוז אימפריאל שבמדינת קליפורניה. העיר ממוקמת מעט צפונית למקסיקלי שבמקסיקו, אשר נמצאת מעברו השני של הגבול. 

קלקסיקו שוכנת 370 ק"מ דרום-מזרחית ללוס אנג'לס, 201 ק"מ דרום-מזרחית לסן דייגו ו-420 ק"מ מערבית לפיניקס. 

העיר משתרעת על שטח של כ-20 קמ"ר.

== תנועה ותחבורה ==
"נמל תעופה הבינלאומי קלקסיקו" הממוקם בפאתי העיר משמש בעיקר לתעופה כללית. 

בעיר עוברת מסילת רכבת של חברת הרכבות "יוניון פסיפיק", המחברת אותה לכל הערים הראשיות של קליפורניה, ומגיעה לפורטלנד, אורגון.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1908
שלום שמן

מארי שלום (סאלם) שמן (ה'ת"ר – סיוון ה'תרס"ה, 1840 – יוני 1905), היה מגדולי רבני צנעא שבתימן, סגן ראש הישיבה הכללית בצנעא, דיין ופוסק. חיבר את הספר "פך השמן" על השולחן ערוך.

==ביוגרפיה==
נולד לסאלם בן אברהם ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן. התפרנס מעבודתו בחנות, שבה עבד שעות מועטות ביום. נתמנה לכהן כסגן ראש הישיבה הכללית שהתקיימה בבית המדרש בית צאלח בעיר, תחת ראש הישיבה מארי סאלם חבשוש, עד לסגירת הישיבה בשנת ה'תר"ס (1900).

בה'תרס"ה (1904), בשנת הרעב הגדול חוזת אלנפר, נלקח עם נכבדי היהודים ל"סמסרה", שם הוכו ונאלצו למסור את התבואה שברשותם. נפטר ברעב זה.

== תורתו ==
הראב"ד מארי סלימאן צאלח, נהג להתייעץ איתו.

הרב עמרם קורח כתב עליו:

מארי סאלם התכתב עם מארי יחיא קאפח, בעניין המחלוקת שהייתה ביניהם לגבי איסור דיכה בשבת.

חיבר חיבור בשם "פך השמן", הגהות לשולחן ערוך על כל ארבעת הטורים. הגהות אלו יצאו לאור בקובץ החיבורים "שערי קדושה", שהוציא לאור מארי שמעון צאלח. כתב תשובות רבות בהלכה.

==משפחתו==
אשתו הראשונה (ממשפחת יצחק הלוי) נפטרה אחרי שילדה לו בן ובת. לאחר מכן התחתן עם אישה שנייה (לולוה לבית עמר) והיא ילדה את בנו מארי יוסף שמן, לימים רב העיר הרצליה.

== לקריאה נוספת ==
* ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 628–629

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:ילידי 1840
קטגוריה:נפטרים ב-1905
טמפרטורת החדר

טמפרטורת החדר היא מונח המתאר טמפרטורה הנוחה לסביבה אנושית. למונח אין משמעות מספרית אחת, והוא תלוי בהקשר שבו הוא משמש; הכוונה בדרך כלל לטמפרטורה בטווח 20–25 מעלות צלזיוס, אך ייתכנו הקשרים בהם המונח מתאר טמפרטורה מוסכמת החורגת מהטווח הזה.

טמפרטורה קובעת במידה רבה את מצב המערכות הפיזיקליות שסביבנו (לדוגמה, מים יהיו במצב נוזלי בטמפרטורת החדר), ולכן במדעים רבים חשיבות גדולה לטמפרטורה בה התבצע ניסוי או חישוב מסוים. בתחומים מדעיים מסוימים, כאשר נאמר שהניסוי התבצע בטמפרטורת החדר, אזי לרוב הכוונה לניסוי שהתבצע בטמפרטורה ב-C° 18 עד C° 21. בתחומים אחרים נהוג להשתמש במספר העגול של 300 מעלות קלווין (C° 27 בקירוב) כדי להקל על החישובים.

הטמפרטורה מבטאת את רמת התנועה או האנרגיה שיש למערכת. כדי להבין מהי טמפרטורת החדר במונחים של אנרגיה, כלומר מהי אנרגיית החום של הסביבה, יש להכפיל את טמפרטורת החדר בקבוע בולצמן, התוצאה המתקבלת היא כ־26meV. חשיבתה של טמפרטורת החדר היא בעיקר בהשוואתה לאנרגיה המתקבלת או הדרושה לתהליך נתון. להלן מספר דוגמאות:
# בהשוואה לאנרגיה שיש לאלקטרון הולכה אופייני (אנרגיית פרמי עבור מתכת היא כ-1.5eV) במתכת, טמפרטורת החדר נמוכה מאוד, עד כדי כך שכדי לחשב בקירוב טוב את התנהגותו אפשר להניח כי המתכת בסביבה בה הטמפרטורה שואפת לאפס המוחלט והאלקטרונים בתוכה מתנהגים כגז אלקטרונים מנוון.
# לעומת זאת, אנרגיה של אלקטרון הולכה במוליך למחצה (אנרגיית פרמי עבור מוליך למחצה היא כ-30meV) היא מסדר גודל של אנרגיית החום בחדר, כך שנקבל מוליך למחצה שבמצב אינטרינזי אינו מוליך היטב אך אנו יכולים להשפיע עליו יחסית בקלות. תכונות אלו מהוות את הבסיס עליו נבנית המיקרואלקטרוניקה.
# העובדה שהקשרים ה'חלשים' בביולוגיה (קשרי ואן דר ואלס, קשרים יוניים, וכו') גם הם מסדר גודל של אנרגיית החום, משמעותה שאלו קשרים הפיכים ואפשר לבנותם ולפרקם במהירות. זוהי התכונה אשר מאפשרת את הדינמיות של החיים.

להלן טבלה ובה עוד מספר דוגמאות לסקלת האנרגיה ביחס לאנרגיית החום של הסביבה.

קטגוריה:קירור ומיזוג אוויר
קטגוריה:בית מגורים
קטגוריה:טמפרטורה
 {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1"
 |-
 ! הגודל הנמדד !! האנרגיה
 |-
 | האנרגיה הקינטית הממוצעת למולקולה באוויר בטמפ' החדר || 0.026eV
 |-
 | האנרגיה של פוטון אחד של אור ירוק || 2.2eV
 |-
 | אנרגיית היינון הראשונה של מימן || 13.6eV
 |}

כמו כן ניתן לחשב ערך אופייני של מהירויות בעזרת חוק החלוקה השווה.
אבנובה

מזבח המוקדש לדיאנה אבנובה Badenweiler.
אבנובה (בלטינית: Abnoba) היא אלת היער והנהר מהמיתולוגיה הקלטית, שפולחנה היה נפוץ באזור היער השחור (בגרמניה של ימינו).

עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהתה אבנובה עם האלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית.

באזור היער השחור התגלו תשע כתובות המוקדשות לאלה, וכן מזבחות שהוקדשו לה - האחד בבאדן ויילר והאחר במולנבאך. בתבליט שעל מזבח זה מתוארת אבנובה בתיאור האופייני לדיאנה - דמות אישה לבושת טוגה, עומדת בסמוך לעץ שמאחוריו ארנבת. 

כתובות מהתקופה הרומית מתייחסות לכל אזור היער השחור בשם "מונס אבנובה" על שם האלה.

אסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף ופרידריך שוואסמן, נקרא על שמה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* John T. Koch, Celtic Culture: A Historical Encyclopedia ABC-CLIO, 2006
*Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology, Oxford University Press, 1994
*Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers, 2002
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20060203215046/http://www.maryjones.us/jce/abnoba.html אבנובה, במיתולוגיה הקלטית של מרי ג'ונס]
*[https://web.archive.org/web/20081203231803/http://www.celtnet.org.uk/gods_a/abnova.html אבנובה, באתר celtnet]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות טבע
קטגוריה:אלות ים ונהר
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
אנקאמנה

תיאור של אנקאמנה ובעלה מרס [[סמרטריוס]]
אנקאמנה (בלטינית: Ancamna - ייתכן שמדובר בעיוות של השם הגאלי "אנקאמבונה - "נהר מתפתל") היא אלת נהר ומים מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור נהר המוזל (בגרמניה של ימינו).

בטריר היה ממוקם מרכז פולחני לאלה, בו היא נחשבה לזוגתו של האל מרס לנוס (אל רפואה), ובולכביליג היה ממוקם מרכז פולחני לאלה בו היא נחשבה לזוגתו של מרס סמרטריוס. ייתכן שבשל זיהויה כזוגתו של מרס לנוס, גם אנקאמנה הייתה אלת רפואה.

כתובות שהתגלו בלוקסמבורג מצוינת האלה אינקיאונה כזוגתו של מרס לנוס - לא ברור אם אינקיאונה ואנקאמנה הן בעצם אותה אלה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art, Routledge, 1992
*Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology, Oxford University Press, 1994
*MacKillop, James. Dictionary of Celtic Mythology. Oxford: Oxford University Press, 1998
*Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers, 2002
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081203195219/http://www.celtnet.org.uk/gods_a/ancamna.html אנקאמנה באתר celtnet]

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות ים ונהר
קטגוריה:אלות בריאות
יורק בקר

יוּרֶק בֶּקֶר (30 בספטמבר 1937 - 14 במרץ 1997) היה סופר יהודי מזרח-גרמני, ניצול שואה.

==ביוגרפיה==
בקר נולד למקס ואנט בלודז' שבפולין. מועד לידתו המדויק אינו ידוע, כיוון שאביו הצהיר על מועד לידה מוקדם יותר, כדי להציל את בנו מגירוש. בזמן השואה היה בגטו לודז'. בשנת 1944 גורש עם אמו למחנה הריכוז ראוונסבריק ומשם למחנה זקסנהאוזן, שם שוחרר בידי הצבא האדום בסוף אפריל 1945. אמו שוחררה ממחנה ריכוז, אולם נפטרה זמן קצר לאחר מכן מנזקי תת-תזונה, ממנה סבלה במהלך מאסרה. אביו שרד את השואה במחנה קניגס ווסטרהאוזן ומצא את בנו לאחר המלחמה דרך ארגון אונרר"א. 
השתקע עם עם אביו במזרח ברלין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1955 שירת שנתיים בהתנדבות בצבא העם הלאומי והצטרף לתנועת הנוער הגרמני החופשי. 
ב-1957 החל בלימודי פילוסופיה באוניברסיטה (למרות התנגדות אביו, שרצה שבנו ילמד רפואה) והצטרף למפלגה הקומוניסטית, אולם יצא לחופשה מלימודיו ב-1960, לפני שנזרק משם בשל גישה בלתי הולמת ללימודים. מאז עסק בכתיבה.

הוא נבחר ב-1974 לוועד המנהל של איגוד הסופרים המזרח-גרמני.
בשנת 1976 חתם על מכתב מחאה נגד שלילת אזרחותו של וולף בירמן. כתגובה נשללה חברותו במפלגה הקומוניסטית והוא הוצא מאיגוד הסופרים.
בשנת 1977 פרש מאיגוד הסופרים במחאה על גירושו של הסופר ריינר קונצה. לאחר מכן קיבל אשרת שהייה במערב ברלין, לאחר שספריו לא הודפסו ותסריטים שהגיש לא הוסרטו.

בקר כתב מספר רומנים, שהנודע בהם הוא "יעקב השקרן", שנכתב בהתחלה כתסריט לקולנוע אך נדחה על ידי מפיקי קולנוע בטענה כי ההומור שבו הוא זילות השואה. הרומן הפך לסרט בגרמניה (Jakob der Lügner) בשנת 1975. שנים רבות מאוחר יותר הפך הספר לסרט אמריקני (1999) בכיכובו של רובין ויליאמס.

נפטר ב-14 במרץ 1997.

==ספריו==
*יעקב השקרן עובד לשני סרטים, אחד בתסריט של בקר עצמו, בגרמנית ואחד באנגלית, בכיכובו של רובין ויליאמס
*ימים ללא שינה
*ידיד העולם כולו
*ילדי ברונשטיין 
*המתאגרף 
*הטעיית הרשויות

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אסירים בגטו לודז'
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס הנס פאלאדה
קטגוריה:סופרים מזרח גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס היינריך מאן
קטגוריה:מהגרים מפולין לגרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1937
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז זקסנהאוזן
הבית הירוק (תל אביב)

הבית הירוק הוא כינויו של מבנה ברחוב ג'ורג' וייז בתל אביב, במתחם אוניברסיטת תל אביב. מקורו של הכינוי בצבעם הירקרק של קירות הבית.
== היסטוריה ==
הבית הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-19 בכפר שייח' מוניס, על ידי אברהים אבו כחיל, בן למשפחת בידאס. בכפר התגוררו משפחות אמידות, ובדומה לשאר בתי הכפר, גם הבית הירוק, בן שלוש הקומות, נבנה בפאר רב, הכולל ארקדה וקשתות. בתקופת המנדט הבריטי הוסבה קומת הקרקע לצורכי מסחר, ושתי הקומות העליונות המשיכו לשמש למגורים. 

במרץ 1948 נכבש הכפר שייח' מוניס בידי כוחות ההגנה, ותושביו נטשו אותו. בתקופה זו השתכנה בבית מפקדת הלח"י. אנשי הלח"י התכוונו להקים במקום יישוב יהודי בשם כפר יאיר (על שם אברהם שטרן (יאיר)), אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. לאחר הקמת מדינת ישראל, שימש הבית הירוק מקום מגורים זמני לעולים חדשים ולחיילים. דייריו הראשונים היו מתנדבי חוץ לארץ שהקימו ב-1949 את מושב כפר דניאל. 

עם הקמתה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1964 נכלל המבנה בשטח שהועבר לרשותה. בשנת 1991 שופץ הבית הירוק, בתכנונו של האדריכל האיטלקי קמילו מנפרדי. חלקים ניכרים מהבניין נהרסו, וכיום נותר על תילו רק האגף המזרחי. לאחר השיפוץ החלו לפעול בו, מועדון לסגל האוניברסיטה, מסעדה, אולם אירועים ואולם כנסים. הבית הירוק הוא אחד מהבתים הבודדים של שייח' מוניס שעודם עומדים על תילם.

==קישורים חיצוניים==

*
* 
 
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
קטגוריה:רמת אביב
קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: מבנים
אושרי סהר

אושרי סהר (נולד ב-20 במרץ 1973) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.

== ביוגרפיה ==
סהר נולד בשם אושרי סויסה. הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית-צבי (בוגר מחזור 2000).

שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, חלקם אף זכו לתפוצה רבה המפורסמים שבהם: "התערבות" וסרט ההמשך "חיילים ללא מדים" מבית "גרינטק מדיה", שעסקו בסוגיות פוליטיות ועל ההבדלים בין העולם החרדי לחילוני, ובנוסף שיחק בתפקיד ראשי בסרט "הסוכן הפלסטיני" (2002, לצד מיכאל וייגל וישראל טרייסטמן) של אברהם גרובייס<ref></ref>, ובסרט "עבודה בעיניים" מבית "גל דיסק".

בקולנוע שיחק בסרטים "ריח פועלים", "אנטארקטיקה" ו"סיפור גדול".

בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" גילם את דמותו של אחד מארבעת האחים, גור, במאי תיאטרון המרותק לכיסא גלגלים.

בתיאטרון הלאומי הבימה שיחק, בין השאר, בהצגות "הקומיקאים", "הכבש השישה עשר", "חתונה מושלמת", "אנטיגונה" ו"שעה יפה ליוגה".

בשנת 2011 היה שותף להקמת תיאטרון תהל כששיחק את אד, בהצגה סיפור אהבה בשלושה פרקים.

בשנת 2014 שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "בוגרשוב 34".

סהר מתגורר בתל אביב.

כיום סהר פועל כמנהל אנסמבל קול הנוער בשכונת יפו ד'

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.habima.co.il/show_item.asp?itemId=111&levelId=63155&itemType=0 אושרי סהר] באתר "הבימה"

==הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע חרדי
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
היצ'

היצ (באנגלית: Hitch) הוא סרט קומדיה-רומנטית, אמריקאי, בכיכובו של ויל סמית', שיצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2005. הסרט עוסק ביועץ שעוזר לגברים להתחיל עם נשים. הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה.

==פרטי עלילה==
אלכס (היצ') היצ'נס (ויל סמית') הוא מומחה בדייטים שעוזר לגברים להשיג את נשות חלומותיהם, על פי השקפתו- אין בחורה שגבר לא יוכל להשיג אם ממש ירצה בכך. כאשר מקרה קשה מראש, פנה אליו אלברט בראנמן (קווין ג'יימס), עובד כיועץ מס שמעוניין בידוענית שבשבילה הוא עובד- אלגרה קול (אמבר ולטה), הוא מלמד אותו תחילה איך לגרום לה לשים לב לקיומו, ואחר כך איך לכבוש אותה. תוך כדי עבודתו עם אלברט הוא מוצא את עצמו מתאהב ברכלנית, שרה מילס (אווה מנדס). בזמן ששרה מנסה לחשוף את זהותו האמיתית של אלכס, מערכת היחסים של אלגרה ואלברט מתפתחת. אלכס רואה שכל ניסיונותיו להתחיל עם שרה לא מצליחים.

לאחר ששרה מצליחה לחשוף את זהותו של היצ', היא מפרסמת את סיפורו בעיתון בו היא כותבת, דבר שגרם לפרידה בין אלברט ואלגרה. גם המוניטין של היצ' מאוד נפגע מהפרסום. לעומת זאת הוא עדיין נחוש לגרום לקשר בין אלברט ואלגרה להצליח. הוא מתעמת עם אלגרה מה שבסופו של דבר גורם לה לסלוח לאלברט.

בסוף הסרט, אלגרה ואלברט מתחתנים, ושרה ואלכס חוזרים להיות יחד.

== צוות שחקנים ==
* ויל סמית' (אלכס היצ'נס - היצ')
* אווה מנדז (שרה מלאס)
* קווין ג'יימס (אלברט ברנמן)
* אמבר ולטה (אלגרה קול)
* פולה פטון (מנדי)
* ג'ולי אן אמרי (קייסי)
* מייקל רפפורט (בן)
* אדם ארקין (מקס)
* ג'פרי דונובן (וונס מונסון)
* רובי לי (קרסידה)
* קווין ססמן (נייל)
* נייתן לי גארם (גיוף)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי קומדיה
הטרוכרומטין

הטרוכרומטין הוא אזור דחוס במולקולת ה-DNA, שהשעתוק שלו מוגבל. בדרך כלל מדובר באזורים שקשורים לבקרה על שעתוק גנים אחרים.

==מבנה==
כרומטין נמצא בשתי צורות: אאוכרומטין - הצורה הפתוחה, והטרוכרומטין - הצורה הדחוסה. במקור, שתי הצורות הובדלו זו מזו בכמות הצביעה שלהם: אאוכרומטין נצבע חלש והטרוכרומטין נצבע חזק. ההטרוכרומטין בדרך כלל מרוכז בשולי גרעין התא.
==תפקיד==
מקובל לחשוב כי הטרוכרומטין משמש במגוון תפקידים, מבקרת ביטוי גנים ועד להגנה פיזית של הכרומוזומים. מגוון התפקידים קשור לדחיסות הרבה של ההטרוכרומטין. הדחיסות גורמת לו להיות פחות נגיש עבור גורמי שעתוק חלבוניים שקושרים DNA.

===הטרוכרומטין קונסטיטוטיבי===
חלקים מסוימים של ה-DNA נמצאים במצב הטרוכרומטין באופן קבוע בכל תא בגוף ובכל בני האדם. אזורים אלו נקראים הטרוכרומטין קונסטיטוטיבי (קבוע) והם כוללים את אזורי הצנטרומר והטלומרים, חלק גדול מכרומוזומים 1,9,16 ו-כרומוזום Y.

=== הטרוכרומטין פקולטטיבי ===
אזורי הטרוכרומטין המשתנים מאדם לאדם ומתא לתא קרויים הטרוכרומטין פקולטטיבי (בלתי קבוע). היכולת להפוך אזורים שונים להטרוכרומטין תורמת להתמיינות תאים לרקמות שונות לבקרת ביטוי גנים ולשוני בין בני אדם. דוגמה להטרוכרומטין פקולטטיבי הוא בכרומוזום X המושתק אצל נשים (גופיף בר). באופן תקין כל תא בגוף האישה מקבל תבנית השתקה שונה של אחד מכרומוזומי X בעזרת הטרוכרומטין פקולטטיבי.

חלבונים מקבוצת פוליקמוב וגן RNA בשם Xist הם ממנגוני הבקרה שהתגלו ליצירת הטרוכרומטין פקולטטיבי.

==מיפוי הטרוכרומטין==
אחת השיטות למיפוי הנוקלאוזומים והחלבונים היוצרים את ההטרוכרומטין על ה- DNA היא DNA footprinting.

קטגוריה:ציטוגנטיקה
אש אלמו הקדוש

אש הקדוש אלמו על ספינה בים
אש אלמו הקדוש היא תופעת מזג-אוויר חשמלית, בו פלזמה מאירה נוצרת עקב יינון האוויר סביב עצם מוארק, בתנאי שדה חשמלי אטמוספירי (כמו השדה שיוצרת סופת ברקים). 

התופעה קרויה על שם ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה (קרוי גם סנט אלמו), פטרונם של יורדי ים. התופעה מופיעה לעיתים על ספינות בים בעת סערות, והמלחים התייחסו אליה כתופעה על טבעית, ומכאן ייחוסה לפטרון. לחלופין, לעיתים מייחסים את שמה לפיטר גונזלס, שנחשב לפטרונם של המלחים הספרדים והפורטוגזים (למרות שמעולם לא הוכרז כקדוש), וגם מכונה לעיתים סנט אלמו.

==תצפיות==
מבחינה פיזית, התופעה היא זוהר כחול-בהיר או סגול, הנראה כמו אש בנסיבות מסוימות, ומופיע על קצוות חדים של מבנים גבוהים, כמו כליאי ברק, תרנים, צריחים וארובות, ועל כנפי מטוסים. ה"אש" יכולה להופיע גם על עלים, עשב, ואפילו בקצות קרני בקר. לעיתים קרובות מלווה את ה"אש" קול לחשוש או זמזום.

בשנת 1750 שיער בנג'מין פרנקלין כי מוט ברזל מחודד יאיר בקצהו בעת סערת ברקים, מראה דומה לאש אלמו הקדוש.

==הסבר מדעי==
בניגוד לשם "אש", אש אלמו הקדוש היא למעשה פלזמה (מצב צבירה). השדה החשמלי סביב העצם גורם ליינון של מולקולות האוויר, ויוצר זוהר חלש, אותו ניתן לראות בקלות בחושך. נדרש מתח חשמלי בין 1,000 ל-30,000 וולט לסנטימטר כדי ליצור את התופעה; אולם, מספר זה תלוי מאוד בגאומטריה של העצם המדובר. קצה מחודד דורש מתח נמוך יותר כדי לספק את אותה התוצאה מכיוון ששדות חשמליים נעשים ממוקדים יותר באזורים של עקמומיות גבוהה, ולכן הפליטה חזקה יותר בקצוות עצמים מחודדים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חשמל
קטגוריה:פיזיקת הפלזמה
קטגוריה:מקורות אור
טריזומיה 13

טריזומיה 13 או תסמונת פטאו (Patau syndrome) היא תסמונת גנטית שנובעת מטריזומיה (שלושה עותקים במקום שניים) של כרומוזום 13. העותק הנוסף מגיע בעקבות חוסר הפרדה במיוזה או טרנסלוקציה רוברטסונית. זוהי הטריזומיה השלישית בשכיחותה בלידות חיות לאחר 21 (תסמונת דאון) ו-18 (תסמונת אדוארדס). שכיחותה עולה עם גיל האישה היולדת ובממוצע עומדת על 1 ל-12,000 לידות חיות. 

יותר מ-80% מהתינוקות שנולדו עם תסמונת פטאו מתים בשנה הראשונה לחייהם.

== הגורמים לתסמונת ==
הסיבות לפגם זה בו מופיע חומר כרומוזומי עודף בכרומוזום 13 מתחלקות לשלוש תצורות:
#טריזומיה מלאה – כאשר נמצא כרומוזום 13 שלם עודף.
#טריזומיה מוזאיקית – כאשר הימצאותו של הכרומוזום העודף מתרחשת רק בחלק מהתאים, כלומר, באופן לא אחיד.
#טריזומיה חלקית – כאשר נוסף רק חלק עודף של כרומוזום 13 שלישי ולא כרומוזום שלם.

==תסמינים==
מאפיינים נפוצים של בעלי טריזומיה 13:
{|
|- valign="top"
|
* בעיות מנטליות ו/או מוטוריות.
* פולידקטיליה (ריבוי אצבעות בכף היד או בכף הרגל).
* מיקרוצפאלי (ראש קטן).
* אוזניים נמוכות.
* הולופרוזנצפאלי (בעיה בהתפתחות המוח הקדמי).
* מומי לב.
* בעיות מבניות בעיניים כמו מיקרופתלמיה, קטרקט, קולובומה (חור בעין), ורשתית מנותקת.
* שפה שסועה.
* ספינה ביפידה.
* אומפאלוצלה (פגם בקיר הבטן).
|
* איברי המין אבנורמליים, אשכים טמירים בבנים.
* אצבעות מעל האגודל.
* אזורים חסרים בעור/שיער, כגון היעדר עור או נוכחות פגמים אחרים בקרקפת.
* עקב בולט.
* פגמים בכליות.
* כפות רגליים מעוותות.
* פגמים במבנה הגפיים.
* בקע (הרניה) בטבור
* פיגור שכלי חמור
* לסת תחתונה קטנה (מיקרוגנאטיה)
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחלות כרומוזומליות
עמיחי מזר

עמיחי (עמי) מזר (נולד ב-19 בנובמבר 1942) הוא ארכאולוג ישראלי. חתן פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה. ביוני 2012 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

==ביוגרפיה==
עמיחי מזר נולד ב-1942 בחיפה. אביו חנוך היה אחיו של הארכאולוג בנימין מזר. למד בבית הספר הריאלי. בנעוריו השתתף בחפירות ארכאולוגיות בבית שערים, ברמת רחל ובעין גדי. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1963, החל בלימודי ארכאולוגיה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1966, לימודי תואר שני ב-1972 וקיבל תואר דוקטור ב-1977.

במהלך לימודיו נטל מזר חלק בחפירות ארכאולוגיות באכזיב, בתל זרור ובתל שקמונה, ולאחר מלחמת ששת הימים נטל חלק בחפירות ברובע היהודי בירושלים. בשנת 1968 הוא הוביל לראשונה פרויקט חפירה וערך סקר של אמות המים בירושלים. ממצאיו בתל קסילה היוו בסיס לעבודת הדוקטורט שלו, בנושא מקדשי תל קסילה ותרבות הפולחן בארץ ישראל במאות ה-12 עד העשירית לפני הספירה. מאז עמד מזר בראש מספר פרויקטי חפירה מן הגדולים בארץ ישראל במאה העשרים, ובהם החפירות בתמנה (1977–1989), באתר הזבו (1981-1978) בגן לאומי בית שאן (1989–1996) ובתל רחוב (2012-1997).

מזר החל בעבודה אקדמית בשנת 1977, במסגרת האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1982 הוא היה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית, ובה הוא משמש משנת 1994 כפרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה לארכאולוגיה של ארץ ישראל על שם אליעזר סוקניק. כן הוא שימש במהלך השנים ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, חבר המועצה הארכאולוגית של ישראל וחבר מועצת רשות העתיקות.

עמיחי מזר (משמאל) בביקור בחפירה ארכאולוגית ב[[תל אסור ליד עין עירון]]
בשנת 2006 הוענק לו מטעם מוזיאון ישראל פרס פרשיה שימל על מחקריו בארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא.

בשנת 2009 הוענק למזר פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה.

מזר נשוי לאורה ואב לשלושה.

==מספריו==
<div class="mw-content-ltr">
* The Quest for the Historical Israel with I. Finkelstein, edited by B. Schmidt 2007
* Archaeology of the Land of the Bible 1990

</div>
* [https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Index/Book.aspx?nBookID=21345127 ספר ירושלים: תקופת המקרא] (עורך עם שמואל אחיטוב), יד יצחק בן-צבי, 2000
* הפולמוס על האמת ההיסטורית במקרא (עם ישראל לוין ), יד יצחק בן-צבי, 2001

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.academy.ac.il/Index2/Entry.aspx?nodeId=752&entryId=18576 כרטיס אישי וקורות חיים], באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* [http://www.huji.ac.il/cgi-bin/dovrut/dovrut_search.pl?mesge123546517705872560 פרס ישראל לפרופ' עמיחי מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית], באתר האוניברסיטה העברית, 24 בפברואר 2009
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לארכאולוגיה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ארכאולוגיה והמזרח הקרוב הקדום
קטגוריה:חברי הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית
עמיחי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:זוכי פרס פרשיה שימל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
איתמר פרוקצ'יה

איתמר פרוקצ'יה (נולד ב-29 בספטמבר 1949) הוא פיזיקאי ישראלי, מחלוצי תורת הכאוס ומבולטי החוקרים בתחום הפיזיקה הלא-ליניארית. חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה לשנת 2009 (תשס"ט).

==ביוגרפיה==
פרוקצ'יה נולד בתל אביב, בנו של המשפטן גואלטירו פרוקצ'יה ואחיו של המשפטן אוריאל פרוקצ'יה. את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון חדש ולאחר מכן שירת בצה"ל (1967–1970). בתום שירותו הצבאי, למד לימודי תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1973. בעקבות מלחמת יום הכיפורים, פרוקצ'יה גויס לשנת מילואים, בסיומה התקבל למסלול לימודי מחקר בכימיה תאורטית ולמד תחת הנחייתו של רפאל דוד לוין. את עבודת הדוקטורט סיים בהצטיינות יתרה ובסוף 1976 החל בהשתלמות פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, במהלכה עבר לעסוק בפיזיקה סטטיסטית. במשותף עם ארווין אופנהיים פיתח פרוקצ'יה בתקופה זו תאוריה בנוגע לפלוקטואציות של מערכות המצויות במצב עמיד מחוץ לשיווי משקל תרמודינמי.

בשנת 1979 שב פרוקצ'יה לישראל והחל לעבוד כחוקר בכיר במחלקה לפיזיקה כימית של מכון ויצמן למדע. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרג פרופסור חבר, ובשנת 1985 היה לפרופסור מן המניין. במהלך השנים הוא שימש גם כראש המחלקה לפיזיקה כימית ובשנים 1989–2000 כדיקן הפקולטה לכימיה. עבודתו המחקרית בתחום תורת הכאוס והמתמטיקה של פרקטלים זכתה להצלחה בינלאומית.

במהלך השנים, זכה פרוקצ'יה להכרה בהיותו עמית החברה היפנית לקידום המדע, זוכה פרס של החברה המלכותית הבריטית, זוכה פרס פיורינו דורו, עמית החברה האמריקנית לפיזיקה, חבר האקדמיה הגרמנית למדעים, ובשנת 2009 חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.weizmann.ac.il/chembiophys/cfprocac/home דף הבית של פרוקצ'יה] באתר מכון ויצמן

קטגוריה:זוכי פרס ישראל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:משפחת פרוקצ'יה
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: כימיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
לואיס פאלאו

לואיס פאלאו (בספרדית: Luis Argentino Palau 11 בספטמבר 1896 – 8 בפברואר 1971) היה שחמטאי ארגנטינאי.

בשנת 1921/22 חלק פאלאו מקום 10-12 בתחרות מונטווידאו (ניצח: רוברטו גראו) [https://web.archive.org/web/20060216115508/http://www.brasilbase.pro.br/ti1921mv.htm] . בשנת 1925 ניצח פאלאו בתחרות מונטווידאו [https://web.archive.org/web/20070927222918/http://www.brasilbase.pro.br/ti1925mv.htm], בשנת 1928 הגיע למקום השני בתחרות מאר דל פלאטה, אחרי רוברטו גראו [https://web.archive.org/web/20060216115514/http://www.brasilbase.pro.br/ti1928mp.htm]. בשנת 1934/35 חלק מקום 3-4 בתחרות בואנוס איירס (ניצח: לואיס פיאציני) [https://web.archive.org/web/20060216115521/http://www.brasilbase.pro.br/ti1934ba.htm].

בשנת 1965 קיבל פאלאו תואר אמן בינלאומי לשחמט מארגון פיד"ה.

==השתתפות באולימפיאדות==

פאלאו ייצג את ארגנטינה בשלוש אולימפיאדות:

במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה, הגיע פאלאו למקום השביעי באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז עם 3.5 נקודות (ניצח: הרמניס מטיסונס (5.5) ולמקום השני הגיע פריציס אפשניק עם 5 נקודות). [http://www.olimpbase.org/1924x/1924fa.html] בשני השלבים צבר +5 –4 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)

באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +7 -4 =4 [http://www.olimpbase.org/1927/1927arg.html]
 
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +9 -5 =2 [http://www.olimpbase.org/1928/1928arg.html]

== קישורים חיצוניים ==

==ביאורים==

קטגוריה:שחמטאים ארגנטינאים
קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1971
פטנה

פטנה (בהינדי: पटना) היא עיר הבירה של מדינת ביהר בצפון-מזרח הודו, ואחת הערים המיושבות ברציפות העתיקות ביותר בעולם. פטנה המודרנית ממוקמת על הגדה המערבית של נהר הגנגס. אוכלוסיית העיר מונה כ-1.9 מיליון בני אדם, אורכה כ-25 ק"מ ורוחבה 9–10 ק"מ. היא מרוחקת כ-1,000 קילומטרים מבירת הודו דלהי, וכ-560 ק"מ מקולקטה.

העיר קדושה לבני הדת ההינדית, לבודהיסטים (גאוטמה בודהה עבר בעיר בשנת חייו האחרונה) ולסיקים. פטנה מהווה כיום את המרכז המסחרי, החינוכי והרפואי של מדינת ביהר, ומהווה תחנת דרכים חשובה לחוצים את הודו ממזרח למערב, וכן למבקשים להגיע יבשתית לנפאל. העיר התפרסמה בשל סוג האורז המשובח המיוצר בה, הקרוי על שמה, "אורז פטנה".

==היסטוריה==
ההיסטוריה של העיר מתחילה בסביבות שנת 490 לפנה"ס, אז הוקמה העיר בשם "פטאליפוטרה", שהייתה לבירתה של האימפריה המאורית ולאחת הערים החשובות ביותר בתת-היבשת ההודית. המלך אשוקה, אשר אימץ את הבודהיזם, פעל בסביבות שנת 273 לפנה"ס להחלפת מבני העץ של העיר במבני אבן. במשך השנים עבר השלטון בעיר בין הכוחות הכובשים השונים, והחל מהמאה ה-12 היא איבדה את מעמדה המרכזי. במאה ה-17 חזרה פטנה למעמד של עיר סחר בינלאומית חשובה, בעקבות פעילות הבריטים. במאבק לעצמאות הודו בשנות ה-40 של המאה ה-20 שיחקה פטנה תפקיד מרכזי, ולאחר הצלחתו ב-1947, היא הוכרזה כבירה הרשמית של מדינת ביהר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:הודו: ערים
קטגוריה:ביהר
קטגוריה:המדינות והטריטוריות של הודו: ערי בירה
קואליציה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, קואליציה היא תת-קבוצה של קבוצת השחקנים במשחק. המונח שימושי בבעיות שונות במשחקים שיתופיים, כמו בתחום של משחקים בצורה קואליציונית שבו ערך זה יעסוק, בבעיות בחירה חברתית, שבהן על קבוצת שחקנים (בוחרים) להכריע או לבחור באחת מבין מספר אפשרויות או מועמדים, ולעיתים גם בתחום של משחקים בצורה אסטרטגית.

== הגדרות פורמליות==
=== משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד ===
זה הוא משחק שיתופי המוגדר על ידי הזוג <math>\left(N ; v\right)</math> כך שמתקיים:
* <math>N =\{1,2,\cdots,n\}</math> הוא קבוצה סופית של שחקנים.
* <math>v:2^N \rarr \mathbb{R}</math> היא פונקציה המתאימה לכל תת-קבוצה <math>\! S</math> של שחקנים מספר ממשי <math>\! v(S)</math> ומקיימת <math>v(\emptyset)=0</math>. <math>\! v</math> נקראת הפונקציה הקואליציונית.

=== קואליציה ===
קואליציה <math>\! S</math> של <math>\! N</math> היא כל תת-קבוצה אפשרית של הקבוצה <math>\! N</math>.
<math>\! v(S)</math> הוא שווי הקואליציה <math>\! S</math>. זהו הסכום ביחידות כסף שירוויחו ביחד חברי <math>\! S</math> אם יחליטו להתאגד כקבוצה <math>\! S</math>. כמות הכסף שחברי <math>\! S</math> מקבלים לא תלויה בהתנהגותם של השחקנים שלא שייכים לקבוצה <math>\! S</math>.

==ראו גם==
*משחק שיתופי
*משחק רווח
*משחק הוצאות
*משחק רוב משוקלל
*פונקציית רווחה חברתית
*קואליציה מהותית
*קואליציה מכריעה
*משחק תומך

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:תורת המשחקים
עבד אל-קדיר ח'אן

עבד אל-קדיר ח'אן (בערבית/אורדו: عبد القدیر خان; 1 באפריל 1936 – 10 באוקטובר 2021) היה מדען גרעין פקיסטני ומהנדס מטלורגי המוכר כאבי תוכנית הגרעין של פקיסטן.

== ביוגרפיה ==

=== תוכניות גרעיניות ===
בינואר 2004 הודה ח'אן כי היה חלק מרשת בינלאומית שהפיצה טכנולוגיות גרעין מפקיסטן ללוב, איראן וצפון קוריאה. ב-5 בפברואר 2004, נשיא פקיסטן, גנרל פרבז מושארף, הודיע שהוא חונן את ח'אן שנתפס כגיבור לאומי בארצו.

ב-23 באוגוסט 2005, בריאיון לסוכנות ידיעות יפנית, אישר גנרל מושארף שח'אן סיפק צנטריפוגות גז להעשרת אורניום וחלקי צנטריפוגות לצפון קוריאה ואולי אף סיפק כמות מסוימת של אורניום הקספלואוריד. בשנת 2005 הישראלי אשר קרני נדון לתקופת מאסר על קשריו עם עבד אל-קדיר ח'אן.

בראיונות שנתן ח'אן בחודשים מאי–יולי 2008 הוא חזר בו מהצהרותיו שהיה מעורב בפרויקט הגרעין של איראן וצפון קוריאה. הוא אמר שהנשיא מושארף הכריח אותו לקחת עליו את האשם בשביל ה"אינטרס הלאומי". ח'אן האשים את צבא פקיסטן ואת מושארף בפרוליפרציה גרעינית. הוא אמר שנשלחו צנטריפוגות מפקיסטן במטוס צפון קוריאני תחת פיקוח של שירותי הביטחון הפקיסטנים. ח'אן גם הוסיף שהוא ביקר בצפון קוריאה ב-1999 עם גנרל פקיסטני כדי לרכוש טילי-כתף מממשלת צפון-קוריאה.

ב-6 בפברואר 2009 קבע בית המשפט העליון באסלאמאבאד שח'אן הוא אזרח חופשי ורשאי לנוע בחופשיות בתחומי המדינה.

ב-26 באוגוסט 2021 אושפז בבית החולים של מעבדות המחקר אחרי שאובחן כחיובי לנגיף קורונה. ב-10 באוקטובר אותה שנה מת בגיל 85 באיסלאמבאד אחרי שהועבר לבית החולים KRL בעקבות דימום פנימי וקריסת ריאותיו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים פקיסטנים
קטגוריה:מהנדסים
קטגוריה:מטלורגים
קטגוריה:מרגלים
קטגוריה:נשק גרעיני
קטגוריה:גיבורים לאומיים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של פקיסטן
קטגוריה:פשטונים
קטגוריה:ילידי 1936
קטגוריה:נפטרים ב-2021
קטגוריה:נפטרים במגפת הקורונה
כביש הטבעת של מוסקבה

כביש הטבעת של מוסקבה (רוסית Московская кольцевая автомобильная дорога או МКАД) הוא כביש הטבעת החיצוני של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. אורכו 108.9 ק"מ והוא מוכר ככביש מהיר מאז שנת 2001.

==היסטוריה==
הכביש נסלל החל בשנת 1956 וחלקו הראשון נפתח לתנועה ב-1960. ב-1962 הושלמה סלילתו של הכביש לכל אורכו. בעבר, בשל תאורה מעטה, נודע הכביש בקרב נהגים בכינוי "הכביש אל המוות".

עד שנות ה-80 שימש כביש הטבעת כגבולהּ המוניציפלי של העיר מוסקבה. מאז החל תהליך של סיפוח פרברים השוכנים מחוץ לכביש הטבעת אל העיר מוסקבה ותחנת רכבת תחתית ראשונה מחוץ לו נחנכה בשנת 2002. בשנות ה-90 הורחב הכביש מארבעה לעשרה נתיבים וכל הצמתים הוחלפו במחלפים. מעל הכביש נבנו גשרים להולכי רגל ובמרכזו הוקמה גדר בטיחות מבטון.

בשנת 2001 נאסרה תנועת רכב איטי בכביש והוא הוכרז ככביש מהיר. מהירות הנסיעה המקסימלית המותרת לאורך כביש הטבעת היא 100 קמ"ש.

להורדת העומס על הכביש נבנה כביש הטבעת המרכזי.

==ראו גם==
*כביש הטבעת של סנקט פטרבורג
==קישורים חיצוניים==

* [http://maps.google.com/maps?f=q&hl=en&om=1&ll=55.739482,37.617188&spn=0.363359,0.526657 הכביש ב-Google Maps]
קטגוריה:אירופה: כבישים היקפיים
קטגוריה:מוסקבה: כבישים
דואתלון

ממוזער
דואתלון הוא תחרות ספורטיבית המשלבת ריצה ורכיבה על אופניים. התחרות מחולקת לשלושה שלבים – שלב ריצה ראשון, שלב רכיבה על אופניים ושלב הריצה השני, שמרחקה הוא מחצית מהריצה הראשונה. בישראל מתקיימים מספר דואתלונים, ובהם דואתלון אגם החולה, דואתלון פתח תקווה (חודש מרץ) ודואתלון ניצנה.

== רכיבה על אופניים ==
שלא כמו במרוצי אופניים, בהרבה תחרויות דואתלון אסורה עדיין ההיצמדות לרוכב ("דראפטינג". איסור זה לא קיים במשחקים האולימפיים ובתחרויות המאורגנות על ידי ה־ITU). כתוצאה מכך רמת הקושי של הרכיבה בדואתלון גבוהה יותר – בדומה לתחרויות אופנים שהן מרוץ נגד השעון. בעת רכיבה בטריאתלון יעדיפו טריאתלטים רבים סיבוב מהיר יותר של הדוושות ושימוש בהילוכים נמוכים בהשוואה למקובל במרוצי אופנים, וזאת כדי להפחית את העומס על שרירי הרגלים הפעילים בריצה.

== ריצה ==
שרירי הגוף עייפים מאוד עוד בטרם תחילת הריצה השנייה. ההשפעה של עייפות זו, יחד עם שינוי צורת התנועה של הגוף מהתנועה המונוטונית של רכיבה לריצה, חזקה מאוד ומתוארת לפעמים על ידי דואתלטים כיוצרת הרגשה של מעין "ריצת חלום" – תחושה שהרגלים נעות אך הגוף אינו מתקדם. תחושה זו עוברת לאחר כמה מאות מטרים של ריצה, כאשר הגוף מתרגל לתנועת הריצה. לשלב הראשון של הריצה מתווסף לפיכך גם קושי נפשי. כדי להתגבר עליו כוללים הדואתלטים באימוניהם תרגולים של מעבר זה.

== ראו גם ==
*טריאתלון

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ענפי ספורט
בחר אל-ע'זאל

בחר אל-ע'זאל (בערבית: بحر الغزال, הגייה מקורבת: בחר אלרזאל) הוא חבל ארץ בדרום סודאן, הנקרא על שם נהר בחר אל-ע'זאל (מילולית: "ים הצבאים"). החבל משתייך משנת 2005 לחבל האוטונומי של דרום סודאן, והחל מיולי 2011 לדרום סודאן העצמאית.

במערבו גובל החבל ברפובליקה של מרכז אפריקה. בדרום הוא גובל במדינות חבל אקווטוריה, בצפונו במדינת דרום דארפור שבחבל דארפור ובחבל קורדופאן, ובמזרחו במדינות ג'ונגליי ומדינת האיחוד.

החבל מיושב ברובו על ידי שבטי הדינקה, המתפרנסים מחקלאות אוטרקית ומרעיית בקר. עד המאה התשע עשרה היו בני השבטים בחבל נתונים לחטיפות של סוחרי עבדים ערבים, עד להפסקת התופעה על ידי שליטי מצרים ששלטו בסודאן.

ב-1871 מינו המצרים את רחמן מנסור א-זובייר, סוחר עבדים ידוע לשמצה, כמושל מחוז בחר אל-ע'זאל. זובייר השתמש בצבאו על מנת ליצור לעצמו מונופול בסחר העבדים. לאחר מכן, כאשר נעשה ניסיון לפטרו ממשרתו, מרד בשלטון המרכזי בקהיר והביס כוח מצרי שניסה לגרשו. צ'ארלס גורדון, מושל סודאן באותה עת, שלח את סגנו, האיטלקי רומולו גאסי, שגבר על צבאו של זובייר, הוציא את בנו להורג ושלח אותו לקהיר.

בתקופת השלטון האנגלו-מצרי בסודאן סופח החבל לפרובינציית אקווטוריה, וב-1948 הפך לפרובינציה עצמאית ואחר כך למדינה. ב-1996 החליטו שלטונות סודאן על חלוקת החבל לארבע מדינות ("ולאיאת") עצמאיות : צפון בחר אל-ע'זאל, מערב בחר אל-ע'זאל, מדינת האגמים, וואראפ.

מ-1955 ידע החבל תקופה ממושכת של מלחמות אזרחים. החל מ-1983 ועד 2005 התנהלה באזור מלחמה בין צבא השחרור של העם הסודאני (SPLA) לבין ממשלת חרטום, מלחמה הידועה כ"מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה".

ב-1988 סבל החבל במיוחד מהרעב ההמוני ששרר בסודאן, ועשרות אלפים מתושביו גוועו ברעב.
ב-2005, עם חתימת הסכם השלום בין המורדים לממשלת סודאן, סופח החבל לאזור דרום סודאן, והוא מוכפף מנהלית לממשלת הדרום.

==לקריאה נוספת==
* דייב אגרס, מהו המָה: האוטוביוגרפיה של ולנטינו אצ'אק דֶנג, מחברות לספרות, 2009; מאנגלית: שאול לוין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דרום סודאן: היסטוריה
קטגוריה:דרום סודאן: חבלים
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:אוגנדה: היסטוריה
כביש הטבעת של בודפשט

כביש הטבעת של בודפשט (הונגרית Budapestet körbevevő gyorsforgalmi út) הידוע גם כ-M0, הוא כביש מהיר בחלקו, המקיף את העיר בודפשט, בירת הונגריה. הכביש מחבר את כל הכבישים המהירים והכבישים הארציים היוצאים מבודפשט לכל רחבי המדינה. אורכו הכולל של הכביש צפוי להגיע ל-108 ק"מ, ועד שנת 2008 הושלם תוואי באורך של 78 ק"מ ממנו.

==היסטוריה ומאפיינים==
מראה בכביש
חלקו הדרום-מערבי של הכביש המשתרע לאורך 24 ק"מ, הוא הקטע שנסלל בשלב הראשון של הקמת הכביש, בין 1988 ו-1994 (ראו A במפה). קטע זה מדורג ככביש בין-עירוני לא מהיר, והמהירות המקסימלית המותרת בו היא 80 קמ"ש. עבודות לשדרוג קטע הכביש ולהרחבתו לשישה נתיבים צפויות להסתיים בין השנים 2010 ו-2012.

בשנת 2010 צפויה להסתיים גם סלילתו של קטע חדש באורך של 5 ק"מ, אשר יסלל מדרום לכביש הקיים, ויחבר בין כביש 51 לכביש מהיר M5 (ראו B במפה). קטע זה יתחבר ישירות לחלקו הדרום-מזרחי של הכביש אשר הושלם בשנת 2005 ואורכו 12 ק"מ (ראו C במפה). קטע זה מגיע עד כביש 4 וסמוך לנמל התעופה הבינלאומי בודפשט-פרנץ ליסט, והוא מדורג ככביש מהיר שהמהירות המותרת המקסימלית בו היא 110 קמ"ש. חלקו המזרחי של הכביש באורך של 26 ק"מ (עד כביש M3) הושלם בשנת 2008 וגם הוא מסווג ככביש מהיר (ראו D במפה).

שילוט עילי בכביש הטבעת
חלקו הצפוני של כביש הטבעת אינו כביש מהיר והוא היה מוכר ככביש 2B וככביש 2A (ראו E במפה). אורכו של קטע זה הוא 7 ק"מ והוא מסתיים בגשר מג'יירי (Megyeri Bridge) החוצה את הדנובה (ראו F במפה). הגשר שנחנך ב-30 בספטמבר 2008 נמתח לאורך כולל של 1,862 מטר. במועד פתיחתו לתנועה של הגשר שונה גם סימונם של כבישים 2A ו-2B ל-M0, אך מקטעה זה טרם שודרג לכביש מהיר, והמהירות המקסימלית המותרת בו היא 80 קמ"ש.

חלקו של כביש הטבעת ממערב לדנובה (בודה) טרם נסלל והקמת 9 הק"מ הראשונים שלו מתוכננת להסתיים בשנת 2014 (ראו G במפה). קטע זה כולל שתי מנהרות באורך של 2,000 ו-3,150 מטר. לסלילת יתר הכביש באורך כולל של 18 ק"מ טרם נקבע מועד, וספק אם הדבר צפוי להתרחש בשנים הקרובות, בשל כך שהכביש עובר דרך גבעות בודה (ראו H במפה). דבר זה גורם לקשיים טופוגרפיים וסביבתיים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nif.hu/fejlesztes/3 M0 באתר משרד התשתיות ההונגרי]
* [https://www.motorways-exits.com/europe/h/m0.html מהלך הכביש]
* [http://www.civertan.hu/legifoto/legifoto.php?page_level=358 אתר ובו תמונות מן האוויר של הכביש]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בודפשט: תחבורה
קטגוריה:אירופה: כבישים היקפיים
קטגוריה:הונגריה: תחבורה
בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו

בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו
אגם עם נימפאות ביאמוסוקרו, ברקע מרחוק בזיליקת גבירתנו של השלום
הכיפה נראית מהעיר
בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו (בצרפתית: Basilique de Notre Dame de la Paix de Yamoussoukro) היא כנסייה רומית-קתולית במעמד בזיליקה מינורית ביאמוסוקרו, הבירה המנהלתית של חוף השנהב.

הכנסייה נחשבת לגדולה ביותר בעולם, ביחד עם בזיליקת סן פייטרו בותיקן, רומא. היא נבנתה בשנים 1985-1989 בעלות 300 מיליון דולר. תכנון הכיפה והכיכר העגולה הושפע מאלה של בזיליקת סן פייטרו ברומא.

אבן הפינה למבנה הונחה ב-10 באוגוסט 1985, והכנסייה נחנכה ב-10 בספטמבר 1990 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.

בניגוד לאמונה הרווחת, כנסייה זו איננה קתדרלה. הקתדרלה הסמוכה של אוגוסטינוס הקדוש היא מקום הפולחן העיקרי בעיר ומושב הדיוקסיה של יאמוסוקרו.

ספר השיאים של גינס הכתיר את הבזיליקה ככנסייה הגדולה בעולם, ובכך שברה את שיאה של בזיליקת סן פייטרו. לבזיליקה שטח בנוי של 30,000 מטר רבוע, וגובהה בשיאה (ראש הכיפה והצלב שמעליו) הוא 158 מטר. ברם, היא כוללת גם בית לרקטור (כומר) ווילה שנכללו בחישוב שטח הכנסייה. הבזיליקה יכולה להכיל כ-18,000 בני אדם, בהשוואה ל-60,000 של בזיליקת סן פייטרו.

== אדריכלות ==
הבזיליקה תוכננה בהשראת בזיליקת סן פייטרו על ידי האדריכל פייר פחורי ונבנתה בידי החברה הצרפתית וינצ'י-דומז. הכיפה הראשית נמוכה מזאת של סן פייטרו אך הצלב שמעליה גבוה יותר. הבזיליקה בנויה משיש שיובא מאיטליה, ויש בה חלונות ויטראז' מודרניים מצרפת בשטח כולל של 7,000 מ"ר. בבזיליקה נעשה שימוש רב בעמודים קלאסיים בסגנונות שונים - הקטנים שבהם נועדו לתמוך במבנה והגדולים נועדו לקישוט, מכילים מעליות ומרזבים. בבזיליקה יש מקום להושבת 7,000 מאמינים בספינה הראשית ועוד כ-11,000 מקומות עמידה. בנוסף לבזיליקה עצמה נבנו בסמוך לה בית לרקטור ווילה לאפיפיור, בה הוא מתארח בעת ביקורו בעיר, אך בפועל קרה הדבר רק פעם אחת - בעת חנוכתה.

== מחלוקות ==
הבזיליקה עוררה מחלוקת גלובלית בעת שהחלה בנייתה. הבזיליקה שנבנתה בכסף רב נמצאת באפריקה בתוך עיר ענייה, שבה רק למיעוט יש גישה למים זורמים ותנאי הגיינה נאותים. עלות הקמת הבזיליקה הכפילה את החוב הלאומי של חוף השנהב. למרות זאת, הנוצרים הקתולים של חוף השנהב גאים בבזיליקה. מבחינה אמנותית, הבזיליקה זכתה לביקורת מצד חוקרי תולדות האמנות, על היותה חיקוי של אדריכלות הבארוק, ללא התייחסות לסגנונות בנייה מודרניים ולתרבות האפריקנית.

== יד זיכרון ==
נשיא חוף השנהב פליקס הוּפוּאֶה-בּוּאָנִי (Félix Houphouët-Boigny) בחר ב-1983 בעיר הולדתו יאמוסוקרו לשמש עיר הבירה של חוף השנהב. כחלק מתוכניתו באשר לעיר, הנשיא רצה להנציח את עצמו בבניית מה שכינה "הכנסייה הגדולה בעולם". לקראת השלמת הבנייה הזמין הנשיא חלון ויטראז' המתאר אותו וקבע את מקומו ליד חלונות המתארים את ישו ושנים עשר השליחים. תמונתו של הנשיא מתארת אותו כאחד משלושת האמגושים המציעים מתנות לישו.

== בית חולים ==
האפיפיור יוחנן פאולוס השני התעקש, כתנאי לכך שיחנוך את הבזיליקה, שייבנה בית חולים בסמוך. האפיפיור הניח את אבן הפינה של בית החולים.

== לקריאה נוספת ==
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://fotki.yandex.ru/users/myukhnovskiy/album/41151/ Basilica of Our Lady of Peace photos 2008] - אלבום תמונות
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חוף השנהב: מבנים
גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו
קטגוריה:שיאי עולם
קטגוריה:אפריקה: כנסיות
קפה רוול

רוֹוָל (Rowal) היה בית קפה במרכז תל אביב, ברחוב דיזנגוף 111, אשר פעל מראשית שנת 1948 ועד קיץ 1980, ושוב מסוף 1982 עד סוף שנות השמונים לפחות.
קפה רוול, [[1953]]

==היסטוריה==
את קפה רוול הקימו בשנת 1948 שני קונדיטורים יוצאי אירופה, גוסטב רוזנברג וקרל וָלֶר, שעל פי הצעתו של חברם העיתונאי אלכסנדר זאובר חיברו את האותיות הראשונות של שמות משפחתם וקיבלו את הצירוף "רוול". בית הקפה עבר בהמשך לבעלות האחים מקי וסלי קָצֶנגולד ושותפים נוספים.

בקפה רוול נהגו לשבת אנשי הבוהמה התל אביבית, אנשי הציונות הכללית ואחרים. בית הקפה היה מעוצב בקפידה, היה חדשני לאותה התקופה ומפואר, ושימש כ"אולם קפה" ענק. היו בו 60 מקומות ישיבה בפנים ועוד 90 מקומות ישיבה בחוץ, על המדרכה, ובמהרה הוא הפך ל"מקדש הרכילות" של תל אביב.

האוכלוסייה הבורגנית של תל אביב הגיעה אליו כדי לראות, להראות ולהיראות, ובית הקפה היה הומה עד לשעות הקטנות של הלילה. לפעמים פקדו את בית הקפה אף גולדה מאיר ופולה בן-גוריון.

בשנת 1972 אירעה תקרית בקפה רוול שזכתה לפרסום רב. נערה צעירה ילדה תינוקת אל תוך אסלת השירותים ונמלטה מהמקום. הנערה אותרה והתינוקת נמסרה לאימוץ. לכשגדלה התינוקת, היא שינתה את שמה ל"רוול".

ירידת קרנו של רחוב דיזנגוף במחצית השנייה של שנות השבעים הביא לסגירת רוול בקיץ 1980.
בדצמבר 1982 נפתח בית הקפה מחדש במקום בבעלות האחים עמרי ואורי רוטשילד, ופעל עד סוף שנות השמונים לפחות.

כיום שוכן במקום בית הקפה סניף של חנויות כלי הבית "דארלן", שאף היא שייכת למשפחה.

==בתרבות==
קפה רוול נזכר בשירה של נעמי שמר, "חמסינים במשלט":
:

קפה רוול נזכר בשיר של ארז ביטון, "שיר קניה בדיזנגוף", וגם ב"שיר שכירה בווילשיר אבניו" מאת אריק ברמן, שמתייחס במילותיו לשירו של ביטון.

==ראו גם==
* בתי אוכל בתל אביב הישנה

==לקריאה נוספת==
* נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 258–259.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://13news.co.il/10news/bidur/64797 מעוז הבורגנות התל אביבית], באתר ערוץ 13

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: תרבות
קטגוריה:רחוב דיזנגוף
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי קפה ומסעדות