OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גנאיוס אוקטביוס רופוס

גנאיוס אוקטביוס רופוס (Gnaeus Octavius Rufus) היה מצביא רומאי, שעמד בראש כוחות צבא וצי במלחמה הפונית השנייה.

אוקטביוס היה בנו של גנאיוס אוקטביוס רופוס, מייסד בית האב של האוקטביים (gens Octavia). בשנת 205 לפנה"ס נבחר לאיידיל פלבאי יחד עם ספוריוס לוקרטיוס. שנה אחר כך נבחרו השניים לפראיטורים. לאוקטביוס הוקצתה הפרובינקיה סרדיניה, ובמהלך כהונתו לכד סמוך לחופי האי שמונים אוניות משא קרתגיות עמוסות דגן שנשלחו מקרתגו אל חניבעל. בסיום כהונתו מסר את הפיקוד על הפרובינקיה למחליפו טיבריוס קלאודיוס נירון, אך האימפריום שלו הוארך בשנה נוספת; כפרופראיטור נצטווה על ידי הסנאט להגן על חופי סרדיניה, ולפיקודו הועמד צי בן ארבעים אוניות מלחמה. באותה השנה פיקד על צי משלוח, שהביא מסרדיניה כמות רבה של דגן, 1200 טוגות ו-12,000 טוניקות לצבא סקיפיו הנלחם באפריקה. שנה אחר כך, ב-203 לפנה"ס, פיקד שוב על צי בן ארבעים אוניות ואלפיים חיילי צי, שמשימתו כמקודם - הגנת חופי סרדיניה וקיום הקשר הימי עם הצבא הנלחם על אדמת קרתגו. ברם, הפעם איתרע מזלו, ובעודו מוביל אספקה כפי שעשה בשנה הקודמת, נתקל סמוך לחופי אפריקה בסערת פתאום עזה, שפיזרה את מאתיים אוניות המשא לכל עבר. הוא עצמו, יחד עם שלושים אוניות המלחמה שלו, נאבק בגלים הגבוהים ולאחר מאמצים מרובים הצליח לנחות בחופי כף אפולו.

אוקטביוס השתתף בקרב זאמה, ב-202 לפנה"ס. סקיפיו העמידו לאחר הקרב בראש הצבא העולה על קרתגו ביבשה, בעוד הוא עצמו הפליג עם אוניות המלחמה אל נמלה. ב-201 לפנה"ס שב אוקטביוס עם חלק מן הצי לאיטליה, והעביר לידי הפראיטור מרקוס ואלריוס לאיווינוס שלושים ושמונה אוניות לשם ניהול המלחמה נגד פיליפוס החמישי מלך מוקדון. ברם, הוא לא נשאר זמן רב באפס מעשה. ב-200 לפנה"ס היה אחד משלושה שליחים, ששוגרו על ידי הסנאט אל הקרתגים, מסיניסה וסיפאקס. ב-194 לפנה"ס היה אחד משלושה טריומווירי שפיקחו על הקמת קולוניית אזרחים רומיים בקרוטונה שבדרום איטליה, ושנתיים לאחר מכן, ב-192 לפנה"ס, זמן קצר לפני פרוץ המלחמה עם אנטיוכוס הגדול, נשלח ליוון במשימה דיפלומטית, כדי לשכנע את בעלות בריתה של רומא לבל יתפתו לחבור אל המלך.

==מקורות==
* ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור [https://web.archive.org/web/20130202085313/http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/2339.html William Smith (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867], הנמצא כיום ברשות הציבור
<div style="direction: ltr;">
* Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1919-1959 . 
</div>
== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים במלחמה הפונית השנייה
קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
Electronic Data Systems

משרדים של החברה ב[[דטרויט]]
Electronic Data Systems, ובקיצור EDS, היא חברה עולמית המספקת 
שירותי IT (מערכות מידע). החברה נחשבת למובילה בתחום זה בעולם. החברה נוסדה בדאלאס טקסס בשנת 1962 משרדה הראשי של החברה נמצא בפלאנו, טקסס. החברה פועלת בישראל משנת 1995, ומטה של החברה בישראל נמצא בהרצליה פיתוח. משרדיה של EDS מתפרסים על פני 58 מדינות ובה 136,000 עובדים, והיא מהגדולות בעולם בתחום מערכות המידע. 

בשנת 2005 יחידות החברה שעסקו ב"ניהול מחזור חיי מוצר" (PLM) ופיתחו חבילת תוכנה Teamcenter נמכרו. 

במאי 2008 אישרה HP כי בכוונתה לרכוש את החברה בסכום של 13.9 מיליארד דולר ובאותה שנה רכשה את החברה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:היולט פקארד
אחילוף

אֲחִילוּף (שם מדעי: Biarum) הוא סוג צמחים ממשפחת הלופיים.
בסוג אחילוף מצויים כ-10 מינים שרובם מצויים באזור המזרחי של הים התיכון (כגון אחילוף הגליל).
מיני האחילוף הם בעלי פקעת ופרחים חד-זוויגיים העטופים במעטה (או- מחתל) בצבעי ארגמן כהים. עלי הפרח מופיעים לאחר הפריחה.

פרחי האחילוף מדיפים ריח המזכיר פגרים. ההאבקה נעשית על ידי חרקים שונים, לרוב זבובים, הנמשכים לריחו של הפרח ומעבירים אבקה מפרח זכרי לפרח נקבי.

בסוג אחילוף נמצאים גם המינים:
*אחילוף הלבנון
* אחילוף החורן
* אחילוף צר עלים
* אחילוף זעיר
* אחילוף הגליל

==לקריאה נוספת==
* מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.wildflowers.co.il/hebrew/search.asp?searchString=%D7%90%D7%97%D7%99%D7%9C%D7%95%D7%A3&family=1&color=1&type=1&spread=0&x=17&y=5 אחילוף] באתר "צמח השדה"

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי היינריך וילהלם שוט
קטגוריה:לופיים
נבחרת איי קוק בכדורגל

נבחרת איי קוק בכדורגל לגברים שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC). הנבחרת משתתפת בגביע אוקיאניה לאומות. הנבחרת משחקת באצטדיון נשיונל שנמצא באבארה.

==כל גביעי העולם בכדורגל==
* עד 1994 - לא נכנסה
* 1998 עד 2018 - לא העפילה
* 2022 - פרשה

==כל גביעי אוקיאניה לאומות==
{| class="wikitable" style="text-align: center;" 
|-
!שנה
!סיבוב
!משחקים
!ניצחונות
!תיקו*
!הפסדים
!שערי זכות
!שערי חובה
|-
| 1973|| colspan="7" rowspan="3" |לא נרשמה
|-
| 1980
|-
|1996
|-
| 1998||סיבוב ראשון||2||0||0||2||0|| 19
|-
| 2000||סיבוב ראשון||2||0||0||2||1||| 22
|-
| 2002|| colspan="7" |פרשה
|-
| 2004|| colspan="7" rowspan="4" |לא העפילה
|-
|2008
|-
| 2012
|-
| 2016
|-
|סה"כ||2/10||4||0||0||4||1||41
|}
:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

איי קוק
תומאס ארן

תומאס אוגוסטין ארן (באנגלית: Thomas Augustine Arne, 12 במרץ 1710 – 5 במרץ 1778) היה מלחין אנגלי. נודע בעיקר ביצירתו הפטריוטית "Rule, Britannia!".

== חיי ==
ארן נולד בלונדון, באזור קובנט גארדן; אביו וסבו היו רפדים. פגישה מקרית שלו עם המלחין מייקל כריסטיאן פסטינג כיוונה את דרך חייו, שכן פסטינג שכנע את אביו של ארן להתיר לבנו לבחור בקריירה של מוזיקאי. אחותו של ארן, סוזאנה מריה ארן הייתה זמרת קונטראלט מפורסמת, ששרה בכמה מיצירותיו, ביניהן האופרה הראשונה שלו, "רוזמונד". יחד עם אחיהם ריצ'רד נהגו השלושה לבצע יצירות משל ארן בצוותא.

תומאס ארן היה בונה חופשיופעיל בארגון, שמרכזו שכן זה שנים באזור קובנט גארדן, מקום הולדתו של ארן.

ב-15 במרץ 1737[https://web.archive.org/web/20071015152943/http://ihgs.ac.uk/familyhistory/arne.php], נשא ארן לאישה את הזמרת ססיליה יאנג אחות אשתו של ג'ון פרדריק לאמפ. האופרות והמחזות של ארן צברו פופולריות רבה והוא נהנה מחסותו של פרדריק, הנסיך מוויילס, שבביתו הוצג ה-"Masque of Alfred", שכלל את "!Rule, Britannia" בהצגת בכורה.
"משלי, בריטניה!" 1
בשנת 1750, בעקבות ויכוח עם דייוויד גאריק, עזבה סוזאנה את תיאטרון דרורי ליין ועברה לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ותומאס עשה כמותה. ב-1755 נפרד מאשתו ססיליה, אך ב-1777, זמן קצר לפני מותו, התפייסו ארן ואשתו. היה להם בן אחד, מייקל ארן. תומאס ארן קבור בקתדרלת סנט פול, קובנט גארדן, לונדון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071015152943/http://ihgs.ac.uk/familyhistory/arne.php Family History Page by a descendant of Arne]
* [https://web.archive.org/web/20130606085054/http://www.classical-composers.org/comp/arne Thomas Augustine Arne on the Classical Composers Database]
* [https://web.archive.org/web/20051013065214/http://www.library.unt.edu/music/virtual/browse.html#A Works by Thomas Arne] in the University of North Texas Virtual Rare Book Room
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:מלחיני אופרה אנגלים
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1710
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1778
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
לילה מוטרף במוזיאון

לילה מוטרף במוזיאון (באנגלית: Night at the Museum) הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי משנת 2006, שבוים על ידי שון לוי ונכתב על ידי בן גרנט ותומס לנון. הסרט מבוסס על ספר ילדים בעל אותו שם. הסרט הפך לשובר קופות והרוויח כ-573 מיליון דולר בכל העולם. סרט ההמשך יצא ב-2009 וסרט המשך נוסף יצא בנובמבר 2014.

== עלילה ==
הסרט מספר על לארי דיילי, בחור טוב לב וחולמני, שלמרות שהחיים רעים אליו, הוא מאמין שהוא עוד יגיע לגדולה. לאחר שהתגרש מאשתו, הוא מגיע ללשכה, שם מציעים לו לעבוד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, כשומר לילה. הוא מסכים למרות שכל מי שבחר את העבודה הזו עד כה התפטר יום אחרי. בלילה הראשון, כשהוא הולך לשירותים, הוא מגלה שהטירנוזאורוס רקס נעלם ממקומו וקם לתחייה. הוא משתמש בהוראות שקיבל מהשומר הקודם כדי לטפל בו ובשאר הפסלים שקמו לתחייה ומכיר את רובם כגון: דקסטר הקוף, אטילה ההוני, פסל המואי ועוד. פסלו של הנשיא טדי רוזוולט, שעוזר לו, מגלה לו כי המקור לחיי הפסלים הוא לוח האבן של אחמנרע. כשהשומרים הוותיקים של המוזיאון גונבים את הלוח, לארי והמוצגים של המוזיאון יוצאים להחזירו לפני הזריחה.

== צוות השחקנים ==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם השחקנ/ית
! שם הדמות
|-
| בן סטילר
| לארי דיילי
|-
| קרלה גוג'ינו
| רבקה האטמן
|-
| דיק ואן דייק
| ססיל פרדריקס
|-
| מיקי רוני
| גאס
|-
| רובין ויליאמס
| תאודור רוזוולט
|-
| קים רייבר
| אריקה דיילי
|-
| אוון וילסון
| ג'דדיה סמית
|-
| ביל קובס
| רג'ינלד
|-
| ג'ק צ'רי
| ניקולס "ניק" דיילי
|-
| סטיב קוגן
| אוקטביוס גאיוס
|-
| ריקי ג'רווייס
| ד"ר מק'פי
|-
| ראמי מאלק
| הפרעה אחמנרא
|-
| בריאן סמרז
|
|}

== ראו גם ==
* לילה מוטרף במוזיאון 2
* לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:לילה מוטרף במוזיאון
עזרובעל (בן גיסקו)

עזרובעל בן גיסקו או עזרובעל גיסקו (לטינית: Hasdrubal Gisco; מת ב-202 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי, שנלחם נגד הרומאים בהיספניה (ספרד) ובצפון אפריקה במלחמה הפונית השנייה. ייתכן שהיה בנו של גיסקו. היה אביה של סופוניסבה.

== חייו ==
לאחר תבוסת עזרובעל ברקה בקרב דרטוסה, אביב 215 לפנה"ס, נשלח עזרובעל בן גיסקו עם צבא מקרתגו להיספניה. עם בואו נסתיימה התקופה בה הפיקוד בספרד היה בידי בני משפחת ברקה בלבד. ב-212 לפנה"ס החליטו שני המצביאים הרומיים בהיספניה, פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, ליטול את יוזמת הלחימה לידיהם. פובליוס סקיפיו יצא להתנגשות עם צבא הקרתגים בפיקודם של עזרובעל ומאגו ברקה, אשר תוגבר על ידי פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה. בקרב ליד קאסטולו הובסו הכוחות הרומיים ופובליוס סקיפיו נהרג. מיד לאחר הניצחון מיהר עזרובעל גיסקו לצרף את חייליו לצבא עזרובעל ברקה, ובכוחות משותפים הצליחו השניים לגבור על גנאיוס סקיפיו ליד אילורקה ולזכות בניצחון נוסף. גנאיוס עצמו נהרג בקרב, פחות מחודש לאחר נפילת אחיו פובליוס.

ב-207 לפנה"ס שהה עזרובעל גיסקו ליד גאדס (קדיס) בדרומו של חצי האי האיברי, שם הצטרף אליו מאגו ברקה. ב-206 לפנה"ס גייס עזרובעל כוחות רעננים והגדיל את צבאו ל-70,000 רגלים ו-4000 פרשים.<ref>אלו המספרים שמוסר ההיסטוריון היווני פוליביוס. ההיסטוריון הרומי ליוויוס מוסר מספר צנוע יותר: 50,000 רגלים ו-4,500 פרשים.</ref> ברם, היתרון המספרי לא הועיל לשני המצביאים הקרתגים, אשר הוכו מכה קשה על ידי סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, בקרב איליפה. בעקבות הקרב איבדה קרתגו סופית את אחיזתה בספרד.

עזרובעל שב לצפון אפריקה ושכנע את סיפאקס, ראש שבט ברברי במערב נומידיה, לכרות ברית עם קרתגו נגד רומא. בתמורה העניק לו את בתו סופוניסבה לאשה. כשנחת סקיפיו בצפון אפריקה ב-204 לפנה"ס, התייצבו מולו עזרובעל וסיפאקס בחילות מאוחדים המונים 80,000 רגלים ו-13,000 פרשים. בעוד המשא ומתן לסיום המלחמה נמשך, הגיע סקיפיו בהחבא יחד עם בעל בריתו החדש, ראש השבט הנומידי מסיניסה, אל מחנה הקרתגים וסיפאקס והעלה אותו באש. פוליביוס מספר, כי מספר החללים בקרב הקרתגים והנומידים בעלי בריתם הגיע ל-40,000.

סיפאקס שוכנע, כפי הנראה על ידי אשתו סופוניסבה, שלא לנטוש את הקרתגים. לאחר שתוגברו על ידי 4,000 חיילים היספניים, יצאו שוב עזרובעל וסיפאקס לקרב. השניים הוכו מכה ניצחת, זו הפעם השנייה, על ידי סקיפיו ומאסיניסה בקרב המישורים הגדולים (203 לפנה"ס). עזרובעל שב לקרתגו ושם שלח יד בנפשו, כדי לא לעמוד למשפט העם.

כישרונו הצבאי של עזרובעל נפל מזה של האחים למשפחת ברקה, אם כי ליוויוס מתארו כטוב והמוכשר במצביאים שהעמידה המלחמה לאחר שלושת בניו של חמילקרת. במקום אחר בספרו מצטט ליוויוס דברים פחות מחמיאים שהשמיע פאביוס מאקסימוס, אשר תיאר את עזרובעל כמי "שאין כמוהו במצביאים מהיר לנוס". הוא ניחן בכישרון דיפלומטי מופלא, ושלוש פעמים הצליח לגייס צבאות גדולים, בהיספניה ובאפריקה, לאחר מפלות צורבות. פוליביוס מספר כי ניסה להוציא סכום כסף גדול מידיו של ראש השבט ההיספני אנדובאלס, אותו תיאר כידידם הנאמן ביותר של הקרתגים בהיספניה. כשסירב אנדובאלס לבקשתו, טפל עליו עזרובעל אשמת שווא ואילצו למסור את בנותיו כבנות-ערובה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20121027074112/http://www.livius.org/ha-hd/hasdrubal/hasdrubal4.html עזרובעל בן גיסקו באתר Livius.org (באנגלית)].
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרתגים
קטגוריה:קרתגים במלחמה הפונית השנייה
מעבר קוניטרה

מעבר קוניטרה (בערבית: تقاطع القنيطرة) הוא מעבר גבול ליד העיר קוניטרה, והוא מעבר הגבול הפעיל היחיד בין ישראל וסוריה.
== פעילות ==
המעבר אינו נחשב למעבר רשמי משום ששתי המדינות שרויות במצב של מלחמה. הוא משמש לתנועה של כוחות וארגונים בינלאומיים (כגון אונדו"ף והצלב האדום), ולעיתים עבור תושבי ישראל אשר נושאים בתעודת זהות סורית (בעיקר דרוזים מרמת הגולן). מזה מספר שנים, משמש המעבר להעברה הומניטארית של עשרות אלפי טונות תפוחים מדי שנה. המעבר מתבצע באמצעות משאיות של הצלב האדום. בסיס האו"ם שליד המעבר המכונה בעברית "מחנה זיוונית", משמש את גדוד הלוגיסטיקה של אונדו"ף וכן גדודים נוספים.

ב־27 באוגוסט 2014, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים על המעבר. במהלך הקרב נפלו שתי פצצות מרגמה תועות בשטח ישראל, ובעקבות כך קצין אחד נפצע באורח בינוני. המעבר נפתח מחדש לשימוש כוחות או"ם ב־15 באוקטובר 2018.[[שטעון תפוחים לצורך יצוא לסוריה]]
הפתיחה המחודשת של המעבר, נובמבר 2019

חלק ניכר מהסרט הכלה הסורית מתרחש במעבר. 

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קוניטרה
קטגוריה:גבול ישראל–סוריה
קטגוריה:רמת הגולן
שרלוטה, נסיכת פרוסיה

שרלוטה, נסיכת פרוסיה (Charlotte von Preußen, 24 ביולי 1860 - 1 באוקטובר 1919) הייתה ילדתו השנייה של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ורעייתו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסה-מיינינגן.

== ילדותה ==
הנסיכה ויקטוריה אליזבת אוגוסטה שרלוטה נולדה בפוטסדאם, ילדתם השנייה ובתם הראשונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.

כבר מגיל צעיר הייתה הנסיכה שרלוטה בעלת אישיות מתוחה ועצבנית, ונהגה לעיתים לנשוך את ציפורניה ולקרוע את בגדיה. התנהגות זו העציבה את אמה, ויקטוריה, שניסתה להעניש את שרלוטה על ידי כך שהכריחה אותה ללבוש כפפות או לעמוד מול הקיר עם ידיים קשורות, אולם אמצעים אלו לא עזרו והנסיכה המשיכה להיות הילדה הקשה ביותר במשפחה. לשרלוטה היו גם קשיי למידה, דבר שאכזב את אימה שהייתה בעלת דרישות אינטלקטואליות גבוהות לילדיה. למרות התנהגותה הייתה שרלוטה הנכדה האהובה על סביה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ורעייתו אוגוסטה, שנהגו לפנק אותה ובכך להחמיר את מצבה. שרלוטה הייתה גם קרובה מאוד לאחיה הבכור, וילהלם, ולאחיה הצעיר היינריך.

== נישואים ==
בשנת 1876 התארסה שרלוטה לבן דודה מדרגה שנייה, ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, שהיה גם הוא נינו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. הזוג נישא בברלין ב-18 בפברואר 1878, ושנה לאחר מכן ילדה שרלוטה את בתם היחידה, פאודורה. לאחר לידתה של פאודורה הכריזה שרלוטה כי היא לא תלד עוד ילדים ונטשה את חיי המשפחה לטובת חיי החברה של ברלין. הנסיכה פאודורה גדלה עם סדרה של אומנות ובילתה זמן רב עם סבתה, ויקטוריה.

הנסיכה שרלוטה החזיקה בדעות שמרניות ויחד עם סביה ביקרה את דעותיהם הליברליות של הוריה ותמכה במדיניותו של ביסמרק. בשנת 1888 מת הקיסר וילהלם הראשון ואביה פרידריך עלה לשלטון, אולם נפטר לאחר שלושה חודשים מסרטן הגרון ואת הכתר ירש אחיה וילהלם. בשנת 1899 חלתה הקיסרית האלמנה ויקטוריה בסרטן. היא סיפרה על מחלתה לכל ילדיה חוץ מלשרלוטה, משום שלא האמינה שתשמור על כך בסוד.

== מותה ומחלתה ==
בשנת 1914 נפטר אביו של ברנהרד והוא ירש את התואר דוכס סקסה-מיינינגן, אולם נאלץ לוותר על תפקידו עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה בשל מהפכת נובמבר. שרלוטה, שסבלה זמן רב מבריאות רופפת, מתה מעט לאחר מכן, ב-1 באוקטובר 1919 בגיל 59.

במהלך מחקר שבוצע בשנות התשעים של המאה ה-20 הוצאו מקברן גופותיהן של הנסיכה שרלוטה ושל בתה פאודורה, שהתאבדה בשנת 1945 לאחר שנים בהן סבלה מבריאות רופפת, כדי לנסות ולגלות מאיזו מחלה סבלו השתיים. לאחר בדיקות גנטיות שנערכו על השיירים התגלה כי השתיים סבלו ככל הנראה ממחלת הפורפיריה, מחלה גנטית הגורמת לבעיות רפואיות וכן לבעיות נפשיות. הנסיכה שרלוטה ירשה ככל הנראה את המחלה דרך אמה, שכן מאמינים כי מחלת הנפש ממנה סבל סבא רבא, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, נבעה ממחלה זו.

== אילן יוחסין ==

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20091027141806/http://www.geocities.com/naciones_unidas_queenvictoria/charlotte_prussia.html ביוגרפיה של הנסיכה שרלוטה]
* 

קטגוריה:נסיכות פרוסיה
קטגוריה:ילידות 1860
קטגוריה:נפטרות ב-1919
אגרוף קוף

אגרוף קוף
הכנת אגרוף קוף בשלבים
אגרוף קוף (באנגלית: monkey's fist) הוא סוג של קשר בחבל, הנקרא כך משום שהוא דומה בצורתו לכף יד קפוצה. אגרוף קוף משמש משקולת בקצהו של חבל זריקה (heaving line) להתקשרות של ספינה לרציף.

השלב הראשון ביצירת הקשר הוא שלושה ליפופים של החבל מסביב לארבע אצבעות. כשיש שלושה ליפופים, מוציא הקושר את אצבעותיו ומלפף את החבל שלוש פעמים מסביב לליפופים הקיימים. בשלב הבא הקושר מלפף שלושה ליפופים בין שני החורים שנוצרו, ולבסוף מהדק את החבל עד למתיחתו. מספר גבוה יותר של ליפופים יוצר קשר גדול יותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרים
מעבר נהר הירדן

המבנה המרכזי בצד הישראלי של המעבר
מעבר נהר הירדן (בערבית: معبر نهر الأردن) הוא מעבר הגבול הראשי בין ירדן וישראל השוכן סמוך לגשר שייח' חוסיין ההיסטורי, בין הערים בית שאן בישראל ואירביד בירדן. המעבר מיועד עבור אזרחים ישראלים ותיירים, ומשמש גם למעבר סחורות בין המדינות.

==היסטוריה==
===עד הסכם השלום עם ירדן===

גשר שייח' חוסיין (או גשר מעוז) הוא גשר הרוס על נהר הירדן אשר שימש לכל אורך ההיסטוריה כנתיב תנועה חשוב בין ארץ ישראל ועבר הירדן. במאה ה-19 ובמאה ה-20 ניצבו במקום מספר גשרים בזה אחר זה, והאחרון שבהם נהרס בשנת 1967.

===לאחר הסכם השלום עם ירדן===
עם חתימה הסכם השלום עם ירדן ב-1994 הוצב במקום גשר ביילי חדש שהוקם על ידי צה"ל וצבא ירדן, ובחודש נובמבר נפתח המעבר לתנועת נוסעים. ב-1996 הוחלף הגשר בגשר כפול מבטון אשר נבנה בצידו הישראלי על ידי מע"צ ובצידו הירדני בידי הירדנים בסיוע של ממשלת יפן, ועם סיום הקמתו, נפתח מסוף המטענים במעבר בחודש יולי 1996. מאז התבצעו במקום מספר פרויקטים ובהם פתיחת חנות פטורה ממס של קבוצת סקאל (1998), הרחבת מסוף המטענים (2001), הקמת אולם לנוסעים היוצאים ומבנה בידוק לכלי רכב פרטיים (2005), וכן הרחבת רחבת מסוף המטענים (2006). קיים תכנון להאריך את מסילת העמק ליצירת קו רכבת אירביד–חיפה שיעבור דרך המסוף.

נתוני התנועה במעבר נהר הירדן לאורך השנים:

{| class="wikitable" border="1"
|-
! שנה !! 2001 !! 2002 !! 2003 !! 2004 !! 2005 !! 2006 !! 2007 !! 2008
|-
| נוסעים || 379,219 || 327,298 || 327,522 || 354,577 || 381,388 || 354,517 || 446,374 || 506,773
|-
| רכבים || 34,227 || 33,257 || 31,207 || 35,396 || 37,773 || 32,254 || 36,895 || 39,872
|-
| משאיות || - || 19,351 || 19,856 || 30,250 || 31,829 || 31,471 || 29,605 || 32,161
|}

בעקבות אירועי מלחמת האזרחים בסוריה וחסימת הצירים מנמלי סוריה ולבנון אל ירדן, הועבר חלק מהיבוא הירדני דרך נמל חיפה ומעבר נהר הירדן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

נהר הירדן
Automatic Picture Transmission

(APT (Automatic Picture Transmission היא מערכת העברת תמונות אנלוגית שפותחה עבור שימוש לוויינים מטאורולוגים. השיטה הוצגה בשנות השישים ומספקת תמונות במחיר נמוך עבור תחנות משתמשים ברוב מדינות העולם. תחנת קרקע בכל מקום בעולם יכולות לקלוט מידע מקומי לפחות פעמיים ביום מכל לוויין כאשר הוא חולף מעל ראשם.
== מבנה ==
השידור מורכב משני ערוצי תמונות – מידע טלמטריה וסנכרון וערוצי תמונות שמכונים לרוב VIDEO A ו-VIDEO B. כל קטע מידע משודר כשורה אופקית. אורך שורה מלאה הוא 2080 פיקסלים בעוד שאורך כל תמונה הוא 909 פיקסלים והשאר הוא שטח שמוקדש לטלמטריה. שורות משודרות בקצב של שתי תמונות לשנייה, שווה ערך ל-4160 סימבולים של מידע לשנייה (באוד).

== תמונות ==
בלוויני NOAA התמונות הן ברזולוציה של 1.1 ק"מ לפיקסל. התמונות מופקות משני הערוצים של החיישן של הלוויין המכונה Advanced Very High Resolution Radiometer. על הלוויין נעשה תיקון עיוות בתמונות שנגרם על ידי כדוריות כדור הארץ ומשודרות אל תחנות הקרקע נקיות מהפרעות. ה-AVHRR מצלם בדרך כלל ב-Infrared (10.8 מיקרומטר) ואחר כך (הפרש של שנייה אחת) ב-mid infrared (3.75 מיקרומטר) או ב-near-visible (0.84 מיקרומטר) תלוי אם הקרקע מוארת על ידי אור השמש או לא.

== טלמטריה וסנכרון ==
בנוסף לשידור התמונות מתווספים סדרת פעימות. מידע הסנכרון שמשודר בתחילת כל ערוץ וידאו מעניק מידע לתוכנה הקולטת לבחירת קצב העברת הסימבולים בשנייה, שיכול להשתנות מעט לאורך הזמן.

== אות השידור ==
האות עצמו הוא גל מאופנן עוצמה (AM) בתדרך 2400 הרץ שמאופן תדר (FM) לתוך גל נושא ב-137 מגה הרץ. האות משודר בעוצמה של כ-40dBm - כ-10 וואט אפקטיביים של הספק אפקטיבי מוקרן.

== קליטת התמונות ==
אות ה-APT משודר ללא הרף והקליטה מתחילה כאשר אות הרדיו בטווח. זמן הקליטה הוא כ-8-15 דקות. 
השבחת התמונות- כיוון שכל חיישן של ה-AVHRR רגיש לאורך גל אחד של האור, כל אחת משתי התמונות מופיעות בשחור לבן. אולם, חומרים שונים נוטים להאיר או לדחות את התדר בעוצמה קבועה. לכן, ניתן להשתמש בתוכנה כדי ליצור לוח צבעים שידמה צביעה של אור נראה. דבר נוסף הוא שאם התוכנה יודעת בדיוק איפה היה הלוויין ברגע הקליטה היא יכולה גם ליצור קווי מיתאר של ארצות וימים.

== ובעתיד ==
עם ההתקדמות בעולם האלקטרוניקה, מערכות אנלוגיות מומרות למערכות אלקטרוניות. מערכת ה-MetOp היא שיתוף בין NOAA ל-EUMETSAT שתחליף בעתיד את שיטת ה-APT. NOAA הכריזה שלא תעלה לחלל ציוד APT על לוויינים מטרואולוגיים חדשים מ-NOAA-N .

== ראו גם ==
* תצלום לוויין

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לוויינים אזרחיים
קטגוריה:צילום על ידי לוויין
החברה הפסיכואנליטית בישראל

החברה הפסיכואנליטית בישראל היא עמותה הפועלת בישראל לטיפוחה, קידומה, והפצתה של הפסיכואנליזה כתאוריה וכשיטת טיפול.

==היסטוריה==
החברה הפסיכואנליטית נוסדה באמצע 1933 על ידי מקס אייטינגון, אחד מתלמידיו של זיגמונד פרויד שעלה לארץ מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון. אייטינגון ניסה להגשים את חזונו של פרויד להקים קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטת העברית, ומשלא הצליח, הקים את המכון, שפעל בראשית דרכו ברחוב החבשים בירושלים, בטרם עבר לשכונת טלביה (למבנה המכונה "מכון ישראלי לפסיכואנליזה" - אף שאין זה שמה של העמותה).

בראשיתה, נקראה החברה בשם החברה הפסיכואנליטית לפלשתינה (Palestinian Psychoanalytical Society). בעת ייסודה מנתה החברה ארבעה חברים נוספים: משה וולף, אנה-חנה סמילנסקי, איליה שליט, וואלטר קלוגה. ב-1934 התקבלה החברה לשורות . עם הקמת מדינת ישראל שינתה שמה להחברה הפסיכואנליטית בישראל (Israel Psychoanalytical Society). 

במכון נערכו קורסים והשתלמויות בתחום הפסיכואנליזה, בנוסף להכשרת פסיכואנליטיקאים מעביר המכון קורס לפסיכותרפיה דינמית, ומיועד לפסיכולוגים, פסיכיאטרים ועובדים סוציאליים קליניים ומטפלים באמנויות בעלי תואר שני. כמו כן, נערכים במכון טיפולים לציבור הרחב ולמטפלים.

בעקבות פעולת המכון, וניסיונו הרב בטיפול בנפגעי הלם קרב לאחר מלחמת יום הכיפורים, נבחר המכון לארח את הכנס הפסיכואנליטי הבינלאומי בשנת 1977 - הייתה זו הפעם הראשונה שבה הכנס נערך מחוץ לאירופה. רק בשנה זו, ובעקבות הכנס, הוקמה קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטה העברית, אשר נקראה על שם פרויד. בהמשך הוקם גם מכון מחקר לפסיכואנליזה במסגרת האוניברסיטה.

האגודה נרשמה כעמותה ב- 1982.

== לקריאה נוספת ==
* ערן רולניק, עושי הנפשות: עם פרויד לא"י 1918–1948, עם עובד, 2007
* גידו ליברמן, פסיכואנליזה בארץ ישראל 1948-1918, הוצאת כרמל, 2016

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

פסיכואנליזה
קטגוריה:פסיכואנליזה
פסיכואנליזה
מכון ישראלי לפסיכואנליזה

המבנה
מכון ישראלי לפסיכואנליזה הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא ברחוב ד'יזראלי 13, ומשמש את החברה הפסיכואנליטית בישראל.

==היסטוריה==
המבנה נבנה על ידי דימיטרי חנא, אשר שימש כפקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי. משפחתו של חנא עזבה את המבנה בשנת 1948 וארגון ההגנה השתמש במבנה על מנת לשכן בו קצינים בריטים ששיתפו עמו פעולה.

באמצע שנות ה-60 עברה למבנה החברה הפסיכואנליטית בישראל, ובחזיתו מתנוסס השלט "מכון ישראלי לפסיכואנליזה ע"ש מ. איטינגון", אף שאין זה שמה הרשמי של העמותה.

==תיאור המבנה==
המבנה הוא בית ליוואן בן שתי קומות, שבחזיתו מרפסת (שאינה אופיינית לבתי ליוואן), ושני גרמי מדרגות מתעקלים מובילים אל פתח המבנה הראשי, הנמצא בקומה השנייה, ומעוטר בקשת רחבה. משני צדי האולם הראשי (בכל קומה וקומה) נמצאים חדרי המבנה.

==המבנה בספרות==
המבנה משמש אתר התרחשות בספרה של הסופרת הישראלית בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר".

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

== קישורים חיצוניים ==
 

קטגוריה:טלביה: מבנים
מעבר לובה אליאב

מעבר ניצנה בשנת 2008
מעבר לובה אליאב (בערבית: معبر نيتسانا, מעבר ניצנה; רשמית: מסוף ניצנה ע"ש אריה (לובה) אליאב) הוא מעבר גבול על גבול ישראל–מצרים, השוכן בסמוך לכפר הנוער ניצנה. המעבר נחנך בשנת 1982, לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, ותחילה שימש לתנועת נוסעים וסחורה, אך בשל התנועה הדלה, הופסקה תנועת הנוסעים והוא משמש למעבר סחורות בלבד. היקף התנועה במסוף נמצא במגמת עלייה מאז שנת 2001 עת עברו בו 4,322 משאיות ועד שנת 2007 עת עמד נתון זה על 10,875 משאיות. החל משנה 2010 חלה ירידה משמעותית בהיקף התנועה במסוף ובשנת 2012 היא עמדה על 6,197 משאיות לשנה. המסוף אינו פעיל בסופי שבוע ובחגים יהודים ומוסלמים. החל משנת 2013 נקרא המעבר על שמו של אריה אליאב. צידו המצרי של המעבר נקרא "אל-עוג'ה" (כשמו הערבי של המקום, עוג'ה אל-חפיר).

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.iaa.gov.il/land-border-crossings/nizhana/about/ אודות המעבר] באתר רשות שדות התעופה

== הערות שוליים ==

ניצנה
קטגוריה:אזור ניצנה
לובה אליאב
קטגוריה:הנצחת אריה אליאב
קטגוריה:כביש 10
מקאריוס השלישי

הארכיבישוף מקאריוס השלישי (ביוונית: ΄Αρχιεπίσκοπος Κύπρου Μακάριος Γ; 13 באוגוסט 1913 – 3 באוגוסט 1977) היה ארכיבישוף יווני-אורתודוקסי, ונשיאה הראשון של קפריסין העצמאית. הוא נולד ב-1913 כמיכאל כריסטודולו מוסקוס (Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος), ונבחר לכהן כארכיבישוף של קפריסין בשנת 1950, עת האי היה עדיין תחת חסות בריטית.

== ביוגרפיה ==
מקאריוס היה מעורב בתנועה לעצמאות קפריסין וניהל קשרים משמעותיים עם אאוקה (Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών, ר"ת EOKA, "ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים"), המחתרת הקפריסאית שפעלה באותן שנים. מקאריוס הוגלה באותן שנים על ידי הבריטים עקב קשרים אלו וטענות על תמיכה בטרור. עם סיום גלותו עבר להתגורר באתונה שם פעל למען שחרור קפריסין מהשלטון הבריטי ולמען איחודה עם יוון (אנוסיס).

משהבין ב־1959 שטורקיה ובריטניה לא יאפשרו לאי להתאחד עם יוון, הסכים שקפריסין תקבל עצמאות וחוקה, לפיה יהיה הנשיא יווני, וסגן הנשיא טורקי. ב-1960 מונה לנשיא הראשון של האי, וחבר לקבוצת המדינות הבלתי-מזדהות, כאשר הוא מעורר עליו לא אחת את זעם המעצמות המערביות.

ב-1963, באמצעות הצעה ל-13 תיקוני חוקה שהציע שהיו מנוגדים להסכם הקמת קפריסין, עורר על עצמו את המיעוט הטורקי באי, וגרם להתפטרות סגן הנשיא הטורקי ופקידים אחרים. בפועל גרמה הצעתו לפחד אצל המיעוט הטורקי שהחל להתיישב ביישובים טורקיים לעומת יישובים מעורבים קודם לכן. בנוסף פרצו לאחר מכן מהומות בין יוונים לטורקים וכתוצאה מכך, ב-1964 נפרס "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין", או "אונפיסי"פ" (UNFICYP, United Nations Peacekeeping Force in Cyprus), כדי לשמור על הסדר באי.

מאז ניסיון זה, פעל מקאריוס באופן ממלכתי וניסה לבנות את קפריסין כמדינה דו-לאומית עם זכויות שוות לשני העמים.

לחצים של המחתרת היוונית בסיוע החונטה היוונית ששלטה ביוון באותה תקופה, סיימו את שלטונו של מקאריוס באמצעות מהפכה צבאית ב-1974. המהפכנים שאפו להשיג את איחודה של קפריסין עם יוון באמצעות המהפכה הצבאית, אך הדבר הביא לפלישת טורקיה לקפריסין ולהתמוטטות החונטה הצבאית ביוון.

מקאריוס הוחזר לשלטון לאחר מספר חודשים ב-1974, אך הצבא הטורקי נותר באי למרות התנגדותו, וקפריסין חולקה הלכה למעשה לשתי ישויות פוליטיות נפרדות. מקאריוס כיהן כנשיא קפריסין עד שנפטר מהתקף לב ב-1977. הוא נקבר במנזר קיקוס בהרי טרודוס, במרכז קפריסין.
==גלריה==
<gallery widths="250" heights="250" perrow="2">
קובץ:Tumba de Makarios1.jpg|קבר מקאריוס בהרי טרודוס
קובץ:StatueArchbishopMakariosIIINikosKotziamanisMar162023 04.jpg|פסל מקאריוס בהרי טרודוס
</gallery>
==ראו גם==
* נשיא קפריסין
* פלישת טורקיה לקפריסין
* טקסים

==קישורים חיצוניים==

פסל מקאריוס מחוץ לארמון הארכיבישוף בניקוסיה, לפני שהועבר להרי הטרודוס
* 
* 

קטגוריה:נשיאי קפריסין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ארכיבישופים אורתודוקסים
קטגוריה:ילידי 1913

קטגוריה:נפטרים ב-1977
קטגוריה:קפריסאים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:קפריסאים שנפטרו במאה ה-20
חריסטו בוטב

חריסטו בוטב (בבולגרית: Христо Ботев; נולד בשם חריסטו בוטב פטקוב, Христо Ботйов Петков; 6 בינואר 1848 – 1 ביוני 1876) היה משורר, עורך, ומהפכן בולגרי.

== חייו ==
חריסטו בוטב, הנחשב לגדול משוררי בולגריה, נולד בקאלופר (Калофер) שבמרכז בולגריה. הוא היה בנו של פרופסור חריסטו בוטב, בעצמו דמות מרכזית במאבק הלאומי הבולגרי נגד השלטון העות'מאני. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הכללי, נשלח חריסטו בשנת 1863 ללימודי בית הספר התיכון באודסה. כעבור שנתיים עזב את בית הספר ועסק בהוראה באודסה ובבסרביה. בתקופה זו כבר החל לכתוב שירה לירית ויצר קשרים עם תנועות מהפכניות רוסיות ופולניות. בתחילת שנת 1867 חזר לקאלופר כדי לשמש ממלא מקום בעבודת ההוראה של אביו, שחלה בינתיים.

בחודש מאי, בחגיגת סיום שנת הלימודים, נשא נאום בו התקיף את השלטון העות'מאני ואת האצולה הבולגרית ששיתפה פעולה איתו. בעקבות הנאום אולץ לעזוב את היישוב. הוא רצה לנסוע לרוסיה, אך מסיבות כספיות נאלץ להסתפק ברומניה, שם התיישב בקרב גולים בולגרים אחרים וניהל אורח חיים אופייני למהפכנים. הוא התיידד עם וסיל לבסקי, האידאולוג של תנועת השחרור הלאומית הבולגרית.

בתקופת שהותו ברומניה התגורר חריסטו בטחנת קמח נטושה. בין השנים 1869–1871 היה עורך עיתון המהגרים המהפכנים "Duma na bulgarskite emigranti" (דבר המהגרים הבולגרים), עיתון ששימש כבמה לפרסום יצירותיו המוקדמות. בעקבות קשריו המתהדקים עם מהפכנים רוסים, החל לפרסם גם בעיתון “Svoboda” ("החופש"). מ-1873 ערך את העיתון הסאטירי "Budilnik" ("השעון המעורר").

== הפעילות המהפכנית ==

לקראת סוף 1872 נתפס וסיל לבסקי, מנהיג המהפכנים הבולגרים, על ידי השלטונות העות'מאניים, נשפט, נידון למוות ונתלה ב-19 בפברואר 1873. לאחר מות המנהיג התפלגו המהפכנים לשני מחנות, מחנה שדגל בפעילות מיידית, ומחנה שדגל בהכנות ממושכות עד שהנסיבות יתאימו לפעילות מהפכנית. בוטב הנהיג את המחנה הראשון. הוא תכנן מתקפה שתנצל את המתיחות הגוברת בין סרביה והאימפריה הרוסית מצד אחד, לבין האימפריה העות'מאנית.

== הנצחה ==

נקודת בוטב, המהווה את הקצה הדרומי של חצי האי רוז'ן וכן של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של חריסטו בוטב. הר בוטב בהרי הבלקן במרכז בולגריה קרוי על שמו. כמו כן, על שמו קרויה קבוצת הכדורגל בוטב פלובדיב מהעיר פלובדיב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.bnt.bg/bg/a/170-godini-ot-rozhdenieto-na-khristo-botev-08122018 חלפו 170 שנים להולדתו של חריסטו בוטב], באתר www.bnt.bg 
* סימון יאנב, [https://duma.bg/?go=news&p=detail&nodeId=45860 חלפו 165 שנים להולדתו של חריסטו בוטב], באתר duma.bg 
* [https://www.thefamouspeople.com/profiles/hristo-botev-5649.php כריסטו בוטב תקציר ביוגרפי], באתר thefamouspeople.com 
* [http://www.hristobotev.com אתר האינטרנט הרשמי הכולל פרק ביוגרפי] 
* 
* 

קטגוריה:משוררים בולגרים
קטגוריה:בולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:מהפכנים בולגרים
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:נפטרים ב-1876
מרסלה (עיר)

מַרְסָלָה (באיטלקית: Marsala) היא עיר נמל בנפת טראפני בקצהו המערבי של האי סיציליה שבאיטליה. עיקר פרסומה בא לה על שום היותה מקור היין הקרוי על שמה – יין מרסלה.

== היסטוריה ==
העיר שוכנת על אתרה של ליליבאיום (Lilybaeum), המאחז החשוב ביותר של הקרתגים בסיציליה, שהוקם על ידי חימילקו ב-396 לפנה"ס לאחר נטישת מוטיה. פירוס מלך אפירוס והרומאים ניסו לשווא להכריעה במצור, אך היא נכנעה לרומא ב-241 לפנה"ס, בסוף המלחמה הפונית הראשונה, כחלק מתנאי הסכם השלום. במלחמות הפוניות השנייה והשלישית הייתה ליליבאיום נמל מוצא לחילות המשלוח הרומיים שעלו על קרתגו, ותחת שלטונה של רומא נהנתה מפריחה ושגשוג. היא קיבלה זכויות של מוניקיפיום מאוגוסטוס קיסר ומעמד של קולוניה בתקופת שלטונו של פרטינקס או ספטימוס סוורוס.

הערבים הם שהעניקו לה את שמה הנוכחי, "מרסלה" (מערבית "מרסה אללה" - נמל האלוהים). הנמל העתיק של העיר, שנמצא צפון-מזרחה לה, נהרס על ידי קרל החמישי, כדי למנוע את כיבוש העיר על ידי פירטים. הנמל של ימינו שוכן בדרום-מזרח לעיר. ב-11 במאי 1860 נחתו במרסלה ג'וזפה גריבלדי ו"צבא האלף" שלו, ומכאן החלו את מסעם לסילוק שלטון בית בורבון בסיציליה, הצעד הראשון לקראת איחודה של איטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סיציליה: ערים
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
מנזר סנט אנטוניו

250pxמיני-פילבוקס בחצר המנזר. המבנה הגן על ביה"ד הצבאי הבריטי ששכן במקום.

מנזר סנט אנטוניו, הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים, השוכן ברחוב ז'בוטינסקי 46, פינת רחוב רד"ק. המבנה משמש כיום בחלקו כמנזר ובחלקו את האוניברסיטה העברית.

==היסטוריה==
המבנה נבנה בשנת 1936 עבור משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית על פי תוכנית של האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי על מנת לשמש כבית ספר נוצרי לבנות. בית הספר פעל במבנה ונקרא בשם "קולג'יו סנט אנטוניו" (Collegio St. Antonio).

בשל היות הנזירות איטלקיות, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והצטרפות איטליה לגרמניה הנאצית בשנת 1939, הפקיעו שלטונות המנדט הבריטי את המבנה. בין השנים 1939- 1948 פעל בקומה העליונה של המבנה בית דין צבאי בריטי. על מנת להגן על המבנה מפני המחתרות (ההגנה, האצ"ל והלח"י) נאטמו חלונות המבנה, והוקמו סביבו מבני שמירה. 

ב במלחמת העצמאות, ביוני וביולי 1948, שוכנו לוחמיה של פלוגת יהונתן במנזר סנט אנטוניו, שם התאמנו לקראת המשך קרבותיהם.

לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה (בדומה למבנה קולג' טרה סנטה) את האוניברסיטה העברית.

כיום משמש המבנה בחלקו כמנזר ובחלקו כמשרדי האוניברסיטה העברית.

==תיאור המבנה==
חזית המבנה קעורה, ופונה לכיוון צפון מערב. שלושת אגפי המבנה הנמצאים מאחוריו יוצרים את צורת האות "ש". בחזית המבנה גמלון ובמרכזו חלון בצורת צלב. למבנה גג רעפים וחזית עמודים סימטרית היוצרת מראה של מבנה שלטוני. מעל דלת הכניסה למבנה קשת. מבנה זה נבנה בסמוך לבניית בניין קולג' טרה סנטה, ולו אותו סגנון, ואולם בעוד שלמבנה טרה סנטה חזית קמורה, למבנה זה חזית קעורה.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

סנט אנטוניו
קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:אנטוניו ברלוצי
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
צפון-מזרח אנגליה

צפון-מזרח אנגליה (באנגלית: North East of England) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. הוא כולל בתוכו את המחוזות נורת'מברלנד, דרהאם, טיין אנד ויר וחלק ממחוז צפון יורקשייר. העיר המרכזית באזור היא ניוקאסל. העיר המאוכלסת ביותר היא סנדרלנד, אך בניוקאסל ובאזור סביבה הנקרא טיינסייד, ישנם יותר תושבים.
בנוסף לאזורים העירוניים של טיינסייד, ווירסייד וטיזסייד, האזור ידוע בחשיבות ההיסטורית שלו, ולראיה אתרים היסטוריים חשובים כמו הטירות שבנורת'מברלנד ושני אתרי המורשת העולמית, חומת אדריאנוס והקתדרלה בדרהאם.

==היסטוריה==
ההיסטוריה הקדומה של אזור זה נרשמה לראשונה בהתיישבות הרומית, אשר כללה את בניית חומת אדריאנוס. חומה זו בנוסף לסטיינגייט (הדרך המקבילה לחומה), ממשיכה גם ממערב לאזור זה, אך רוב אשנבי הירי בחומה זו נמצאים באזור זה מכיוון שהאבן לבנייה הייתה יותר זמינה באזור זה. 
אזור זה הוכרז לראשונה בשנת 1994 ובמקור הכיל את נורת'מברלנד, טיין אנד וויר, דרהאם וקליבלנד. כחלק מרפורמה מקומית בשלטון, מחוז קליבלנד בוטל ונוצרו מספר מחוזות יוניטריים. אזור זה נחשב מאוד דתי, בייחוד מחוז נורת'מברלנד.

==שלטון מקומי==
אזור צפון-מזרח כולל את המחוזות הבאים:

{| class="wikitable"
|-
!מפה||מחוז טקסי ||מחוז שייר / רשות יוניטרית|| מחוז
|-
| rowspan="9" | קובץ:EnglandNorthEastNumbered .png || colspan="2" | 1. נורת'מברלנד <sup>1</sup> || א) בלית' וואלי, ב) וואנסבק, ג) קסטל מורפת', ד) טיינדייל, ה) אלנוויק, ו) בריק על הטוויד
|-
| colspan="2" | טיין אנד וויר <sup>2</sup> || 2. ניוקאסל, 3. גייטסהד, 4. צפון טיינסייד, 5. דרום טיינסייד, 6. סנדרלנד
|-
| rowspan="4" | דרהאם || 7. דארהם <sup>1</sup> || א) דארהם (עיר), ב) איזינגטון, ג) סדג'פילד, ד) טיזדייל, ה) וויר וואלי, ו) דרוונטסייד, ז) צ'סטר-ל-סטריט
|-
| colspan="2" | 8. דרלינגטון (מחוז יוניטרי)
|-
| colspan="2" | 9. הארטלפול (מחוז יוניטרי)
|-
| colspan="2" | 10. סטוקטון על טיז (מחוז יוניטרי) (מצפון לנהר טיז)
|-
| rowspan="3" | צפון יורקשייר (חלקי) || colspan="2" | 10. סטוקטון על טיז (מחוז יוניטרי) (מדרום לנהר טיז)
|-
| colspan="2" | 11. רדקאר אנד קליבלנד (מחוז יוניטרי)
|-
| colspan="2" | 12. מידלסברו (מחוז יוניטרי)
|}

<sup>1</sup> מחוז שייר 
<sup>2</sup> מחוז מטרופלין

==כלכלה==
לאזור צפון-מזרח התמ"ג הנמוך ביותר באנגליה, והשני הכי נמוך בממלכה המאוחדת אחרי ויילס. הכלכלה באזור זה יוחסה בעיקר לבניית ספינות וכריית פחם. דארהם ונורת'מברלנד הם בעיקר חקלאיים. סקוטיש אנד ניוקאסל היא מבשלת השיכר הגדולה ביותר בבעלות בריטית אשר מייצרת את הבירה ניוקאסל. לחברת נסטלה יש מפעל שוקולד באזור זה. המטרוסנטר, מרכז הקניות הגדול ביותר באיחוד האירופי ממוקם בדאנסטון באזור זה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081228021047/http://www.go-ne.gov.uk/ המשרדים הממשלתיים של צפון-מזרח אנגליה]
* [https://web.archive.org/web/20080320025649/http://www.northeastassembly.gov.uk/ האספה הכללית של צפון-מזרח אנגליה]
* [http://www.visitnortheastengland.co.uk/ אתר המבקרים הרשמי של צפון-מזרח אנגליה]

*
קטגוריה:אנגליה: אזורים
בית ואסף בשאראת

מימין בית בשאראת, משמאל [[וילה הארון א-רשיד.]]
בית ואסף בשאראת, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מרכוס 16, בסמוך לכיכר נתן רוטנשטרייך.

==היסטוריה==
מבנה זה הוקם בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי ואסף בשאראת עבור משפחתו, ובסמוך לבית הדירות שנבנה על ידי אחיו, חנא איברהים בשאראת, שנקרא וילה הארון א-רשיד.

בדומה לווילת הארון א-רשיד, קומת הקרקע במבנה שימשה למגורי המשפחה, והקומה העליונה הושכרה לדיירים שונים. בשלהי המנדט שכנו במבנה משרדים של הקונסוליה ההולנדית.

משפחת בשאראת עזבה את המבנה במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948 – ולאחר מכן הושכר המבנה על-ידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים לקונסוליית הולנד.

בין השנים 1959–1986 הושכרה למשה פרלמן, שהיה דובר צה"ל ויועצו המדיני של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון.

בשנת 1999 נבנו שתי קומות נוספות במבנה על פי תוכניתו של האדריכל מרק פלם.

==תיאור המבנה==
בעת בניתו היה המבנה דו קומתי (למעט בקצהו המזרחי, בו היה מבנה עליה לגג, ולמעשה חדר בקומה השלישית).
המבנה נבנה בסגנון מזרחי, וחלונות המבנה עוטרו בקשתות. בקומתו הראשונה של המבנה עוטרה מרפסת המבנה בשתי קשתות רחבות ובקומה השנייה בארבע קשתות צרות יותר. חדר המגורים של המבנה בלט מקו המבנה לכיוון מערב, וצורתו הייתה מתומנת. בכך היה המבנה שונה מבית הליוואן האופייני, לו חדר מגורים מרובה.

בעת בניית תוספת הקומות בשנת 1999 נשמר קו המבנה. הקומות העליונות נבנו כשהן נסוגות מקו המבנה למעט הבנייה מעל החדר המתומן. בקומה הרביעית נבנתה מרפסת בצורה מתומנת תוך שמירה על צורת הבניין המקורית.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002

==קישורים חיצוניים==

בשאראת
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
ג'ון פרדריק לאמפ

ג'ון פרדריק לאמפ (באנגלית: John Frederick Lampe; 1703–1751) היה מלחין אנגלי, יליד סקסוניה.

==ביוגרפיה==
לאמפ נולד בסקסוניה, אך היגר לאנגליה בשנת 1724 וניגן בסון בבתי אופרה. אשתו, איזבלה, הייתה גיסתו של המלחין תומאס ארן, שלאמפ עבד לצדו בעונות קונצרטים רבות. בדומה לארן, לאמפ כתב יצירות אופראיות באנגלית, כאקט של התרסה מול השתלטות האופרה האיטלקית, שהנדל ופורפורה קירבו אל לב הקהל הרחב. לאמפ, יחד עם הנרי קארי וג'. סץ סמית', ייסדו את מיזם האופרה האנגלית, שלא האריך ימים. הוא היה לידיד של צ'ארלס וסלי. בין יצירותיו לבימה האופרות הלעגניות "פירמוס ותיסבי" (1745) ו"הדרקון מוונטלי" (1734), שהצגותיהן לא ירדו מן הבימה במשך 69 לילות רצופים, שיא לימים ההם, מעבר להישג של "אופרת הקבצנים". במשך זמן מה התגורר בדבלין ואחר באדינבורו, שם נפטר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1703
קטגוריה:נפטרים ב-1751
ספקטריה

ספקטריה (יוונית: Σφακτηρία) הוא אי קטן לא מיושב, בכניסה למפרץ פילוס במערב הפלופונסוס שביוון. שמו המודרני של האי, השייך לאיים היוניים, הוא ספאגיה.

האי והמפרץ הסמוך לו היו זירת שני קרבות נודעים בהיסטוריה: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב נאווארינו (1825) בין צי בריטי-צרפתי-רוסי לבין צי טורקי, קרב שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמת העצמאות היוונית. באוגוסט 1826, במהלך המלחמה, נלכדו באי כמאתיים לוחמים יווניים, כשציו של אבראהים פאשא מטיל עליהם הסגר, אך חולצו בפעולה נועזת של קפיטן צמאדוס. אונייתו "ארס" (Ares) חמקה בלילה סוער ובאין רואים בין הצי הטורקי לבין מבצר נאווארינו (שהיה אז בידי כוחות טורקיים) אל האי ספקטריה, והעלתה אל סיפונה את מאתיים הלוחמים. המלחים הטורקיים הבחינו בקפיטן צמאדוס בצאתו, והוא נלכד בין חמש-עשרה אוניותיהם לבין תותחי המבצר שבחוף. הקרב נמשך כשעתיים. "ארס" הצליחה בסופו של דבר לברוח, אך קפיטן צמאדוס, גנרל סנטרוזה ושר הפנים אנגוסטרס נהרגו בקרב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121117061354/http://www.csad.ox.ac.uk/mellon/LSAG/tour-page07.html תצלום אוויר של פילוס וספקטריה, 1943.]
* [http://darkwing.uoregon.edu/~klio/maps/gr/sphakteria.jpg מפרץ פילוס והאי ספקטריה - מבט מצפון].

האי ספקטריה - מבט מ[[פילוס]]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האיים היוניים
קטגוריה:יוון: איים לא מיושבים
סן סבא (רובע)

סן סבא (באיטלקית: San Saba) הוא הרובע ה-21 מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

הרובע מהווה חלק ממוניצ'יפי 1 - האזור המרכזי של רומא המודרנית, ונמצא בקצה הדרום מזרח של האזור העתיק של רומא. הרובע נקרא על שם כנסיית סן סבא הנמצאת בו. בנוסף, נמצאות ברובע הכנסיות סנטה בלבינה וסנטי נראו אי אצ'ילאו א קרקלה (הנמצאת בסמוך לשרידי מרחצאות קרקלה, הנמצאים אף הם בתחומי הרובע).

ברובע עוברת חומת אורליאנוס, ונמצאים בו השערים סן סבסטיאנו וסן פאולו שבחומה.

==קישורים חיצוניים==

[[מרחצאות קרקלה]]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
סוזאנה מריה ארן

סוזאנה מריה ארן (באנגלית: Susannah Maria Arne, הידועה גם בשם סוזאנה מריה סיבר; 1714–1766) הייתה זמרת ושחקנית אנגלייה ידועת-שם, אחותו של המלחין תומאס ארן.

== חייה ==
סוזאנה מריה ארן נולדה בלונדון והופיעה לראשונה באופרה הראשונה של אחיה, "רוזמונד", ב-1733. כזמרת אלט (אם כי בראשית דרכה הייתה סופרן), הרשימה את הנדל, שכתב תפקידים במיוחד בשבילה במשיח ובשמשון. עוד שרה באופרות של הנדל את דוד ב"שאול" ותפקידים שונים בהצגות של "דבורה" ו"הרקולס". צ'ארלס ברני אמר, שהנדל "חיבב מאוד את הגברת סיבר, שקולה והליכותיה ריככו את יחסו המחמיר כלפי חסך הידע המוזיקלי שלה".הנדל לימד אותה לשיר את תפקידיה צליל אחר צליל, כיון שהיא לא קראה תווים.

סוזאנה מריה שרה גם בכמה מן האופרות של אחיה, ביניהן, נוסף ל"רוזמונד", "האופרה שבאופרות" ו"דידו ואניאס". הופעתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד הראשי ב"זארה" של אהרון היל, בהצלחה רבה. בתקופה זו הופיעה גם בתפקידי שקספיר, שאותם ביצעה בשנים הבאות עם גאריק.

בשנת 1734 נישאה סוזאנה מריה לתיאופילוס סיבר, בנו של המחזאי קולי סיבר, ומאז נודעה בשם זה בחייה המקצועיים. חיי הנישואים לא עלו יפה, אם כי הדרכתו של סיבר שיפרה את יכולת המשחק שלה. בסופו של דבר נפרדו השניים וסוזאנה מריה עברה לדבלין, שם הצטרפה בשנת 1741 לצוות שביצע בהופעת בכורה את משיח של הנדל. אף כי הישגיה כזמרת לא היו מרשימים במיוחד, הביקורות הציגו אותה באור חיובי; ברני כתב על שירתה, כי "הודות לפאתוס טבעי ותפיסה מושלמת של המילים, היא חודרת לעיתים קרובות ללב בעוד שאחרים, העולים עליה לאין ערוך בקול ובמיומנות, מצליחים להגיע רק אל האוזן." השמועה אומרת, שד"ר פטריק דלאני, יועץ הבישוף בקתדרלת סנט פטריק, הכריז, כאשר שמע אותה שרה "נבזה היה" מתוך "משיח" של הנדל, "אישה, על כך יימחלו לך כל חטאייך!"

שערוריית נישואיה הכושלים ופירודה מבעלה דעכה לבסוף ומרת סיבר חזרה ללונדון לנהל קריירה מצליחה כשחקנית טרגדיה בתיאטרון דרורי ליין, בניהולו של חמיה, שם הופיעה עם דייוויד גאריק, אך בסופו של דבר הסתכסכה עמו, עזבה את דרורי ליין, ועברה לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. "עמה מתה גם הטרגדיה", אמר גאריק על פי השמועה כששמע על דבר מותה. היא בין השחקניות הספורות שנקברו בכנסיית וסטמינסטר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות בריטיות
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:זמרות אופרה בריטיות
קטגוריה:בארוק
קטגוריה:זמרי קונטרה אלט
קטגוריה:שחקניות המאה ה-18
קטגוריה:זמרות המאה ה-18
קטגוריה:ילידות 1714
קטגוריה:נפטרות ב-1766
נבחרת גביע דייוויס של צ'כיה

נבחרת גביע דייוויס של צ'כיה היא נבחרת הטניס של צ'כיה. הקבוצה משחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי. הנבחרת מורכבת משחקני הטניס הבכירים בצ'כיה.

צ'כיה משחקת בגביע דייוויס משנת 1993 והיא ממשיכה את פעילותה של נבחרת הדייוויס של צ'כוסלובקיה שהשתתפה מטורניר מ-1921 וזכתה בו ב-1980. צ'כיה זכתה פעמיים רצופות בגביע בשנים 2012 ו-2013. נכון למאי 2016 שיחקה צ'כיה (כולל תקופת צ'כוסלובקיה) מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 205 מפגשים בינלאומיים, מהם ניצחה ב-127, כאשר יאן קודש הוא השחקן בעל מספר המשחקים הגדול ביותר, 94 בסך הכל. הוא גם השחקן בעל שיא הניצחונות במשחקים, 60 במספרם.

צ'כיה משחקת בצבעים כחול ואדום. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=CZE נבחרת צ'כיה בטניס] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס

==הערות שוליים==

צ'כיה
טניס
טניס
המצור על סירקוסאי (212–213 לפנה"ס)

המצור על סִירָקוּסַאי (214 או 213 לפנה"ס -212 לפנה"ס) הוא מן הנודעים באירועי המלחמה הפונית השנייה שניטשה בין הרומאים לקרתגים. סירקוסאי (סירקוזה), החשובה והחזקה בערי סיקיליה (סיציליה) ובעלת בריתה של רומא מאז 263 לפנה"ס, עברה ב-215 לפנה"ס לצד הקרתגים. החשש מפני השתלטותה מחדש של קרתגו על האי כולו, שחשיבותו לניהול המלחמה בחניבעל הייתה מכרעת, הוביל את הרומאים להקצות כוחות ניכרים להכנעתה של סירקוסאי. הקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס ניסה להכריעה במצור מן היבשה והים כאחד, אך ללא הועיל. את עיקר פרסומו חב אירוע זה לארכימדס, מגדולי אנשי המדע בעת העתיקה ואיש סירקוסאי בעצמו, שנטל חלק בהגנה על העיר בעת המצור ובו נהרג.

==המצור==
העיר הייתה מבוצרת היטב והוכנה במשך חודשים להתגוננות בפני כל התקפה רומאית. בהבינם את הקושי הצפוי הביא מרקלוס מתקני פריצה כולל מגדל מצור צף (Sambuca) שנבנה על ספינות שחוברו יחדיו וכלל גשר פריצה וסולמות שניתן להציב באמצעות גלגלות מהספינה לחומות העיר. 
מול ההתקפה הרומאית תכנן ארכימדס מכונות משלו שכללו את המנוף הענק שכונה "טלף ארכימדס" בו נעשה שימוש לאחוז, להרים ולשמוט לים את האוניות הרומיות. למרות שטיבו של המתקן לא ברור לחלוטין נראה שהמדובר היה בעגורן המצויד בקרס שיכול היה למשות חלקית את הספינה כך שתתהפך או תישבר בנפילה מהמנוף. 

ימין
מסופר גם שארכימדס הפעיל מראות שמיקדו את קרני השמש באוניות הרומאיות וגרמו להן להתלקח.

==כיבוש העיר==
הצלחת ההגנה גרמה ביטחון יתר בקרב תושבי סירקוסאי, בשנת 212 קיבלו הרומאים מידע לפיו יחגגו בעיר את חגה של האלה ארטמיס. קבוצה קטנה של חיילים התקרבו לעיר בחסות החשיכה והצליחו לפרוץ לעיר ולכבוש אותה פרט למצודה שנותרה בידי המגינים. בפריצה זו לעיר נהרג ארכימדס בידי חייל רומאי, מסופר שמרקלוס ביקש שיביאו אליו את ארכימדס אך החייל הרומאי מצא אותו שקוע בבעיה מתמטית כשאינו מודע כלל לנפילת העיר. כשדרש ממנו החייל להתלוות אליו סירב ארכימדס ללכת לפני שיסיים את פתרון הבעיה המתמטית בה עסק והחייל הזועם הרג אותו במקום. המצודה עמדה במצור ממושך ונכנעה רק לאחר שמואריקוס, שכיר-חרב שהופקד על הגנת אחת מחומותיה, הסגירה לרומאים. 

==קישורים חיצוניים==

* טיטוס ליוויוס 24.23-24: כיצד הגן ארכימדס על סירקוסאי. תרגם מלטינית: ד"ר מאיר שָׂשׂ. העתק דיגיטלי ב[https://benyehuda.org/read/18053 פרויקט בן יהודה].

==הערות שוליים==

סירקוסאי
קטגוריה:ארכימדס
סירקוסאי
חייט

חייט ב[[הונג קונג]]
חייט או תופר הוא מקצוע עבודת כפיים ואומנות בתחום עיבוד האריגים (טקסטיל). חייטים הופכים בדים מסוימים לבגדים, באמצעות חיתוכם ותפירתם.

כלי המלאכה העיקריים של חייט היו, מאז תקופות קדומות, המחט, החוט והמספריים, סרט מידה ומאז המאה ה-19 גם מכונת התפירה. לעיתים נעשה שימוש במונח "חייט" לתאר רק אדם המייצר חליפות גברים (ואז נקראת המקבילה לתפירת בגדי נשים בשם "תופרת") או חליפות לנשים ולגברים (אך לא סוגים של בגדים אחרים, כמו בגדים תחתונים). הבדים בהם משתמש החייט הם בדרך כלל צמר, כותנה, משי, פשתן ובדים אקריליים.

בשל תפוצת המקצוע, קיימים יהודים רבים ששם משפחתם הוא "חייט". באופן דומה, אנשים רבים ממוצא אנגלו-סקסי ששמם "טיילור" (Tailor) או ממוצא אשכנזי ששמם "שניידר" (Schneider בגרמנית, Sznajder בפולנית). כמו כן מצויים שמות המשפחה קרביץ (מפולנית) ו-פּורטנוֹי (מרוסית), קליירמאקר (Kleermaker בהולנדית).

==הכשרה ועיסוק==
הכשרת החייטים נעשית בדרך כלל בדרך של התלמדות וחניכות. חייט-אומן הוא אדם אשר הוכשר להעסיק מספר מתלמדים בבית המלאכה שלו. חייטים מפורסמים אשר מייצרים חליפות "מחויטות", כלומר, כאלו אשר מותאמות אישית ללקוח, נוסעים לעיתים ברחבי העולם על מנת למדוד את הלקוח ולהתאים לו את החליפה; ולקוחות מגיעים לבתי המלאכה שלהם. עם זאת, נפוצים כיום חייטים העוסקים בתיקוני חליפות בלבד; או שמייצרים חליפות "מוכנות ללבישה" (לא מותאמות אישית) וחלק ניכר מעבודת החייט בעבר מבוצע כיום על ידי מכונות.

==חייטות ביספוק==
חולצת ביספוק
פרקטיקה מרכזית בחייטות האנגלית המסורתית היא ביספוק /biˈspoʊk/, מונח שפירושו אופן ייצור שבו פריט מותאם במיוחד לקונה, ובייחוד ייצור של מלבושים מחויטים לגברים, כגון חליפות וחולצות, המחייב מדידה והתאמה. זהו מושג מקביל ל-couture אצל נשים, כלומר אופנת גברים הנעשית לפי מידה ובהתאמה אישית.

השימוש במונח החל בבריטניה בשלהי המאה ה-19, ומקורו בביטוי spoken of - "מדובר" - המתייחס להוראה לייצר פריט מסוים, שניתנה בזמנו בעל פה. המונח נועד להבדיל בין ביגוד תעשייתי, מוכן ללבישה, למוצרים מחויטים בהתאמה אישית. כיום המונח ביספוק משמש את דוברי האנגלית הבריטית, ובארצות הברית הוא נפוץ בעיקר בתעשיית ההלבשה היוקרתית.

ברבות השנים, מלאכת הביספוק נעשתה מזוהה עם סטנדרטים גבוהים של גזירה, תפירה וגימור. בבריטניה נפסק כי השימוש במושג מותר גם במקרה של דרכי ייצור שאינן מסורתיות גרידא, וזאת בניגוד למצב בצרפת - שם מי שמבקש להתהדר במונח haute couture, נדרש לעמוד בתנאי הקבלה של איגוד התפירה העילית.

אשה העוסקת בתפירה, גם בתפירה מחויטת, מכונה תופרת. התופרות עסקו במלאכתן בבתיהן, במפעלי טקסטיל ואף בחנויות אופנה. משפחות בנות המעמד הגבוה הזמינו "תופרת פרטית" לתכנון המלתחה.

==ראו גם==
*תפירה
*בד
*בגדים
*אופנה
*מקטורן
*מכנסיים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://hagarconniere.blogspot.com/2011/09/blog-post_07.html החייט המדובר - בבלוג הגרסונייר]
* 
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:מקצועות הייצור
דינמו טביליסי (כדורסל)

מועדון הכדורסל דינמו טביליסי (בגאורגית: თბილისის დინამო კალათბურთი კლუბი) היא קבוצת כדורסל גאורגית מהעיר טביליסי. הקבוצה משחקת בליגת העל הגאורגית.

== היסטוריה ==
קבוצת הכדורסל נוסדה בשנת 1934, והיא אחת מהקבוצות הוותיקות של ברית המועצות לשעבר. מאז היווסדה זכתה הקבוצה במספר מכובד של תארים. בתחילת עונת 2012/13 שינה המועדון את צבעי המדים לכתום-לבן. ובנוסף הוחלף הסמל.

==תארים והישגים== 
*סופרוליג
**זכייה (1): (1962) (גביע אירופה לאלופות)
**גמר: (1960)
*גביע המחזיקות
**גמר: 1969
*הליגה הסובייטית
**אליפות (5) (1950, 1954, 1953, 1968)
*הגביע הסובייטי
**זכייה (3): (1949, 1950, 1969)
**גמר: 1953, 1973
*הליגה הגאורגית
**אליפות (4): (1991, 1992, 2003, 2014, 2017) 
**מקום שני: 1996, 1997, 2001, 2002, 2004
**חצי גמר: 1995, 2005
*הגביע הגאורגי
**זכייה (1): 2004

==קישורים חיצוניים== 
* 
* [https://web.archive.org/web/20041216200632/http://www.bcdinamo.ge/ האתר הרשמי], אנגלית וגאורגית
* אי.פי, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART1/772/108.html גיאורגיה: מאמן קבוצת הכדורסל דינמו ריינר עזב לגרמניה עם 6 שחקנים נוספים], 11.8.2008, nrg

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורסל גאורגיות
קטגוריה:טביליסי: מועדוני ספורט
קטגוריה:אלופות אירופה בכדורסל לקבוצות