OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
So American

"So American" (בעברית: "כל כך אמריקאי/ת") הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית אוליביה רודריגו שיצא לאור ב-22 במרץ 2024 על ידי חברת התקליטים גפן רקורדס. השיר הוקלט כרצועת בונוס מתוך המהדורה Spilled של אלבום האולפן השני שלה, Guts. הוא פורסם כשיר הסיום באלבום, "So American" נכתב על ידי רודריגו לצד המפיק שלה דן ניגרו. שיר זה סומן כשיר האהבה הראשון שרודריגו פרסמה לעולם.

מבחינה מסחרית, "So American" היה רצועת האלבום שהגיעה למקום הגבוה ביותר מתוך מהדורת Guts (Spilled). השיר הגיע ל-40 הראשונים באירלנד ובבריטניה, בשיאו, השיר הגיע למקום ה-58 ב-Billboard Hot 100 בארצות הברית. השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה ורודריגו ביצעה אותו בסיבוב ההופעות שלה, Guts World Tour.

== רקע ==
אלבום האולפן השני של אוליביה רודריגו, Guts, יצא ב-8 בספטמבר 2023 דרך חברת התקליטים, גפן רקורדס. פורסמו גם גרסאות ויניל לאלבום שנמכרו במהדורה מוגבלת, גרסאות הויניל נמכרו בחנות האינטרנט של רודריגו; כל אחד מהם הכיל רצועת בונוס אחת: "Obsessed", "Scared of My Guitar", "Stranger" או "Girl I've Always Been". לאחר שהאלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200 בארצות הברית, רודריגו החלה לשחרר את מהדורת הדלוקס של האלבום בזמן שהייתה בתחילת ה-Guts World Tour שלה בשנת 2024. <ref></ref> היא הכריזה על Guts (Spilled) ב-19 במרץ, במהלך המופע שלה בשיקגו במסגרת סיבוב ההופעות, ושיתפה את רשימת השירים שלה. <ref></ref> <ref></ref> הגרסה המחודשת של האלבום כללה את ארבעת השירים הבלעדיים בויניל ורצועה בלעדית נוספת, "So American", שהוקלטה זמן קצר לאחר יציאת האלבום הסטנדרטי. <ref></ref> בהצהרה, הזמרת הביעה את התרגשותה לקראת יציאת השיר, והכריזה שהוא האהוב עליה.<ref name="nylon"></ref>

עם יציאתו, "So American" הפך לרצועת האלבום שהגיעה למקום הגבוה ביותר ב-Guts (Spilled). השיר שוחרר לראשונה והגיע למקום ה-58 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית ובמקום ה-52 בקנדה הוט 100. מחוץ לצפון אמריקה, הוא הגיע ל-40 הראשונים במצעד הסינגלים האירי ובמצעד הסינגלים הבריטי. השיר גם הגיע למקום ה-76 באוסטרליה. בעולם, השיר הגיע למקום ה-66 בבילבורד גלובל 200. רודריגו ביצעה את השיר בסיבוב ההופעות שלה, החל מההופעה הראשונה של סבב ההופעות בדבלין ב-30 באפריל, בין "Lacy" ל-"Jealousy, Jealousy".<ref name="people"></ref> <ref></ref>

== משמעות השיר ==
"So American" הוא שיר האהבה הראשון שרודריגו פרסמה,<ref name="nylon"/> זה תואר על ידי NME כ"אנרגטי".<ref></ref> במילות השיר היא מביעה איך זה מרגיש לקבל יחס "כל כך טוב" ממישהו שאינו מארצות הברית, כשהיא שרה: "He laughs at all my jokes And he say I'm so American". <ref></ref> מאוחר יותר היא מצהירה שהיא תתחתן עם האדם הזה ("Oh God, I'm gonna marry him If he keeps this shit up").<ref name="elle"></ref> פרסומים רבים חשדו שרודריגו כתבה את השיר על מערכת היחסים שלה עם השחקן האנגלי לואיס פרטרידג'.

== מיקומי שיא ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2024
קטגוריה:סינגלים מ-2024
קטגוריה:שירי אוליביה רודריגו
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אוליביה רודריגו
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דן ניגרו
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי דן ניגרו
צבי לוטקר

צבי לוטקר הוא מדען מחשב ישראלי העוסק בתחומי מדעי הרוח הדיגיטליים, בינה מלאכותית וחישוב מבוזר. לוטקר הוא פרופסור חבר בפקולטה להנדסה על שם אלכסנדר קופקין באוניברסיטת בר-אילן.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2018 זכה בפרס SIROCCO לחדשנות במחשוב מבוזר על תרומתו לאלגוריתמי רשת ובמיוחד על תרומתו לתחום הרשתות החברתיות.<ref></ref>

לוטקר הוא מחבר הספר "ניתוח נרטיבים ברשתות חברתיות" (ספרינגר, 2021).<ref name=":0"></ref>

הוא בנו של הצייר הישראלי עודד לוטקר.<ref></ref>

== השכלה ==
לוטקר קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת תל אביב בשנת 2003<ref></ref> בהנחייתו של פרופסור בועז פת-שמיר.<ref></ref>

== מחקר ==
לאחר קבלת הדוקטורט עבד לוטקר כחוקר פוסט-דוקטורט ב־INRIA בסופיה אנטיפוליס, צרפת<ref></ref><ref></ref> וב-Max-Planck-Institut für Informatik בגרמניה.<ref></ref> משנת 2004 עד 2006 שימש כחוקר פוסט-דוקטורט בקבוצת המחקר Centrum voor Wiskunde en Informatica בהולנד.<ref></ref> בשנת 2006 הצטרף כמרצה לאוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה זו.<ref name=":1"></ref><ref></ref> בשנת 2014, יצא לוטקר לשבתון ועבד כפרופסור אורח באוניברסיטת פריז דידרו בצרפת.<ref></ref> משנת 2018 הוא מועסק כפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
ג'ניפר הומאנס

ג'ניפר א. הומאנס (באנגלית: Jennifer A. Homans; נולדה ב-1960) היא היסטוריונית, סופרת ומבקרת מחול אמריקאית. ספרה "Apollo's Angels: A History of Ballet" היה מועמד לפרס חוג מבקרי הספרים הארצי בשנת 2010.

== ביוגרפיה ==
=== ילדות, נעורים ולימודים ===
הומאנס גדלה בשיקגו, אילינוי, שם למדה בלט מגיל שמונה. בנעוריה נרשמה לשיעורי מחול באוניברסיטת שיקגו ובהמשך עברה להכשרה רצינית יותר בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בווינסטון.
ובית הספר לבלט אמריקאי. לאחר תקופה כרקדנית מקצועית בלהקת הבלט פסיפיק נורת'ווסט, החליטה הומאנס, בגיל 26, להירשם לאוניברסיטת קולומביה. לאחר שקיבלה תואר ראשון בספרות צרפתית, נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק לדוקטורט בהיסטוריה מודרנית של אירופה.

=== קריירה ===
לאחר קבלת הדוקטורט, התקבלה הומאנס לעבודה כ"מלומדת הבית הנכבדה" באוניברסיטת ניו יורק, שם כתבה את ספרה הראשון, Apollo's Angels: A History of Ballet("מלאכי אפולו: תולדות הבלט"). "מלאכי אפולו" מתחקה על מקורות הבלט מן הרנסאנס עד לזמן המודרני.

ניו יורק טיימס תיאר את הספר כ"היסטוריה האמיתית היחידה המגדירה את הבלט". הספר היה מועמד לפרס חוג מבקרי הספרים הלאומי טענתה של הומאנס, כי הבלט הוא צורת אמנות גוועת, חוללה מחלוקת. מבקרת האמנות קלודיה לה רוקו הזימה את קביעותיה של הומאנס וביקרה את הספר על התעלמות לכאורה מהתפתחויות פוסט-ז'ורז' בלנשין בבלט, בהן הכוריאוגרף ויליאם פורסיית'.

בשנים 2012 ו-2013 קיבלה הומאנס מלגת גוגנהיים כשהחלה לכתוב את ספרה השי, היסטוריה של ז'ורז' בלנשין. בשנה שלאחריה, ייסדה את המרכז לבלט ולאמנויות באוניברסיטת ניו יורק במימון מקרן אנדרו וו. מלוןלקראת "ביסוס הבלט כנושא רציני למחקר אקדמי." במושב ה]פתיחה שלו, קיבל המכון שבעה חברים: ג'ון קאראפה, גרגורין מושר, ג'. דייוויד ולמן, הת'ר וואט, פרדריק וייסמן, כריסטופר ד'אמבואז וג'ון מייקל שרט.

ב-2016 נבחרה הומאנס כעמיתה במרכז דורותי ולואיס ב. קולמן לחוקרים וסופרים של הספרייה הציבורית של ניו יורק.} כמו כן התמנתה למבקרת המחול של הניו יורקר, כיורשתה של ג'וראן אקוסלה.
	
הומאנס התקבלה כעמיתה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2021. ספרה משנת 2022, "מר B: המאה ה-20 של ז'ורז' בלנשין" היה ברשימה הסופית של המועמדים לפרס הלאומי לביוגרפיה של חוג מבקרי הספרים ולפרס פוליצר לביוגרפיה.
	
	
== חיים אישיים ==
	
הומאנס נישאה לטוי ג'ודט והם הורים לשני ילדים.
	
	
== ספריה ==
	
<div class="mw-content-ltr">
	
* 
	
* 
	
</d
==הערות שוליים==

קטגוריה:מבקרי מחול
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1960
ראש אפנדי

"ראש אפנדי" או "אפנדי ירושלמי" (1925) הוא פסל מאת אברהם מלניקוב.

הפסל מציג פרוטומה של ערבי צעיר חבוש תרבוש, המכונה כאן "אפנדי". יגאל צלמונה תיאר את סגנון הפיסול הארצישראלי של מלניקוב כ"נאו-אשורי". ואכן ניתן לזהות בתווי פניו החדות של הפסל הן הן את השפעת הפיסול העתיק, כגון פסלי הקורוס מיוון הארכאית, והן השפעות של האוונגרד האירופי. 

בשנת 1928 הוצג הפסל במסגרת התערוכה השלישית של "תערוכת אמנים מודרניים בצריף אוהל. הפסל שרד את הפריצה והריסת הסטודיו של מלניקוב בשנת 1929, ששכן מעל לשער שכם. במסגרת פריצה זו נהרסו חלק גדול מפסליו המוקדמים. בשנת 1935 הוצג הפסל בתערוכת יחיד שערך מלניקוב בגלריה "בלומברי" בלונדון. 

בשנות ה-80 היה הפסל ברשות בתו של מלניקוב, חוה מלניקוב, בבת ים. מאוחר יותר הועבר לאוסף המוזיאון הפתוח תפן. לאחר סגירת המוזיאון, בשנת 2021, הועבר הפסל לאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1993 הוצג בתערוכה "קדימה: המזרח באמנות ישראל" במוזיאון ישראל ובשנת 2015 הוצג הפסל בתערוכה "העברים החדשים: מאה שנות אמנות ישראלית" במרטין גרופיוס באו, בברלין.

ברומן "על משולש הפוך בין כאן לירח" (1993) תיאר דני דותן את מלניקוב הנזכר במעשה היצירה של פסל זה: .
==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:פרוטומות
קטגוריה:יצירות משנת 1925
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: פסלים
יונתן בלום

יונתן בלום (אנגלית: Jonathan Bloom, נולד ב-1965) הוא צלם מגזין ישראלי, המצלם עבור עיתונים מובילים בישראל ובחו"ל, וכן מורה לצילום.

נולד ב-1965 בלונדון וגדל בבריטניה, ב-1988 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת מנצ'סטר. ב-1990 עלה לארץ והשתתף באולפן אמנויות בקיבוץ כפר הנשיא, בו למד צילום.

החל מ-1995 עוסק בצילום עיתונאי כפרילנסר המתמחה בתחום המגזיני ובצילום פורטרטים ושערים. בעבר התפרסמו תמונותיו באופן קבוע בעיתונים חדשות, ג'רוזלם פוסט, גלובס, את, Mako, מנטה, ולמהדורה הישראלית של נאשיונל ג'יאוגרפיק.

כיום מצלם כפרילנסר קבוע עבור המוספים 7 ימים ו-7 לילות בידיעות אחרונות, לכלכליסט, דבר העובדים בארץ ישראל, ושומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה. לאורך השנים צילם מאות שערים עבור עיתונים אלו.

בחו"ל, עבודותיו של בלום התפרסמו בין היתר ב-Sunday Times, Wallpaper, Wired, New Yorker, New York Times Magazine, Forbes ו-The Washington Post. פורטרט של שמעון פרס שצילם בלום הופיע על עטיפת האוטוביוגרפיה של פרס "No Room For Small Dreams", שיצאה לאור בארצות הברית ב-2017 ובהמשך בשאר העולם.

בנוסף מצלם בלום גם פורטרטים תדמיתיים לעולם העסקים וכן צילומי מוצר ועיצוב למעצבי פנים, אדריכלים ולעסקים. החל משנת 2007, מלמד בלום קורסים בנושא צילום פורטרט בבית הספר 'צילום בעם'. הוא מלמד גם במכללת מנשר.

מאז 2018 מצלם וכותב טור שבועי המתמקד על מפגשים ספונטניים עם אנשים בטבע, המתפרסם במוסף "מסלול" של ידיעות אחרונות. בנוסף, מצלם וכותב פרויקטים אישיים בנושאים חברתיים וסביבתיים המתפרסמים מעת לעת בעיתונות הישראלית.

סדרת הצילומים שלו מבתי העלמין ירקון והר המנוחות (אפריל 2021 - ינואר 2022), שעסקה בקבורה בקומות ובמחסור בשטחי קבורה בישראל, זכתה במקום הראשון בתחרות עדות מקומית 2023, בקטגוריית הסדרות בנושא אורבניזם ותרבות. בנוסף, זכה בפרס 'בחירת האוצרת' בעדות מקומית 2023 בקטגוריית הבודדות בנושא חדשות על צילום של הרמטכ"ל אביב כוכבי סמוך לקיבוץ ניר עם.

== תערוכות יחיד ==
* 1991 - "c99 for 3", תיאטרון צוותא, תל אביב
* 1995 - במקום מילים, עיריית ראשון לציון
* 2005 - פרויקט סיזיפוס, גלריית "Artspace", תל אביב
* 2011 - סטודיו נודד, המוזאון לאמנות ישראלית, רמת גן

==תערוכות קבוצתיות==
* 2000 - אוכל ים תיכון, משכנות שאננים, ירושלים
* 2009 - POV פסטיבל צילום, תל אביב
* 2023 - מקום נפלט, גלריית עין הוד

==קישורים חיצוניים==

* 
===כתב וצילם===
* [https://www.davar1.co.il/writer/יונתן-בלום/ כתבות של יונתן בלום] באתר דבר העובדים בארץ ישראל
* יונתן בלום, [https://www.shomrim.news/hebrew/civil-burial-in-israel קבורה אזרחית בישראל? לא כאן, לא עכשיו ולא חילונית] באתר שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה, 28 באפריל 2022
* יונתן בלום, [https://www.shomrim.news/heb-gallery/gallery-04 חופים, טבע ומצוקים נעלמים, אנחנו משלמים את המחיר], באתר שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה, 10 בינואר 2021
* יונתן בלום, [https://www.shomrim.news/heb-gallery/fighting-for-israels-democracy-portraits פרצופה של מחאה: האנשים שיוצאים מדי שבוע להילחם על דמותה של הדמוקרטיה הישראלית] באתר שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה, 20 ביולי 2023
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בריטניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מנצ'סטר
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
החברה הגאוגרפית הצרפתית

הכניסה לבניין 184 ב[[שדרות סן ז'רמן בפריז, מטה החברה הגאוגרפית הצרפתית]]
החברה הגאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie) היא אגודה מדעית שנוסדה ב-1821 והייתה הראשונה מבין החברות הגאוגרפיות הלאומיות.

האספה המכוננת של החברה החברה הגאוגרפית הצרפתית, שנקראה בתחילתהּ בשם "החברה הגאוגרפית של פריז" (Société de Géographie de Paris), התכנסה בבית עיריית פריז. מייסדיה היו מדענים ואנשי רוח נודעים, בהם האסטרונום והמתמטיקאי פייר-סימון לפלס, שכיהן כנשיאהּ הראשון של החברה, ויוואן דנון, שמפוליון, גספאר מונז', אלכסנדר פון הומבולט, ז'ורז' קיוויה, ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, ז'וזף לואי גה-ליסאק, קלוד לואי ברתולה , פרנסואה גיזו, ז'ול דומון ד'אורוויל ופרנסואה-רנה דה שאטובריאן. רבים מהחברים הראשונים היו מי שנלוו לנפוליאון במסעו למזרח ועסקו בסקר מצרים, בהם אדמה-פרנסואה ז'ומאר, שהיה פעיל עד מותו בהנהלת החברה ואף כיהן ב-1884 כנשיאהּ.

מטה החברה הגאוגרפית הצרפתית שוכן מאז 1878 בשדרות סן ז'רמן 184 בפריז. את הכניסה לבניין מעטרים שני פסלי קריאטידות המייצגות את הים ואת היבשה, ובתווך, מעל המשקוף – גלובוס מפוסל. בבניין זה הוחלט ב-1879 על בניית תעלת פנמה. ביוני 1913 התכנס בו הקונגרס הערבי הלאומי הראשון.

כתב העת הראשון של החברה, Bulletin de la Société de Géographie, נוסד ב-1822 ויצא לאור כירחון. בשנים 1900 עד 1939 שונה שמו ל-La Géographie. בתקופת מלחמת העולם השנייה הופסקה הוצאתו של כתב העת. בשנים 1947 עד 2001 נקרא Acta Geographica ויצא לאור שלוש פעמים בשנה, ומ-2008 מופיע כרבעון שכותרו GéoGraphie.

מאז 1829 מעניקה החברה מדליית זהב על מסעות ועל תגליות שתרמו לידע הגאוגרפי. בין המעוטרים נמנו ג'ון רוס (1834), היינריך בארת (1856), דייוויד ליווינגסטון (1857), ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק (1860), פריטיוף ננסן (1897), ארנסט שקלטון (1910), רואלד אמונדסן (1913), רוזיטה פורבס (1923), ג'ון פרנקלין (1929), ג'ון האנט , אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי (1955), פול ת'רו (2015), ג'יל אלקאים (2024).
על המדליה מגולפת דמות האלה הרומית מינרווה, כסמל החוכמה והמדע.

האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד נשיאת החברה (1983–1995) הייתה ז'קלין בוז'ו-גרנייה.

מעמדהּ של החברה הגאוגרפית הצרפתית כראשונה מסוגהּ מעניק לנשיא שלה את הזכות לשאת דברים בפתח הכנסים הבינלאומיים של החברות הגאוגרפיות הלאומיות.

==ראו גם ==
* החברה הגאוגרפית המלכותית
* האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה

==קישורים חיצוניים==
* 
 
* [https://socgeo.com/ האתר הרשמי של החברה הגאוגרפית הצרפתית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:צרפת: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:צרפת: גאוגרפיה
קטגוריה:גאוגרפיה
יבגני ליפשיץ

יבגני ליפשיץ (ברוסית: Евгений Михайлович Лифшиц; (21 בפברואר 1915, חרקיב – 29 באוקטובר 1985, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-אוקראיני ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה של מצב מוצק. פיזיקאי איליה ליפשיץ היה אחיו.

==קורות חיים==
יבגני ליפשיץ נולד בשנת 1915 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1934. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון תחת לב לנדאו. ליפשיץ היה בין הראשונים שעברו מבחן לפיזיקה תאורטית אצל לנדאו. בשנת 1939 הוא סיים עבודת תואר שלישי באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

בשנת 1939 ליפשיץ התחיל לעבוד במכון לבעיות פיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות שנוהל על ידי פיוטר קאפיצה.

בשנים 1947–1950 ליפשיץ היה מלמד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה.

על החישובים שהוא עשה לצורכי פיתוח פצצה גרעינית בשנת 1953 הוענק לליפשיץ פרס ברית המועצות. הוא פיתח קריטריון בתחום מעבר פאזה. ביחד עם איסאק חלטניקוב ליפשיץ פיתח משוואות בתחום תורת היחסות.

ליפשיץ היה חברו הטוב של לב לנדאו עוד מהתקופה הם התגוררו בחרקיב. בשנת 1935 הם פיתחו משוואות לנדאו-ליפשיץ בתחום מגנטיות. הוא היה שותף של לנדאו בכתיבת סדרת הספרים לנדאו-ליפשיץ. לאחר פטירת לנדאו ליפשיץ המשיך בכתיבת 3 ספרים שהיו חסרים ועדכון והרחבה של ספרים שכבר יצאו לאור.

במשך כ-30 שנים ליפשיץ היה עורך ראשי של כתב עת מדעי של האקדמיה בתחום פיזיקה.

בשנת 1979 ליפשיץ נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.

בשנת 1958 ליפשיץ קיבל "פרס לומונוסוב" ובשנת 1974 "פרס לנדאו". ליפשיץ התקבל לשורות החברה המלכותית בשנת 1982.

ליפשיץ נפטר בשנת 1985 במהלך ניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין קונצבסקויה במוסקבה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://ufn.ru/ufn86/ufn86_3/Russian/r863l.pdf ביוגרפיה] 
* [https://mathshistory.st-andrews.ac.uk/Biographies/Lifshitz/ ביוגרפיה] 
* 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:ילידי 1915
קטגוריה:נפטרים ב-1985
איליה ליפשיץ

יליה ליפשיץ (ברוסית: Илья Михайлович Лифшиц; (13 בינואר 1917, חרקיב – 23 באוקטובר 1982, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בפיזיקה של מצב מוצק. הפיזיקאי יבגני ליפשיץ היה אחיו.

==קורות חיים==
איליה ליפשיץ נולד בשנת 1917 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1938. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון לפיזיקה תחת לב לנדאו. בשנת 1944 הוא מונה לראש קתדרה לפיזיקה באוניברסיטה הלאומית חרקוב.

בשנת 1969 ליפשיץ הוזמן למוסקבה על ידי פיוטר קאפיצה. הוא מונה למנהל מחלקה במכון לבעיות פיזיקליות שלב לנדאו ניהל עד לפטירתו.

במקביל ליפשיץ החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה וכיהן בה כפרופסור.

התמחות של ליפשיץ הייתה בתחום פיזיקה של מצב מוצק. בשנת 1948 הוא פיתח תאוריה על סיבות ליצירת גבישים תאומים.

הוא חזה מעבר פאזה מסוג 2 1/2.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 ליפשיץ עבד בתחום חקר פולימרים.

בתחום פיזיקה של מצב מוצק ופולימרים ליפשיץ גידל מדענים רבים לרבות מרק אזבל.

בשנת 1960 ליפשיץ נבחר כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1970 קודם למעמד של חבר.

על תרומה לקידום המדע לליפשיץ הוענק פרס לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. ליפשיץ התקבל לשורות של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

ליפשיץ נפטר בשנת 1982.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160510011501/http://hep.phys.msu.ru/about/professors.phtml?id=9 ביוגרפיה] 
* [http://polly.phys.msu.ru/en/history/history_polymer.html ביוגרפיה] 
* 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:נפטרים ב-1982
המנצחת (סרט)

המנצחת (בצרפתית: Divertimento) הוא סרט ביוגרפי צרפתי משנת 2022. את הסרט ביימה מארי-קסטי מנסיון-שאר והוא מתאר את חייה של המנצחת זאהאיה זיואני . את זיואני מגלמת אולאיה אמארה ואת סרג'יו צ'ליבידאקה מגלם נילס ארסטרופ.

זאהאיה זיואני נולדה בצרפת למשפחת מהגרים מאלג'יריה והתמודדה עם דעות קדומות לגבי מוצאה ודעותיה, מעמדה החברתי, היותה אישה, ורצונה הנחוש להיות מנצחת תזמורת מקצועית. בגיל 20 העיזה להקים את התזמורת הסימפונית "דיברטימנטו" המאגדת נגנים מסיין-סן-דני ופריז.

== עלילת הסרט ==
זאהאיה ופטומה, אחיות תאומות בנות 17 ממוצא אלג'יראי המתגוררות בסיין סן-דני, חלמו לעסוק במוזיקה קלאסית בצורה מקצועית; זאהיה חלמה להיות מנצחת, ופטומה - צ'לנית. שתי האחיות מתקבלות לשנה האחרונה של התיכון היוקרתי רסין, שם הן מתוודעות לתלמידים מרקע חברתי מיוחס ונתקלות בבוז עקב הרקע החברתי שממנו הן באות.<ref></ref>

בכיתה הוקמה תזמורת שנועדה לאפשר לתלמידים השואפים להיות מנצחים להתאמן בניצוח. זאהיה ותלמיד נוסף מתאמנים, אלא שמנהל בית הספר הרחיק את זאהיה מניצוח, והעדיף תלמיד אחר, בעל סיכויים גבוהים יותר לזכות בתחרות.

כשהמנצח סרג'יו צ'יליבידאקה מגיע לבית הספר הוא מתרשם מזאהיה. הוא אומר לה שניצוח הוא איננו עיסוק לאישה אך מסכים לקבל אותה כתלמידתו.

זאהאיה מחליטה להקים תזמורת משלה, ולקרוא לה דיברטימנטו.<ref></ref> היא נאבקת לשכנע את ראש העיר לתמוך בה, וכדי שחבריה מהשכונות החזקות של פריז יסכימו לצאת לחזרות בסיין סן-דני, היא שמה לה למטרה להשתתף עם התזמורת שלה בתחרות בפולין.

התלמיד שבו תמך מנהל בית הספר אכן הצליח להעפיל לתחרות בעוד שזהאיה נכשלת. הכישלון מכניס אותה לדיכאון. אחותה פטומה לא מצליחה לעודד אותה, אך חבריה מהתזמורת מגיעים לנגן מתחת לחלונה והיא משתכנעת לנצח עליהם.

מעבר לניצחון המוזיקה, הסרט מראה שניתן ליצור שינוי חברתי כנגד כל הסיכויים.

בטכס הסיום של האולימפיאדה בפריז 2024 הופיעה תזמורת דיברטימנטו עם המנצחת זאהאיה זיואני <ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.harmoniamundi.com/en/artistes/orchestre-divertimento-zahia-ziouani, ביוגרפיה של המנצחת זאהיה זיואני באתר "הרמוניה מונדי"]

== הערות שוליים ==

2024 05
קטגוריה:סרטים צרפתיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים צרפתיים
Grito

"Grito" (בעברית: <span>"צעקה"</span>) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הפורטוגזית יולנדה. הוא יצא לאור ב-18 בינואר 2024, כחלק מהאלבום של פסטיבל דה קנסאו, הקדם הפורטוגזי לאירוויזיון.<ref name=":0"></ref> לאחר זכייתה של יולנדה בפסטיבל היא נבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. היא סיימה במקום ה-10 בגמר.

== רקע ==
בריאיון לרורי גנון מ-TES, סיפרה יולנדה כי היא כתבה את השיר לאחר שהוזמנה להשתתף בפסטיבל דה קנסאו 2024, היא תיארה את השיר כ-"צעקה של הגנה עצמית וביטחון עצמי".<ref></ref>

השיר יצא לאור ב-18 בינואר 2024. יולנדה העפילה מחצי הגמר וזכתה בגמר הפסטיבל, ובכך הוכרזה כנציגת פורטוגל באירוויזיון 2024.<ref name=":1"></ref> הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של האירוויזיון ב-10 במרץ 2024, והוא כולל את הופעתה החיה של יולנדה בפסטיבל דה קנסאו.<ref></ref>

== תחרות הזמר של האירוויזיון ==
=== פסטיבל דה קנסאו 2024 ===
התחרות חולקה לשני שלבים, והתחרו בה 20 משתתפים בסך הכול.<ref name=":0" /> היא כללה שני חצאי גמר שבכל אחד מהם 10 משתתפים ששישה מתוכם עלו לגמר. חצאי הגמר התקיימו ב-24 בפברואר וב-2 במרץ, והגמר ב-9 במרץ.

ב-18 בנובמבר 2023 נודע כי יולנדה תהיה בין הכותבים של אחד השירים המתחרים,<ref></ref> וב-18 בינואר נודע גם כי היא תשתתף בעצמה. היא שובצה בחצי הגמר הראשון של התחרות ב-24 בפברואר.<ref></ref> השיר העפיל לגמר לאחר שסיים במקום הראשון בחצי הגמר, עם 22 נקודות.<ref name="Voting"></ref> יולנדה הופיעה עם השיר בגמר ב-9 במרץ וסיימה במקום הראשון עם 22 נקודות. בכך נבחרה לייצג את פורטוגל באירוויזיון 2024.<ref name=":1" />

=== באירוויזיון ===
‌פורטוגל שובצה לחלקו השני של חצי הגמר הראשון, שנערך ב-7 במאי.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. פורטוגל הופיעה כמדינה ה-14, אחרי אוסטרליה ולפני לוקסמבורג, והעפילה לגמר לאחר שסיימה במקום ה-8.<ref></ref> בגמר, שנערך ב-11 במאי, הופיעה פורטוגל כשיר מספר 18, אחרי פינלנד ולפני ארמניה. פורטוגל סיימה את התחרות במקום ה-10 עם 152 נקודות.<ref></ref>

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable plainrowheaders"
|+
! scope="col" | אזור
! scope="col" | תאריך
! scope="col" | פורמטים
! scope="col" | חברת תקליטים
! scope="col" | הערות
|-
! scope="row" | עולם
| 18 בינואר 2024
|הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה
| יוניברסל מיוזיק גרופ (פורטוגל)
|<ref name=":0" />
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2024
קטגוריה:סינגלים מ-2024
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2024
קטגוריה:שירי פורטוגל באירוויזיון
קטגוריה:שירים בפורטוגזית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת יוניברסל מיוזיק גרופ
ירח רועה

פרומתאוס (ימין) ופנדורה (משמאל) מקיפים את שבתאי בסמוך לטבעת F. רק פרומתאוס נחשב כירח רועה.]]
אופן הפעולה של ירח רועה: חלקיקים ממוקמים במסלול הירח בלפניו או מאחוריו, כך שהם מואצים לכיוון הירח ונזרקים החוצה, או שהם מואטים בדרכם ונמשכים פנימה.
ירח רועה, הוא לוויין טבעי קטן שמנקה רווח בחומר של טבעת סביב כוכב לכת או שומר על החלקיקים בתוך הטבעת. השם מרמז על תפקיד הירח כרועה צאן, השומר על "עדר" חלקיקי הטבעת בגבולות מוגדרים.

בשל השפעת הכבידה שלהם, ירחי רועים מסיטים חלקיקי טבעת ממסלוליהם המקוריים עקב קרבה או דרך תהודה מסלולית. אפקט זה יוצר רווחים במערכת הטבעת, כמו רווח אנקה המתוחזק על ידי הירח פאן של שבתאי, או להוביל להגבלה של טבעות צרות, כמו טבעת F של שבתאי.

== גילוי ==
התיאוריה בדבר קיומם של ירחי רועים הועלתה ב-1979.<ref></ref> תצפיות על הטבעות של אורנוס מראות שהן דקות מאוד ומוגדרות היטב, עם רווחים חדים וברורים בין הטבעות. כדי להסביר זאת, העלו האסטרופיזיקאים גולדרייך וטרמיין השערה, ששני ירחים קטנים, שלא היו ידועים באותה עת, מגבילים את הטבעות. התמונות הראשונות של ירחי הרועים צולמו מאוחר יותר באותה שנה על ידי החללית וויאג'ר 1.<ref></ref>

== דוגמאות ==
=== צדק ===
שניים מהירחים הפנימיים הקטנים ביותר של צדק, מטיס ואדרסטאה, נמצאים בתוך מערכת הטבעות של צדק, בגבול רוש של צדק.<ref></ref> ייתכן שהטבעות הללו מורכבות מחומר שנמשך משני הגופים הללו על ידי כוחות הגאות והשפל של צדק, וככל הנראה פגיעות של חלקיקים מהטבעות בפני השטח של הירחים הקטנים מסייעות בתהליך.

=== שבתאי ===
במערכת הטבעות המורכבת של שבתאי יש מספר ירחי רועים: פרומתאוס (טבעת F),<ref name="planetaryblog2014"></ref> דפניס (רווח קילר),<ref name="cassinidaphnis"></ref> פאן (רווח אנקה),<ref name="showalter1991"></ref> יאנוס ואפימתאוס (טבעת A).<ref name="moutamid2015"></ref>

=== אורנוס ===
לאורנוס שני ירחי רועים על טבעת ה-ε שלו, קורדיליה ואופליה, ירחי רועים פנימיים וחיצוניים, בהתאמה.<ref></ref> המסלולים של שניהם דועכים בהדרגה עקב כוחות הגאות והשפל של אורנוס.<ref></ref>

=== נפטון ===
טבעות נפטון נראות בתצפיות מכדור הארץ כקשתות לא שלמות. אך תצלומים מחללית וויאג'ר 2 הראו כי הטבעות של נפטון רצופות עם "גושים" בהירים.<ref></ref> ככל הנראה, נוצרו גושים אלה בהשפעת הכבידה של הירח הרועה גלתיאה, ואולי ירחי רועים אחרים שטרם התגלו.<ref></ref>

=== פלנטות מינוריות ===
נצפו טבעות סביב כמה קנטאורים. הטבעות של צ'ריקלו מוגדרות היטב. ייתכן שהטבעות הללו צעירות ביותר, או, לחלופין, הטבעות מיוצבות במקומן על ידי ירח רועה שטרם נצפה.<ref name="braga-ribas2014"></ref> לקנטאור כיירון טבעות דומות בצורתן לאלו של צ'ריקלו.<ref name="ortiz2015"></ref>

=== פלנטות מחוץ למערכת השמש ===
רווח משמעותי במערכת הטבעות הגדולה של האובייקט , שרדיוסן כ-61 מיליון ק"מ (0.4 יחידות אסטרונומיות), נחשב כעדות עקיפה לקיומו של ירח רועה שמסתו עד 0.8 מסות כדור הארץ.<ref name="Kenworthy2015"></ref><ref name="Sutton2019"></ref>
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירחים במערכת השמש
קטגוריה:טבעות פלנטריות
רדיו שטח 2

רדיו שטח 2 הוא אלבום האולפן השמיני של פאר טסי. האלבום יצא ב-26 במאי 2024.

== רקע והפקה ==
פאר טסי הוציא את אלבום האולפן השביעי שלו, "רדיו שטח", בנובמבר 2022, שזכה להצלחה מסחרית רבה ומתוכו בלטו השירים "אהבה חולה" ו-"38". רדיו שטח 2 הוא אלבום המשך ל"רדיו שטח". האלבום יצא ללא סינגל מקדים, וכולל בתוכו 20 שירים.

טסי כתב ברשתות החברתיות עם צאת האלבום: "ב"ה, אלבום חדש, ממשיך את המסע שלי אתכם לרדיו שטח 2. מקווה שתיהנו ממנו, תכתבו לי בחזרה, אוהב ומעריך".<ref></ref><ref></ref><ref name=":0" /><ref name=":1" />

בהפקת וכתיבת שירי האלבום לקחו חלק בין היתר טסי, איתן דרמון, טליס, מתן דרור, ואבי אוחיון.<ref name=":1" />

== קידום ==
מתוך האלבום, יצא לאור "רוז" כסינגל לתחנות הרדיו עם צאתו. ביולי 2024 יצא לאור השיר "מלודי" כסינגל שיווקי מתוך האלבום.<ref></ref> באוגוסט יצא השיר "מה יהיה מחר" כסינגל שיווקי נוסף מתוך האלבום לתחנות רדיו.<ref></ref>

== הופעות במצעדים ==
מאז צאת האלבום נכנסו שיריו למצעדים שונים וזכו להצלחה הן בנתוני השמעות ברדיו, והן מבחינת נתוני השמעות בפלטפורמות הסטרימינג השונות.
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! rowspan="2" |שם
! colspan="4" |מיקומי שיא
|-
!<small>מדיה פורסט<ref></ref></small>
!<small>גלגלצ<ref></ref></small>
!<small>היטליסט<ref name=":2">מיקומי שיא – :
* הכל, אלא אם צוין אחרת: השבוע ה-24 של שנת 2024.
* "רוז", "מלודי", "מה יהיה מחר", "חייזרית", "נזכרה בי": השבוע ה-25 של שנת 2024.
</ref></small>
!<small>העשירייה</small><small><ref></ref></small>
|-
!"רוז"
|5
|1
|1
|1
|-
!"חייזרית"
|—
|—
|31
|—
|-
!"ליבי"
|—
|—
|49
|—
|-
!"מלודי"
|19
|2
|2
|2
|-
!"נזכרה בי"
|—
|—
|43
|—
|-
!"מפת העולם"
|—
|—
|33
|—
|-
!"מה יהיה מחר"
|—
|3
|7
|3
|-
!"יוני"
|—
|—
|67
|—
|-
!"גפרור"
|—
|—
|88
|—
|-
!"סלינה"
|—
|—
|30
|—
|-
!"ברסלב משוגעים"
|—
|—
|93
|—
|-
!"למה למה"
|—
|—
|76
|—
|-
!"העיר החדשה שלי"
|—
|—
|55
|—
|-
!"יער לבן"
|—
|—
|65
|—
|}

== רשימת רצועות ==

== ביאורים ==

== קישורים חיצוניים ==

*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2024
קטגוריה:אלבומי פאר טסי
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומי הפתעה
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טליס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מתן דרור
גבריאל מגידיש

הרב גבריאל (גברי) מגידיש (נולד ב-1908 בלוב, נפטר ב-כ"ו בניסן ה'תשנ"ז, 3 במאי 1997 בשלווה) היה רב המושב שלווה.

== ביוגרפיה ==
נולד בכפר יפראן שבג'בל (חבל הר הנמצא דרומית לעיר זוארה אשר בטריפוליטניה) לאביו הרב דוד ואמו כמיסה (דביונה). הוא נצר לשושלת רבנים. היה לו אח אחד, יהושע, ושלוש אחיות.

אביו נפטר בגיל צעיר ואמו יצאה לעבוד כדי שבניה יוכלו ללמוד תורה בטריפולי ולא יצטרכו לעסוק בפרנסת הבית.

למד תורה יחד עם אחיו בטריפולי (לוב), וגם אצל הרב בן ציון כהן יהונתן. באותה העת למדו גם את השפה האיטלקית.

לאחר מכן חזר ליפראן, בעוד אחיו ר' יהושע נדד לכפרים סביב ע'ריאן ושם לימד תורה וסייע בארגון עלייה לארץ ישראל.

ב-1949 עלה על האונייה תיאודור הרצל והתיישב עם משפחתו במעברת בית ליד, והתחיל לארגן קהילה. בסוף 1950 עלו לקרקע 2 מושבים: פלוג'ה א' (לימים: מושב עוזה) ופלוג'ה ב' (מושב שלווה). הרב הוביל את הנהגת הקהילה, והתמנה לרב המושב שלווה, שנים הראשונות אף ללא שכר.

נפגש עם פרופסור הרווי גולדברג לטובת מחקר על יהודי יפראן.

==== חיים אישיים ====
היה נשוי לג'ומאנה ולהם מספר ילדים.

בין נכדיו: בניו של בנו כמוס (עמוס) הם אורי מגידיש (1954–1993, חקלאי שנרצח בגן אור בדקירות סכין על ידי שני פועלים פלסטינים שהעסיק בחממה) ו.

== קישורים חיצוניים ==
* פדהצור בנעטיה, [http://www.or-shalom.org.il/article.asp?article_main_id=1&article_sub_topic_id=354&article_id=402&article_topic_id=60&article_topic_name=%EE%F0%E4%E9%E2%E9%20%E4%F7%E4%E9%EC%E4%20%E5%F8%E1%F0%E9%E4&article_sub_topic_name=%F8%E1%F0%E9%ED%20%E5%EB%EC%E9%20%F7%E5%E3%F9 ר' מגידיש גבריאל זצוק"ל (ר' גברי) - קורות חייו של צדיק עניו], כתב העת "עאדא" גיליון מס' 16, בהוצאת מרכז אור שלום, 26 בינואר 2004

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1997
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:יהדות לוב
מכשפה (שיר)

"מכשפה" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק והזמרת הישראלית עדי ביטי, אשר יצא לאור ב-9 באפריל 2024, כרצועה האחת עשרה מתוך אלבום האולפן השני של סטטיק, "להרים". הוא נכתב על ידי רוסו וביטי עצמם ביחד עם רון ביטון, דור גל, ג'ורדי, איתי שמעוני והצמד Triangle והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle.

== רקע וכתיבה ==
בין השנים 2022 ל-2023 השתתפה עדי ביטי בעונה השלישית של התוכנית "הזמר במסכה", בה סטטיק לוקח חלק כאחד מחברי הפאנל. בגמר התוכנית, בו זכתה ביטי במקום השני, סטטיק הביע רצון לשתף פעולה עם ביטי מוזיקלית. בינואר 2024, נחשף כי השניים הקליטו דואט עבור אלבום הסולו השני של סטטיק. "להרים" יצא לאור ב-9 באפריל 2024, והוא כולל את השיר "מכשפה" כרצועה האחד עשר באלבום.

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2024
קטגוריה:סינגלים מ-2024
קטגוריה:שירי סטטיק
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איתי שמעוני
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ורדי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דור גל
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סטטיק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רון ביטון
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ורדי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי Triangle
קטגוריה:שירים על מכשפות
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט
ישראל בידור – שרים למדינה

ישראל בידור – שרים למדינה הוא אלבום אוסף שהפיקה חברת הבידור ישראל בידור, אשר יצא לאור ב-9 במאי 2024, באמצעות חברת התקליטים די-מיוזיק. האלבום כולל דואטים שבוצעו על ידי איל גולן, סטטיק, שרית חדד, אושר כהן, נועה קירל, שירי מימון, עדן בן זקן, התקווה 6, כפיר צפריר, אנה זק, ליאור נרקיס, אברהם טל, איתי לוי, אגם בוחבוט, שרק, אלקנה מרציאנו, אליאב זוהר וליהי טולדנו.

מתוך האלבום הצליח השיר "ביחד ננצח" בביצוע ליאור נרקיס ואברהם טל בתחנות הרדיו, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.

==רקע והפקה==
על האלבום, אשר הופק לרגל יום העצמאות ה-76 למדינת ישראל, המצוין בצל מלחמת חרבות ברזל, הוכרז בפוסט באינסטגרם של ישראל בידור יום לפני צאתו. לדברם, האלבום כולל שיתופי פעולה של "האמנים הגדולים והאהובים במדינה עם המפיקים והכותבים הכי מצליחים".

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי אוסף מ-2024
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:מלחמת חרבות ברזל בתרבות
דיוויזיית הפרשים החמישית (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הפרשים החמישית (בגרמנית: 5. Kavallerie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–סרדיניה, במלחמת פרוסיה–צרפת ובמלחמת העולם הראשונה, עד לפירוקה באפריל 1918.

== היסטוריה ==
הדיוויזיה הוקמה במסגרת ההכנות למלחמת אוסטריה–סרדיניה ב-1859, השתתפה גם במלחמת פרוסיה–צרפת ב-1870/1871. באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה הגנרל קרל פון אילזמן למפקדה. הדיוויזיה הוקצתה בתחילה לקורפוס הפרשים הראשון, ולחמה עמו בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית במהלך קרבות שרלרואה וסן-קנטן. בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה בקרב לודז', מתקפת גורליצה-טרנוב וקרבות נוספים. היא נשארה שם גם לאחר שלום ברסט-ליטובסק ופורקה לבסוף ב-4 באפריל 1918.

== מפקדים ==
* אמיל פון צ'טריץ אונד נויהאוס (14 ביוני 1859 – 25 ביולי 1859)
* אלברט פון ריינבאבן (18 ביולי 1870 – 22 במאי 1871)
* קרל פון אילזמן (2 באוגוסט 1914 – 26 באוקטובר 1914)
* פריץ פון אונגר (27 באוקטובר 1914 – 25 בדצמבר 1914)
* ארנסט פון היידברק (26 בדצמבר 1914 – 13 בדצמבר 1915)
* אברהרד פון הופאקר (14 בדצמבר 1915 – 12 באוגוסט 1916)
* רודולף רושה (13 באוגוסט 1916 – 18 בספטמבר 1916)
* פריץ פון אונגר (19 בספטמבר 1916 – 30 בינואר 1917)
* אדלברט פון וורמב (31 בינואר 1917 – 4 באפריל 1918)

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.org/stream/historiesoftwohu00unit#page/28/mode/2up Histories of two hundred and fifty-one divisions of the German army which participated in the war (1914-1918) p. 29-32.]

5
5
הצהרת ריו בנושא סביבה ופיתוח

הצהרת ריו על סביבה ופיתוח, המכונה בקיצור הצהרת ריו, היא מסמך קצר שנכתב ב"ועידת האומות המאוחדות לסביבה ופיתוח" (UNCED) ב-1992, הידועה באופן בלתי פורמלי בשם פסגת כדור הארץ. הצהרת ריו כללה 27 עקרונות שנועדו להנחות מדינות לפיתוח בר-קיימא עתידי, ונחתמה על ידי למעלה מ-175 מדינות.

== היסטוריה ==
ועידת ריו, שאימצה את ההצהרה, התקיימה בין ה-3 ל-14 ביוני 1992. לאחר מכן, הקהילה הבינלאומית נפגשה פעמיים כדי להעריך את ההתקדמות ביישום עקרונות המסמך; תחילה בניו יורק בשנת 1997 במהלך מושב העצרת הכללית של האו"ם, ולאחר מכן ביוהנסבורג בשנת 2002. למרות שההצהרה עזרה לקדם מודעות בנושאי איכות הסביבה, על פי עדויות משנת 2007 רק מעט מהמטרות הסביבתיות שלה הושגו באותה תקופה.

== תוכן ההצהרה ==
בהתייחסות ל"טבע האינטגרלי והתלות ההדדית הקיימת בכדור הארץ, "הבית שלנו"", מכריזה הצהרת ריו על 27 עקרונות. העיקרון הראשון קובע שפיתוח בר קיימא חשוב בעיקר לבני אדם, הזכאים לחיות חיים בריאים ופרודוקטיביים בהרמוניה עם הטבע.<ref>UN Documentation Centre, [https://www.un.org/en/development/desa/population/migration/generalassembly/docs/globalcompact/A_CONF.151_26_Vol.I_Declaration.pdf Rio Declaration], Article 1</ref> סעיף 11 מבקש שמדינות יחוקקו חקיקה סביבתית. סעיפים נוספים כוללים ניסוחים של עיקרון הזהירות המונעת, שאמור להיות "מיושם באופן נרחב על ידי מדינות בהתאם ליכולותיהן" (עקרון 15), ושל עקרון "המזהם משלם" אשר מדינות מתבקשות לאמץ כאשר זה תואם את האינטרס הציבורי ולא משבש את הסחר וההשקעות הבינלאומיות (עיקרון 16). העיקרון האחרון מבקש את מימוש העקרונות האחרים מתוך רוח של רצון טוב.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנות סביבתיות
חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי

חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי (ערבית: قوة الصواريخ الإستراتيجية الملكية السعودية) או בקיצור RSSMF הוא הזרוע האחראית להזמנת טילים אסטרטגיים ארוכי טווח של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, ואחת מחמש זרועות השירות של משרד ההגנה של ערב הסעודית. המפקדה של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הייתה בעבר במתקן פיקוד תת-קרקעי בריאד - בירת ערב הסעודית.

המתקן ריכז את מערכות המכ"ם וההגנה האווירית המתקדמת של ערב הסעודית "מגן השלום". ביולי 2013, המטה החדש של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי ובנייני האקדמיה נפתחו רשמית על ידי הנסיך חאליד בן סולטאן בן עבדולעזיז ומפקד חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הנוכחי, לוטננט גנרל ג'ראללה אלאלוווייט .<ref>@ SaudiArmyNews ערבית: المملكة العربية السعودية هي الدولة العربية الوحيدة التي من ضمن فروع قواتها المسلحة فرع رئيسي يسمى - ערב הסעודית היא המדינה הערבית היחידה עם סניף "כוח טילים אסטרטגי" בארכיון ב-4 באוקטובר 2013 בוייבאק מאשין, טוויטר @ SaudiArmyNews, יולי 2013</ref>

== היסטוריה ==
התפקיד של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי גדל במהירות מאז שסעודיה ומדינות ערביות אחרות במפרץ הפרסי הכריזו ב-2009 על יוזמה להשגת נשק גרעיני כאמצעי נגד לתוכנית הגרעין האיראנית. מלך ערב הסעודית עבדאללה והנסיך תורכי בן פייסל אל סעוד, ראש המודיעין הסעודי לשעבר ושגריר בוושינגטון, ציינו שניהם כי מדינות המפרץ יכולות לרכוש נשק גרעיני משלהן כאמצעי נגד לזה של איראן.<ref>כבלים של שגרירות ארצות הברית: פקיד סעודי מזהיר שמדינות המפרץ עלולות להפוך לגרעיניות [https://www.theguardian.com/world/us-embassy-cables-documents/189229] [https://web.archive.org/web/20170704051900/https://www.theguardian.com/world/us-embassy-cables-documents/189229 בארכיון] 4 ביולי 2017 בוייבאק מאשין, The Guardian, 28 בנובמבר 2010</ref>

כמה מומחים משערים (על ידי התחשבות בתרומה הכספית של סעודיה לתוכנית הנשק הגרעיני של פקיסטן ) שסעודיה עשויה לקבל או שכבר קיבלה נשק גרעיני מפקיסטן. דו"ח אחד של ה-BBC טוען כי "מדובר בעסקת מזומנים ולקחת ראשי נפץ, הראשונה מבין האפשרויות הללו ששורטטו על ידי הסעודים עוד ב-2003; אחרים שזהו השני, הסדר שבמסגרתו ניתן להציב כוחות גרעיניים פקיסטניים בממלכה".

בינואר 2020 התקשר חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, מחוז המזרח התיכון, במיזם משותף של AECOM וטטרה טץ' כדי לספק שירותי אדריכלות והנדסה עבור תוכנית הטילים הסעודית.

בשנת 2021 דיווחה רשת CNN כי תמונות לוויין הצביעו על כך שסעודיה מייצרת, בסיוע סיני, טילים מתודלקים מוצקים מסוג לא ידוע.<ref>כהן, זכרי (23 בדצמבר 2021). [https://edition.cnn.com/2021/12/23/politics/saudi-ballistic-missiles-china/index.html "תמונות מודיעין ולוויין של ארצות הברית מראות שסעודיה בונה כעת טילים בליסטיים משלה בעזרת סין"]. CNN</ref>

== הערות שוליים ==

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערב הסעודית: צבא וביטחון
מיהאי פקטה

מיהאי פקטה היה שם הבמה של מור שוורץ (בהונגרית: Fekete Mihály; צ'ונגראד, 31 בדצמבר 1884<ref></ref> – קלוז', 16 באפריל 1960), שהיה שחקן, במאי ומחזאי יהודי-הונגרי.

== קורות חייו ==
מור שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של איזידור שוורץ ושל יוזפה שוורץ. את לימודיו התיכוניים השלים בסגד ולאחר מכן באקדמיה לדרמה בבודפשט (כיון שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע). הוא החל את קריירת המשחק שלו ב-1903 עם להקתו של איגנץ קרצ'אני ששיחקה בבודה ובטמשוואר. אחרי טמשוואר, פץ' וברטיסלאבה (אז הונגריה)ברטיסלאבה, בשנת 1911 החתים אותו ינו ינוביץ' בקולוז'וואר. הוא שיחק וביים שם בתיאטרון במשך עשור. ב-1922 מונה למנהל התיאטרון בטרגו מורש, ולאחר מכן ב-1923, התיאטרון בטמשוואר. הוא חזר לקלוז' ב-1930 כבמאי ושחקן.

כאשר בשנת 1941 האפליה הגזעית (בשל יהדותו) הורתה לו לרדת מהבמה, הוא הקים להקה בשם התיאטרון היהודי (קולוז'וואר), שחבריה כללו שחקנים יהודיים שלא יכלו לשחק במקומות אחרים: את טרז בארדי (בראון), שאנדור פורגאץ' (גלאנץ) שאחר כך נרצח באושוויץ וג'רג' קובאץ'. ההופעות נערכו ב"בית פועלי הברזל" בקלוז'. באוקטובר 1944 הוא ארגן מחדש את התיאטרון ההונגרי בקלוז', שם שיחק עד סוף ימיו.
* שניים ממחזותיו (Taking Temesvár, 1911; Tamás Bakócz, 1913) הוצגו על ידי תיאטרון Temesvár.
* המחזה שלו, שנכתב עם אימרה סאבו, הוא ליל הניסים (1935).
* כתביו הצבעוניים הקצרים פורסמו ב"טימישוארה" ב"הטול" (העט) . במגזין,
* מאמרים וסיפורים קצרים שלו עיתון בראשוב .
* בצעירותו - בשנותיו בטמשוואר - יצר ידידות חמה עם אלק גוז'דו הסופר.
* בשנות השלושים עשה רבות להצגת מחזות של סופרים הונגרים.

בין היתר הועלו עלידו על הבמה של הסופר דומוקוש שיפוש
* גרגיר האבק בוכה
* המומחים של העם

ספריו:
* תולדות המשחק בטימישוארה (Temesvár, 1911);
* מכפר לכפר (Temesvár, 1929).

== סרטיו שבוימו בתקופה 1920-1910 ==
* האיש שהוגלה (1914)
* באנק באן (1914)
* סיביר (1916)
* התשוקה (1917)
* הזקן בעל הנעליים ובנו ההוסאר (1917)
* הסערה (1918)
* הטרגדית רופאים (1918)
* בנות ג'ורקוביץ' (1918)
* בארץ הקנצ'וקה (1918)
* אלה שממחליפים חיים (1919)

== לקריאה נוספת ==
* Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1981. (לקסיקון ספרותי הונגרי רומני: סיפורת, עיון, ספרות מדעית, תרבות א' (A–F). עורך ראשי. אדגר באלוג. בוקרשט: קריטריון. 1981)
* יאנוש סקרנייש: מיהאי פקטה והאחרים. כתב העת ההט, 1979/2.
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הונגרים
קטגוריה:צ'ונגראד: אישים
קטגוריה:קלוז'-נאפוקה: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים הונגרים
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים הונגרים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:מנהלי תיאטראות בהונגריה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1884
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1960
לחצות את הרוביקון

[[יוליוס קיסר חוצה את נהר הרוביקון]]
חַצִייָת הרוּבִּיקוֹן הוא מטבע לשון שמשמעותו עשיית פעולה אמיצה ומכרעת, שאין ממנה דרך חזרה, וללא אפשרות להתחרט. הביטוי נולד בעקבות חצייתו של יוליוס קיסר את נהר הרוביקון בדרך לכבוש את רומא.

== יוליוס קיסר ==
=== רקע היסטורי ===
לנציבי פרובינקיות רומיות היה אימפריום (סמכות עליונה) במחוזותיהם בלבד. שם שימשו הנציבים כפרוקונסולים ומפקדי הלגיונות הרומים בשטח בתוך הארצות בהן שלטו. החוק הרומי קבע שרק שליטים נבחרים (קונסולים ופראיטורים) יכולים ליהנות מהאימפריום בתוך איטליה גופא. נציבי הפרובינקיות היו בעלי סמכות עליונה במחוזותיהם בלבד. כתוצאה מכך, כל נציב שנכנס לאיטליה בראש חייליו זונח את האימפריום שלו, מאבד את סמכותו, ולא יוכל עוד לפקד על כוחותיו באופן חוקי. שימוש בסמכות פיקודית באיטליה הייתה אסורה על פי חוק וזהו פשע שדינו מוות. יתר על כן, אף ציות לפקודות למי אין לו סמכות הוא פשע שדינו מוות. אם נציב נכנס לאיטליה בפיקוד על צבא, גם הוא וגם חייליו הפכו לפורעי חוק ונידונו אוטומטית למוות.

ברפובליקה הרומית המאוחרת, נהר הרוביקון סימן את קו הגבול בין פרובינקיה גאליה קיסאלפינה, בשליטת הלגיונות של קיסר, לבין איטליה ההיסטורית. לכן בדרכם לרומא, נאלצו הנציבים לפרק את צבאותיהם צפונית לנהר הרוביקון, לפני כניסתם לאיטליה.

=== חציית הרוביקון ===
יוליוס קיסר היה נציב של שלוש פרובינקיות רומאיות: גאליה קיסאלפינה, גאליה טרנסאלפינה ואיליריקום. כשהסתיימה כהונתו, הורה לו הסנאט לפרק את צבאו ולחזור לרומא, מכיוון שלא היה חוקי להכניס צבאות לאיטליה הרומית. נהר הרוביקון סימן את קו הגבול בין פרובינקיה גאליה קיסאלפינה, בשליטת הלגיונות של קיסר, לבין איטליה ההיסטורית בשליטת גנאיוס פומפיוס מגנוס. בינואר 49 לפני הספירה החליט קיסר לחצות עם צבאו את הנהר לכיוון רומא. חציית הנהר הייתה הצהרה על כוונתו של קיסר שלא לכבד את החלטת הסנאט. בכך הפר את האימפריום ובעצם פתח במרידה גלויה. לפי ההיסטוריון פלוטרכוס, עם החלטתו לחצות את הנהר, טבע קיסר מטבע לשון נוסף: "הַפּוּר נָפַל!", או בלטינית: "Alea iacta est". סווטוניוס מתאר זאת באופן דומה, וכותב כי קיסר ייחס את הכרעתו להתערבות האלים<ref>, פסקה 32</ref>. התקדמותו התגלגלה לכדי מלחמת אזרחים, בה ניצח את פומפיוס והשתלט על רומא. לאחר ניצחונו קיסר הפך ל"דיקטטור לכל החיים" , שליטה היחיד והבלתי מעורער של האימפריה הרומית.

בנרטיבים הספרותיים רגע ההחלטה מתואר כדרמטי במיוחד, אולם חשיבותה של האנקדוטה מתערערת במקצת היות שכוחותיו של קיסר כבר חצו לאיטליה ביום הקודם וכבשו את ארימינום<ref></ref>.

== בתרבות ==
בקומדיה האלוהית מזכיר דנטה אליגיירי את חציית הרוביקון כצעד שהביא לקיסר שלטון מלא ברומא<ref></ref>.

בסדרת סדרת ספרי קומיקס הצרפתית "אסטריקס", חוזר הביטוי "נפל הפור", כאזכור מרומז לדבריו של קיסר כשפקד על חציית הרוביקון<ref></ref>.

בשיר "Streets Of Love" של הרולינג סטונז שר הסולן מיק ג'אגר: "אני חושב שחציתי את הרוביקון"<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמרות כנף בלטינית
קטגוריה:יוליוס קיסר
מוחריק

מוחריק (ערבית:مخيريق) היה רב שהתגורר בעיר מדינה ולחם לצד מוחמד בקרב אוחוד בשנת 625 בעמק הממוקם מול הר אוחוד, בצפון מערב חצי האי ערב.

== ביוגרפיה ==
מוחריק היה רב עשיר, מלומד ומכובד. הוא גם היה מנהיג של באנו ת'אלבה, שבט יהודי ערבי בולט במדינה.<ref>Ṭabarī, William Montgomery Watt, Michael V. McDonald (1987). [https://books.google.co.il/books?id=ctvk-fdtklYC&pg=PA136#v=onepage&q&f=false The foundation of the community]. State University of New York Press. p. 136. ISBN <bdi>978-0-88706-344-2</bdi>.</ref>

על פי נורמן סטילמן, אבן אסחאק, הביוגרף של מוחמד, אומר שמוחריק "זיהה את שליח אללה - אלוהים יברך אותו ויעניק לו שלום - לפי תיאורו ולפי מה שמצא בלימודו. עם זאת, הוא היה רגיל לדתו, וזה עצר אותו, עד לקרב אוחוד שחל בשבת."<ref>Norman A. Stillman (1979). [https://books.google.co.il/books/about/The_Jews_of_Arab_Lands.html?id=bFN2ismyhEYC&pg=PA121#v=onepage&q&f=false The Jews of Arab lands: a history and source book.] Jewish Publication Society. p. 121. ISBN <bdi>978-0-06-123135-3</bdi>. <q>However, he was accustomed to his own religion, and this held him back.</q></ref>

בשנת 622 לספירה, מוחמד והשבטים השונים שחיו במדינה, כולל יהודי ת'אלבה, חתמו על חוקת מדינה. בהתאם לחוקה זו, כל השבטים החיים במדינה הפכו לקבוצה אחת, הנקראת "אומה", והיו מחויבים לעזור זה לזה, להילחם באויביהם וכל אחד לשאת בהוצאותיו.

קרב אוחוד נערך בין כוח מהקהילה המוסלמית של מדינה, בראשות מוחמד, לבין כוח בראשות אבו סופיאן אבן חרב ממכה ב-19 במרץ 625. הקרב נפל במקרה בשבת. למרות שמירת השבת הנדרשת, החליט מוחריק שעליו להילחם לצד מוחמד. לאחר מכן ביקש מבני השבט שלו להצטרף גם הם לקרב. חלקם הסכימו, אבל אחרים הזכירו לרב את השבת. על כך ענה מוחריק "אין לכם שבת" ונזף קשות בבני שבטו על שלא הבינו את המשמעות הנסתרת של השבת. הוא ציווה שאם ייהרג בקרב, כל הונו כולל תמרים יעבור למוחמד.<ref></ref>

מוחריק נהרג בקרב. כפי שמגדיר זאת מוקטדר חאן, מוחריק הפך ל"שהיד היהודי הראשון של האסלאם". כשנאמר למוחמד, שהיה פצוע קשה, על מותו ההירואי של מוחריק, אמר מוחמד: "הוא היה הטוב שביהודים".<ref></ref><ref></ref><ref>Muqtedar Khan (4 Dec 2009). "[https://slashnews.co.uk/news/2009/12/04/5953/Mukhayriq-the-best-of-the-Jews Mukhayriq 'the best of the Jews]'". Slash News.</ref>

שבעת הגנים והרכוש האחר שקיבל מוחמד מהרב שימשו להקמת הוואקף, "הקדש הצדקה של האסלאם" הראשון אי פעם.

== אחרי מותו ==
שני שבטים יהודים שהיו בעלי ברית עם מכה בקרב אוחוד גורשו ממדינה זמן קצר לאחר הקרב. שנתיים לאחר מכן, לאחר קרב נוסף, הוצאו להורג אנשי השבט היהודי של בני קוריט'ה.<ref>Stephen Suleyman Schwartz (2003). [https://books.google.co.il/books?id=DLCsJdwh4rgC&q=%22Mukhayriq%22+%22terrorism%22&pg=PT56 The two faces of Islam: Saudi fundamentalism and its role in terrorism]. Anchor. </ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים שהתאסלמו
מערך הכושר הקרבי

מערך הכושר הקרבי הוא גוף מקצועי בצה"ל בתחומי הכושר הגופני והקרבי הכפוף למפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי בזרוע היבשה. תפקידי המערך: אישור תוכניות אימונים להגברת הכושר ביחידות וביצוע בקרה על רמת הכושר הקרבי. אף שרוב הפעילות מתנהלת ביחידות קרביות, במהלך הכשרות ואימונים, עוסק מערך הכושר הקרבי גם באנשי הקבע. בראש המערך עומד מפקד בדרגת אלוף-משנה.

== היסטוריה ==
ארגוני המחתרת שפעלו בארץ ישראל לפני הכרזת העצמאות, הכשירו מתנדבים להגנה ושמירה על היישוב היהודי מפני ערביי ארץ ישראל באמצעות אימונים גופניים, מעבר מכשולים והתעמלות בוקר. ב-1948, לאחר שהוקם צבא הגנה לישראל ואורגנו יחידות הצבא השונות, מוקם המערך במחנה צריפין. לאחר שגדל, הועבר למיקומו הנוכחי במכון וינגייט.

תשעת תפקידי המערך הוגדרו בפקודת ההקמה של שירות האימון הגופני. בפקודה נקבע כי המערך יעסוק בהקניית כושר בסיסי לטירונים, שיקום פצועים, אחזקת מתקנים וציוד, וארגון תחרויות ומבחני כושר לכלל המשרתים.

ב-1976 גדל המערך ושמו שונה ל"מחלקת כושר קרבי". כעת קיבלה המחלקה אחריות גם על פיתוח מקצועות והכשרה לניווט בשטח, לימוד שחייה וירי לאחר מאמץ. אמן הלחימה אימי ליכטנפלד, מפתח שיטת קרב מגע, הוביל את התחום במחלקה במטרה להשתמש בה בקרבות פנים מול פנים.

כחלק מהפקת הלקחים במלחמת לבנון השנייה, הושם דגש על הגברת הפעילות הגופנית של הלוחמים.

== מחלקת כושר קרבי ==
המחלקה מונה מאות קצינים וחיילים המפוזרים בין יחידות הצבא השונות. בין אלו ניתן למנות את מדריכי הכושר הקרבי, קציני אימון גופני (א"ג), מדריכי קרב מגע ואנשי מילואים.
מדריכות הכושר כונו בתחילה "מדריכות ספורט" (מד"ס) ובהמשך שונה שמן ל"מדריכות אימון גופני" (מדא"ג/ית). המדריכות נדרשות לפרופיל רפואי גבוה בדומה ליחידות קרביות ובהמשך עוברות השתלמויות מקצועיות ממוקדות בקיקבוקס, ספינינג ופילאטיס. המדריכים אחראים להפעלת חדרי כושר וארגון אירועים וימי ספורט ביחידות.

מדי שנה, מקיימת מחלקת הכשירות הגופנית והקרבית, תחרויות ספורט בהשתתפות מאות חיילים בהם אליפות צה"ל למפקדים ואליפות צה"ל לכושר קרבי.
מטרת האליפות היא שיפור הכושר הקרבי בצה"ל במטרה לקדם את מוכנות היחידות למלחמה ובחינת כשירותם הפיזית של הלוחמים בה. במהלך האליפות משתתפים בה באופן פעיל למעלה מאלף וחמש מאות מפקדים ולוחמים מכל יחידות הצבא, באוויר, ביבשה ובים. בין התחרויות נבדק בוחן קרב מגע, בוחן מסלול ובוחן פלוגה.

כמו כן, מארגנת המחלקה בחני כושר קרבי המהווים מבחן חובה להמשך הקידום כמפקד וכקצין לוחם. ישנה התמקדות מיוחדת בפרויקטים לאורח חיים בריא באמצעות קבוצות ריצה, אימוני אופניים ושחייה ופרויקט "רצים במילואים".

== גלריה ==
<gallery perrow="4">
קובץ:Bahad 8 Wingate (10).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (8).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (2).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (1).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (7).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (6).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (11).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (9).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (4).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (5).jpg
קובץ:Bahad 8 Wingate (3).jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.idf.il/אתרי-יחידות/מערך-הכושר-הקרבי/ מערך הכושר הקרבי] באתר צה"ל
* [https://kosherkraviinfo.places2run.com/ מאגר המידע בנושא כושר קרבי], מחלקת הכושר הקרבי
* אליפות צה"ל בכושר קרבי, 1983
*
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרב מגע
קטגוריה:זרוע היבשה
משרד החוץ של איראן

משרד החוץ של איראן (בפרסית: وزارت امور خارجه) הוא משרד ממשלתי איראני בראשותו של שר החוץ האיראני, שהוא גם חבר בקבינט. בראש המשרד עומד כיום עלי באקרי כני, לאחר מותו של חוסיין אמיר-עבדאללהיאן בהתרסקות מסוקו של נשיא איראן ב-19 במאי 2024.

החלטות מדיניות החוץ מתקבלות במועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן, ועל פי בתי המשפט הגבוהים של המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי.<ref></ref>

== שרים ופקידים ==
שר החוץ הראשון של איראן היה מירזא עבד אל-והאב ח'אן, שכיהן בין השנים 1821–1823. ב-25 באוגוסט 2021 מונה חוסיין אמיר-עבדאללהיאן לשר החוץ של איראן, במקומו של מוחמד ג'וואד זריף. לאחר מותו של עבדאללהיאן בהתרסקות מסוקו של נשיא איראן ב-19 במאי 2024, מילא את מקומו עלי באקרי כני.

הפקידים במשרד החוץ נכון למאי 2024 הם:
* שר החוץ - עלי באקרי כני (ממלא מקום).
* סגן לעניינים פוליטיים - עלי באקרי כני.
* סגן לענייני משפט ועניינים בינלאומיים - רזא נג'פי.<ref></ref>
* סגן לענייני דיפלומטיה כלכלית - מהדי ספארי.
* סגן לענייני קונסוליה, פרלמנט ואיראן - עלי רזא ביגדלי.<ref></ref>
* סגן לענייני מנהל ופיננסים - מוחמד פתח-עלי.
* דובר וראש המרכז לדיפלומטיה ציבורית ותקשורתית - נאסר כנעאני.
* ראש המרכז למחקרים פוליטיים ובינלאומיים - מוחמד חסן שייח'אולאסלאמי.
* העוזר הבכיר של השר לעניינים פוליטיים מיוחדים - עלי אסגר חאג'י.

== פעילויות המשרד ==
מאז 5 בספטמבר 2013, המשרד אחראי על המשא ומתן בנוגע להסכם על תוכנית הגרעין האיראנית, שבוצע בעבר על ידי המועצה העליונה לביטחון לאומי.<ref>[https://www.bbc.com/news/world-middle-east-23972772 Iran's Rouhani shifts responsibility for nuclear talks]</ref>

בשנת 2023 החלו המשרד והנשיא בסיור באפריקה בשלוש מדינות כדי להגביר את היחסים עם מדינות אפריקה.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

=== בניין ===
בניית המשרד הושלמה בשנת 1939.<ref>[https://www.iranicaonline.org/articles/architecture-vii ARCHITECTURE vii. Pahlavi, before World War II]</ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איראן: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:איראן: יחסי חוץ
איראן