OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אישתר (סרט)

אישתר (אנגלית: Ishtar) הוא קומדיית הרפתקאות מ-1987, בבימויה של איליין מאי ובכיכובם של וורן בייטי ודסטין הופמן. ביטי והופמן מגלמים את רוג'רס וקלארק, צמד זמרים כושלים שנוסעים לחפש עבודה במרוקו, ונשאבים לתוך הרפתקה במדינה בדיונית, אישתר, במסגרת המלחמה הקרה. בסרט מופיעים גם איזבל אג'אני (זוגתו של ביטי באותה עת) והקומיקאי צ'ארלס גרודין ("מרדף חצות").
== הפקה ==
צילומי "אישתר" החלו ב-21 באוקטובר 1985 והיו אמורים להימשך עד למרץ 1986. הסרט נועד להיות שובר קופות בקיץ 1986, בשל העובדה שמיטב הכישרונות של הוליווד השתתפו בהפקתו. איליין מאי, הייתה אשת קומדיה בעלת מוניטין מוכח ועשיר. היא למעשה המציאה את קומדיית המצבים האמריקאית במתכונתה הנוכחית. ביטי והופמן היו שחקנים זוכי אוסקר שלא הופיעו בסרט כ-5 שנים לפני כן, והיו אמורים לעשות את החזרה שלהם לאקרנים בסרט הזה.

אולם מלכתחילה, החלו לצוץ בעיות שונות. הצילומים נמשכו הרבה מעבר למתוכנן וחריגות בתקציב הביאו לכך שהתקציב שהיה מיועד מלכתחילה להיות 28 מיליון דולר, קפץ והגיע ל-55 מיליון דולר (כ-120 מיליון דולר כיום). אולפני קולומביה ביקשו ממאי לצלם את הסרט באריזונה או בנבדה, אולם מאי בהיותה פרפקציוניסטית מושבעת, התעקשה לצלם את הסרט דווקא במרוקו. סצינות זניחות צולמו בעשרות טייקים, ותפאורות גרנדיוזיות נבנו לספק את גחמותיה של הבמאית השאפתנית. לבסוף, נדחתה הפרימיירה של הסרט למאי 1987, ובסופו של דבר הסרט יצא לאקרנים.

בסוף השבוע הראשון, אמנם, הסרט גרף 4 מיליון דולר, אולם כבר בשבוע השני התברר גודלה של הקטסטרופה. הסרט נקטל באכזריות על ידי כל מבקרי הקולנוע של ארצות הברית, ונתונים של ההכנסות לא פורסמו עוד. לבסוף, לאחר מעשה ידוע שהסרט גרף 14 מיליון דולר, וכך גרם לנזק ל"קולומביה" של מעל 40 מיליון דולר.

הסרט נבחר לסרט הגרוע של השנה, ומאז הפך למשל ולשנינה, בתור אחד ההפסדים הגדולים שהוליווד ידעה, ביחד עם סרטים כמו "קלאופטרה", "שערי החופש", ו"עולם המים".

הסרט, לא רק שחיסל כמעט את אולפני קולומביה, הוא גם חיסל את הקריירה של איליין מאי, ומאז היא לא שבה לביים עוד (אך המשיכה לשחק בסרטים). ביטי, בהיותו מפיק שותף, ניזוק אף הוא קשות ומאז הוא ממעט להופיע בסרטים. אג'אני, אחת מהשחקניות הצרפתיות המוכשרות ביותר, נעלמה ולא הצליחה לפרוץ יותר בהוליווד. גרודין, הצליח איכשהו להתאושש ושיחק שנה לאחר מכן ב"מרדף חצות", אולם מיד לאחר מכן, גם הוא נעלם. היחיד שלא ניזוק מ"קללת אישתר", הוא דסטין הופמן. שנה לאחר מכן, זכה באוסקר על משחקו ב"איש הגשם", ועוד נותר בקדמת השחקנים בהוליווד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטי פולחן
קסאדה

קֵסָאדָה (בספרדית: Quesada) היא עיירה ורשות מקומית בקומרקת סיירה דה קסורלה במחוז חאאן בקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבספרד. קסאדה היא מולד נהר הגואדלקיביר.

==תיירות==
בשטח העיירה נמצאות הריסות העיר הרומית ברונייל (Bruñel) שם נשמרו מספר פסיפסים מהתקופה הנוצרית המוקדמת. בקסאדה נמצאות גם מספר מערות ונקרופוליס אך הם אינם נגישים לציבור.

התיירות בעיר אינה מפותחת דיה.

===טיסקאר===
13 ק"מ מדרום לעיר נמצא הכפר טיסקאר. לרגלי מבצר טיסקאר ישנה כנסייה לפטרונית קסאדה, הבתולה מטיסקאר. מהמבצר שהיה בטיסקאר שרד מגדל אחד במצב טוב. ליד המבצר נמצאת מערת מים וכן מפל מים מרשים.

==דמוגרפיה==
בשנים האחרונות עוברת קסאדה תהליך של הידלדלות אוכלוסין. בשנת 1950 חיו בקסאדה 12,224 איש, ואילו נכון לשנת 2000 חיו בה כ-6,000 איש.

מקסאדה יצאו מספר אישים:
* רפאל סבלטה (Refael Zabaleta Fuentes) - צייר; לכבודו נוסדה תערוכה בשדרות אלמריה בעיר
* חוסה לואיס ורדס (José Luis Verdes) - צייר
* רפאל אידלגו דה קבידס (Refael Hidádlgo de Cavides) - צייר
* אנטוניו נברטה (Antonio Navarrete)- סופר ומשורר

אנשי קסאדה מכונים בספרדית Quesadeños או Quesadentes.

==חקלאות==
רוב החקלאות בקומרקת קסורלה מבוססת על זיתים, ובעבר נהוג היה לגדל באזור גם דגנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנדלוסיה: רשויות מקומיות
ג'ודקה

ג'ודקה (באיטלקית: Giudecca) הוא אי במרכז לגונת ונציה ומהווה אחת משכונות העיר ונציה, וחלק מרובע דורסודורו של העיר.

האי ממוקם דרומית לאיים המרכזיים המהווים את העיר, ובינו לבין יתר האיים המרכזיים מפרידה תעלת ג'ודקה. 

באי ממוקמות כנסיית איל רדנטורה שתוכננה על ידי אנדראה פאלדיו.

==היסטוריה==
בעבר נקרא האי בשם "ספינאלונגה" (Spinalunga - "הקוץ הארוך"), בשל צורתו. בשלהי ימי הביניים החל האי להיקרא בשם "ג'ודקה". ישנה סברה כי מקור השם ביישוב היהודי שהיה בו קודם להקמת הגטו של ונציה, אולם פרט לשמו של האי אין ראיות לקהילה יהודית שהתגוררה בו.

עד המאה ה-19 היה האי פרוור של ונציה, והיו בו ארמונות בינות גנים ופרדסים. במהלך המהפכה התעשייתית הפך האי לאזור תעשייתי, ובראשית המאה ה-20 הוקמו באי מפעלים רבים, מספנות, מגורים לפועלים ואף אולפן קולנוע. לאחר מלחמת העולם השנייה ירדה קרנה של תעשיית האי, וכיום האי מהווה אזור מגורים בלבד.

אטרקציות בג'ודקה:

* צ'יזה דל רנטנטור - אחת הכנסיות המפורסמות ביותר באי וגם בוונציה. הכנסייה ידועה גם בשם סנטיסימו רדנטורה ונבנתה במאה ה -16.
* צ'יזה דלה זיטל - כנסייה נוספת באי, שלידה נמצא קאסה דה מריה (הידועה גם בשם קאסה דיי טר אוקי) שנבנתה בעבר כסטודיו במאה העשרים.
* מולינו סטאקי - המקום הידוע ביותר באי, שהוא כיום מלון הילטון. הבר על הגג המפורסם במלון זה הוא המקום הטוב ביותר לזכות בתצפית טובה על הלגונה ועל ונציה.
* קו החוף של ג'ודקה - כל חלקו של חוף הים הוא רחוב אבן מרוצף מרוצף עם חנויות קטנטנות מקסימות משני צדדיו הצדדים ומוכרות הכל, החל מיין ועד אוכל ומוצרים מקומיים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
מחוזות כווית

מחוזות כווית (בערבית: محافظات الكويت) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את כווית, אמירות מזרח תיכונית השוכנת לחופי המפרץ הפרסי. המדינה מחולקת לשישה מחוזות (muhafazah), אשר מחולקים לנפות משנה.

==מחוזות כווית==

{| class="wikitable"
|-
! מס' || שם || בירה || שם בשפת המקור || שטח || אוכלוסייה (2014) || מיקום יחסי
|-
| bgcolor="#E8F2AD"| || אל-ג'הראא || אל-ג'הראא || محافظة الجهراء || 11,230 || 491,392 || Uddevalla
|-
| bgcolor="#FFCCCC"| || אל-עאסימה || כווית סיטי || محافظة ألعاصمه || 200 || 534,964 || Uddevalla 
|-
| bgcolor="#FFDEA9"| || אל-פרוואניה || אל-פרוואניה || محافظة الفروانية || 190 || 1,169,312 || Uddevalla
|-
| bgcolor="#FFFDC0"| || חוואלי || חוואלי || محافظة حولي || 82 || 890,533|| Uddevalla 
|-
| bgcolor="#EBCEF2"| || מובארכ אל-כביר || מובארכ אל-כביר || محافظة الطفيلة || 100 || 230,727 || Uddevalla
|-
| bgcolor="#FFFDC0"| || אל-אחמדי || אל-אחמדי || محافظة الاحمدي || 5,120 || 809,353 || Uddevalla
|}

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:כווית: חלוקה מנהלית
כווית
בית כאחיל

בית כאחיל (בערבית: بيت كاحل) הוא כפר פלסטיני בנפת חברון, הנמצא 7 ק"מ מצפון מערב לחברון.

על גבעה סמוך לכפר (ח' אבו ח'רזה) התגלו שרידים ליישוב מן התקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, שכללו בורות, אבן ריחיים גדולה וחרסים שונים. השרידים נהרסו כמעט כליל כחלק מעבודות של הכשרת הקרקע לחקלאות.

ויקטור גרן ביקר בכפר ב-30 ביולי 1863 ותיאור אותו במילים האלו:

בשנת 1883 תיארו קונדר וקיצ'נר, אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל, את הכפר בספר "סקר פלשתינה המערבית":

נכון למפקד שנערך על ידי ישראל בשנת 1967 היו בכפר 936 תושבים.

לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה אוכלוסיית הכפר ב-2007 מנתה 6,526 תושבים. האוכלוסייה מורכבת ממספר חמולות, כולל: אל-אתוונא, אל-אספרה, אל-זוהור, אל-ג'ודי, ברהם ואל-חטיב. שטחו הכולל של הכפר הוא 5,795 דונם.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפת חברון
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
פאוריה

פאוריה (באנגלית: Peoria) היא העיר הגדולה ביותר על נהר אילינוי והיא מושב המחוז של מחוז פאוריה שבמדינת אילינוי בארצות הברית. העיר נקראת על שם שבט פאוריה הילידי, שהתגורר באזור לפני הגעת המתיישבים האירופאים.

על פי מרשם התושבים בשנת 2000, פאוריה היא העיר החמישית בגודלה באילינוי, עם 113,546 תושבים. אוכלוסיית המטרופולין שלה מנתה 372,487 תושבים בשנת 2008 - המטרופולין השלישית בגודלה אחרי המטרופולין של שיקגו ומטרו-מזרח.

פאוריה מוכרת כעיר האמריקאית הממוצעת, בעקבות המבנה הדמוגרפי שלה והתרבות המערב-תיכונית של תושביה. הביטוי "האם זה יעבוד בפאוריה" רווח במגוון תחומים פוליטיים ומסחריים כמטפורה לשאלה "האם הדבר ידבר אל האמריקני הממוצע?"

==היסטוריה==
פאוריה היא אחת ההתיישבויות האירופיות הראשונות באילינוי, וקודמת אף לשיקגו. המתיישבים הראשונים יישבו אזור זה בשנת 1680, כאשר מגלי הארצות רנה-רובר קוואלייה והנרי דה טונטי הקימו במקום את פורט קרווקואאור. המבצר נשרף. בשנת 1813 הוקם במקומו פורט קלאק, אילינוי. כאשר מחוז פאוריה הוקם ב-1825, שונה שם המבצר לפאוריה.

בפאוריה נמצאים המטה העולמי ומספר מפעלים גדולים של חברת קטרפילר, יצרנית הצמ"ה והמנועים הגדולה בעולם.
בפאוריה נולדו המלחין, הזמר והרב-נגן האמריקאי דן פוגלברג והקומיקאי האפרו-אמריקאי ריצ'רד פריור.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אילינוי: ערים
קטגוריה:אילינוי: מושבי מחוזות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1680
אור ישראלי

"אור ישראלי" הוא אלבום הסולו העשירי של היוצר והזמר שלום חנוך, שיצא בשנת 2003.

האלבום הוא שיתוף פעולה בין חנוך ללהקת מוניקה סקס שחבריה מנגנים בכל שירי האלבום, למעט השיר המסיים, "אהבת נעורי" (בלדה אקוסטית בביצוע שלום חנוך ומשה לוי). האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי שלום חנוך ומשה לוי, ולואי להב היה יועץ אמנותי.

בין השירים הבולטים באלבום: "אהבת נעורי", "היום", "אור ישראלי" ו"ראש הממשלה". השיר "גשר צר" בוצע במקור על ידי דפנה ארמוני באלבומה "אשה אחת פחות" (1992). לאחר צאת האלבום יצאו שלום חנוך ומוניקה סקס לסיבוב הופעות משותף.

== רצועות ==

== קרדיטים ==
*שלום חנוך: שירה, גיטרות וסינתי
*משה לוי: פסנתר, המונד, סינתי, גיטרה חשמלית, בס, אקורדיאון, שייקר, טמבורין וקולות
*יהלי סובול: גיטרות וקולות
*פיטר רוט: גיטרות, פעמונים וקולות
*שחר אבן-צור: תופים
*אלדד גואטה: בס, פסנתר ותכנותים
*אורי אור-ירח: חלילים (ב"אור ישראלי")

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2003
קטגוריה:אלבומי שלום חנוך
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי משה לוי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי שלום חנוך
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
Friend of Dorothy

[[ג'ודי גרלנד בסרט "הקוסם מארץ עוץ", המהווה אייקון הומוסקסואלי כמקור אפשרי למונח זה]]
בסלנג להט"בי בשפה האנגלית, Friend of Dorothy (חבר של דורותי; בראשי תיבות: FOD) הוא כינוי לגבר הומוסקסואל. המונח מוכר עוד מתקופת מלחמת העולם השנייה, כשאקטים הומוסקסואליים היו מחוץ לחוק בארצות הברית. השאלה או האמירה כי אדם מסוים הוא "friend of Dorothy" היוו לשון נקייה לדיון בנטייה מינית מבלי שאנשים אחרים יבינו את כוונת הביטוי. מקור הביטוי אינו ידוע, ותאוריות רבות מנסות לספק לו הסבר. במחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשה באנגליה שימוש במונח דומה: "friend of Mrs. King" – 'חבר של גב' מלך', כלומר: מלכה.

הקישור החזק ביותר הוא בין ביטוי זה לבין הסרט "הקוסם מארץ עוץ", היות שג'ודי גארלנד, שכיכבה בסרט כדמות הראשית דורותי, היא סמל הומוסקסואלי. בסרט, דורותי היא דמות המקבלת את השונה. לדוגמה, האריה העדין שחי בשקר: "אני חושש שלא ניתן להכחיש זאת, אני בסך-הכל אריה גנדרן".

זוהי התאוריה הנפוצה ביותר באשר למקור הביטוי, והיא התחזקה ככל שהסרט צבר פופולריות. אף על פי כן, קיים מקור אפשרי אחר, בדמות לוחמת זכויות האדם והאזרח הניו-יורקרית דורותי פארקר, שהייתה גם סופרת, משוררת, עיתונאית, תסריטאית ומבקרת תיאטרון מפורסמת. פארקר, שהפופולריות הרבה שלה הייתה מוגבלת בעיקרה לעיר ניו-יורק, הקדימה את הסרט בעשור אחד לפחות, ופעלה בתקופה שבה גברים הומוסקסואלים היו חייבים לשמור על חשאיות גבוהה, ולהשתמש בביטוי שמשמעותו האמיתית אינה מובנת בקלות. ייתכן שהביטוי נולד בתקופתה של פארקר, והמשיך להוות לשון נקייה לגברים הומוסקסואלים, תוך שינוי האטימולוגיה המובנת הרווחת שלו פארקר אל הסרט הידוע ואל כוכבתו המפורסמת.

בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 ערך שירות החקירות של הצי האמריקני (NIS) חקירה במטרה לגלות אנשי צי הומוסקסואלים המוצבים באזור שיקגו. סוכניו גילו כי חלק מהגברים ההומוסקסואלים כינו עצמם "חברים של דורותי". הסוכנים, שלא היו מודעים למשמעות ההיסטורית של הביטוי, האמינו כי קיימת אשה בשם דורותי העומדת במרכזו של מעגל הומוסקסואליות נרחב של חיילים הומוסקסואלים, והחלו בחיפוש נרחב אחריה, בתקווה שתסגיר לידיהם רשימת שמות של אנשי צי הומוסקסואלים.

== השימוש בביטוי כיום ==
החל משנות השמונים המאוחרות, נוסעים הומוסקסואלים על סיפונן של ספינות רבות ביקשו מאנשי הצוות לפרסם התאספויות של גברים הומוסקסואלים כחלק מלוח הפעילויות המוצעות היומי במשך השיט. חברות הספנות היססו לפרסם את המפגשים כהתאספויות הומוסקסואליות באופן מפורש, והעדיפו לרושמן כ"פגישות של החברים של דורותי". פגישות כאלה הפכו להיות יותר ויותר נפוצות וצברו פופולריות במשך השנים. כיום, חברות ספנות רבות מקיימות אירועי "FOD" רבים, לעיתים אף בכל לילות ההפלגה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.cruisecritic.com/cruisestyles/articles.cfm?ID=188 Cruise Critic on Friends of Dorothy]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להט"ב: סלנג ומונחים
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
קטגוריה:הומוסקסואליות
שניאור זלמן רודרמן

שניאור זלמן רודרמן (נולד בכ"ה באב ה'תשכ"ח, 19 באוגוסט 1968) הוא עיתונאי, סופר ועורך חסיד חב"ד. לשעבר עורך המגזין של השבועון "בקהילה" והמוסף השבועי של היומון "המבשר".

==ביוגרפיה==
נולד בפתח תקווה להרב יצחק ומלכה רודרמן, נכד להרב חנניה יוסף הלפרין מחשובי רבני חב"ד בירושלים ונצר לאדמו"ר הזקן בעל התניא מייסד חסידות חב"ד. למד בישיבות תומכי תמימים בלוד, בנחלת הר חב"ד ובכפר חב"ד. בשנת תשמ"ח למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770. את דרכו העיתונאית החל בעלון שיחת השבוע, כמה שנים לאחר ייסודו. במשך כ-17 שנה כתב את המדורים "מעשה שהיה" ו"חיים יהודיים", במסגרת זו כתב סיפורים וראיין אישים מכל גוני הקשת הדתית והחרדית. בחודש אלול תשס"ז עזב רודרמן את העלון.

בהמשך כתב בשבועון כפר חב"ד סיפורים חסידיים, בעיקר על אדמו"רי חב"ד. במקביל הצטרף לשבועון החרדי בקהילה, שבו כתב מדור סיפורים שבועי בשם "בין הדגים לזמירות". בעבר אף פרסם שם כתבות ולאחר מכן שימש עורך המגזין של "בקהילה".

ב-2000 החל רודרמן לעבוד כסופר בעיתון הילדים "תורתך שעשועי", בהוצאת המרכז החינוכי-חסידי של צעירי חב"ד. עד לסגירת העיתון כתב בו "סיפור לשבת" ומדור של סיפורים בהמשכים לגיל הנעורים. ב-2007 מונה לעורך המגזין של שבועון כפר חב"ד, תפקיד שאותו מילא במשך כשנה. במחצית 2008 התפטר רודרמן מהעיתון, לאחר שזה נקלע למצוקה כלכלית. בעת ייסוד היומון החרדי "המבשר" בתחילת 2009, נקרא רודרמן לשמש כעורך המוסף השבועי. בחודש יולי 2009 חדל רודרמן לשמש בתפקיד זה. בשנת 2010 החל לכתוב בשבועון החרדי מורשה.

רודרמן פרסם מספר רב של ספרים לבני נוער ולמבוגרים.

נשוי לגיטה (לבית ניימרק), מתגורר בכפר חב"ד ואב לשמונה. גיסו הוא דובר חב"ד מנחם ברוד.

==ספריו==

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.shturem.net/index.php?section=cols&cat_id=141 מאמרי הדעה של רודרמן] באתר שטורעם
* [https://ch10.co.il/news/459556/ ראיון חג] (סוכות תשע"ט - ספטמבר 2018) באתר חרדים10
* 
* [https://ch10.co.il/news/923576/ מאמר על חינוך הילדים] (לקראת חופשת הקיץ תשפ"ד) באתר חרדים10

==הערות שוליים==

קטגוריה:כפר חב"ד: אישים
קטגוריה:סגל בקהילה
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:סגל שבועון כפר חב"ד
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
פרנסואה קופה

פרנסואה קופה (בצרפתית: François Coppée; 26 בינואר 1842 – 23 במאי 1905) היה משורר, מחזאי וסופר צרפתי.

==ביוגרפיה==
פרנסואה אדוארד ז'ואקן קופה נולד בפריז לאב שהיה עובד מדינה. אחרי שלמד בבית הספר התיכון סנט-לואי עבד כפקיד במשרד המלחמה הצרפתי. הוא החל להתפרסם כמשורר שהשתייך לאסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. חרוזיו הראשונים נכתבו ב-1864 ומחזהו הראשון ב-1869. מחזה זה בשם "עובר אורח" שהוצג לראשונה בתיאטרון אודיאון בפריז, הביא לשחקנית שרה ברנאר את אחת מהצלחותיה הראשונות.

מאוחר יותר כתב את המחזות "עשה את חובתך" (1871) ו-"תכשיטי הגאולה" (1872). מחזות אלה שנכתבו בהשפעת מלחמת צרפת–פרוסיה זכו להצלחה בציבור. אחרי ששימש כספרן בספריית הסנאט, נבחר ב-1878 לתפקיד מנהל הארכיב של להקת קומדי פראנסז - תפקיד שבו שימש עד 1884 כאשר נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.

החרוזים והפרוזה של פרנסואה קופה מבטאים רגשות פטריוטיים, שמחת אוהבים צעירים וחמלה על העניים. הוא כתב אוטוביוגרפיה המשקפת את תקופת נעוריו כאשר חלם להפוך למשורר ולסופר. בספרו "הייסורים הטובים" (1898) הוא מתאר את מחלתו שכמעט גרמה למותו - מה שגרם לו להיכנס בבריתה של הכנסייה הקתולית. מבחינה פוליטית הוא השתייך לחלק הקיצוני של התנועה הלאומית הצרפתית ובז לדמוקרטיה. במשפט דרייפוס היה מראשי המצדדים בהרשעתו בדין כבוגד.

בהקדמה להוצאה הראשונה של לקט שיריו "מחברת אדומה" פרנסואה קופה מגדיר את תפקידיו של המשורר: "מטרתנו המשוררים, איננה לעסוק במה שכבר הושג, אלא במה שעתיד לבוא. על המשורר לחלום על כתיבת חרוזים מושלמים, ואחרי שמסר את החומר להדפסה עליו להיות משוחרר מכל דאגה, כמו עלים מתים של הסתיו שעבר."

פרנסואה קופה מת בפריז ב-1905.

הוא כתב 12 קובצי שירה, 15 מחזות ו- 14 סיפורים, רומנים ונובלות. הייתה לו הצלחה רבה בקרב הציבור של תקופתו, אך אחרי מותו יצירתו נשכחה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1842
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1908
אהרן מטלון

אהרן מטלון הוא מראשוני מחדשי היישוב היהודי ביפו שבתחילת המאה ה-19.

אהרון מטלון היה סוחר בבדים ובצבעים של בדים בעיראק. בסוף המאה ה-18 היה בקשר מסחר עם משפחת ששון בבומביי. הגיע ליפו עם בנו מאיר בשנת 1817

לאחר שנפטרה אשתו, יצא ב-1815 עם שני בנים ושלוש בנות, ועם שיירה שמנתה מאה גמלים ושישים פרדות, דרך דמשק לארץ ישראל. בדרכם הגיעו לביירות וישבו שם. בנו יחזקאל התחתן וגם בנותיו מצאו שידוך בביירות. באותה תקופה פרצו בלבנון מאורעות, הדרוזים נלחמו נגד הנוצרים. היהודים נסו עם הנוצרים. בתו הצעירה נהרגה ולכן מיד לאחר השבעה קם ועלה לארץ ישראל.

בתחילת 1817 הגיע לירושלים. בירושלים היה יישוב יהודי המחולק לעדות: ספרדים ואשכנזים. באותה תקופה חי היישוב היהודי (האשכנזי) על כספי החלוקה. מטלון רצה לשוב לעסקי המסחר ומצא שיש שוק טוב לבדים ולצבעי בדים ביפו. בתקופה זו חיו היהודים בעיקר בארבע ערי הקודש: צפת, ירושלים, חברון וטבריה. מטלון ניהל משא ומתן עד שקיבל אישור לעבור ליפו, אך בסופי שבוע היה צריך להגיע לירושלים וללוד. בה'תקע"ח 1817 עבר ליפו והיה ממחדשי היישוב היהודי בה.

לאחר שגר בשכירות קנה דירה, בשבתות נסע ללוד ולעיתים (בעיקר בחגים) נסע לירושלים. הוא ניסה לשכנע יהודים נוספים לעבור ליפו. יהודים בקרו אצלו ביפו והיו יהודים שהגיעו ארצה דרך נמל יפו ושמעו שיש בית יהודי ביפו. הם נשארו לשבת כאשר לא יכלו להגיע לירושלים לפני כניסת השבת. במשך הזמן גדלה הצפיפות בביתו והוא חשב על פתרון ממוסד יותר. בשנת 1820 ביקר ביפו ישעיהו אג'ימן ונפגש עם מטלון. מטלון הציע לפתוח אכסניה ליהודים, ואג'ימאן תרם 150 לירות זהב טורקיות למטרה זו, ואלה שימשו לבניית דאר אל יהוד, ששרידיו נמצאים היום בגן הפסגה ביפו. הבית נרשם על שם ועד הקהילות הספרדיות בירושלים. מטלון רצה צביון יהודי ב"דאר אל יהוד" לכן נסע לירושלים וסיכם שישלחו רב פעם בחודש וכן הביא מירושלים ספר תורה לבית הכנסת שהקים. כך הגיע ליפו רבי יהודה מרגוזה, שלאחר 17 שנה עבר להתגורר ביפו והיה הרב הראשי של העיר.

מטלון סחר בבדים, וכן פתח חנות של שולחני והושיב שם את בנו מאיר מטלון שעסק בבנקאות.

בשנותיו האחרונות עבר לירושלים ונפטר בה בשנת ה'תרי"ח, 1858.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:נפטרים ב-1858
אנטון סעאדה

אנטון סעאדה (בערבית: أنطون سعادة; ) היה מייסד המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית בשנת 1932. מפלגתו העלתה את רעיון הזהות הלאומית הסורית לראשונה לתודעה בסוריה.

== ביוגרפיה ==
סעאדה נולד בכפר בקרבת ביירות, למשפחה נוצרית יוונית-אורתודוקסית משכילה. אביו היה רופא. בעקבות המצב המדיני בלבנון אביו היגר לברזיל שם עסק בפרסום עיתונים לקהילה הסורית שהתמקמה בדרום אמריקה. אנטון הצטרף לאביו שבברזיל בשנת 1920, אחרי מלחמת העולם הראשונה. בסאו פאולו, הוא סייע לאביו בעריכת מגזינים, אך מלבד זאת לא ידוע על חינוך אקדמי שקיבל. הוא ייסד בשנת 1924 חברה חשאית שמטרתה לפעול למען אחדותה של סוריה הטבעית, אך היא התפוררה בשנת 1925. בעודו בברזיל למד גרמנית ורוסית. הוא חזר ללבנון ביולי 1930. בשנת 1931 כתב את "טרגדיה של אהבה" שפורסם לראשונה עם "סיפור חג גבירתנו מסידנאיה" בספר אחד בביירות במהלך שנת 1933. סעאדה חזר לביתו ב-2 במרץ 1947, ובדמשק הכריז סעאדה ב-4 ביולי 1949 על המהפכה החברתית הלאומית הראשונה שתהרוס את שלטון העריצות, השחיתות והזיוף.

סעאדה ראה באזורים נרחבים כשייכים לסוריה. גבולותיה של סוריה הגדולה השתרעו עד לנהר הפרת במזרח, קפריסין במערב, חצי האי סיני בדרום וכן נכללו שטחי ארץ ישראל ועבר הירדן. הוא הקים את המפלגה הסורית לאומית ב-16 בנובמבר 1932. ב-16 בנובמבר 1935 נודע קיומה של המפלגה. סעאדה נעצר ונידון לשישה חודשי מאסר, במהלכם כתב את ספרו "עלייתם של הלאומים". הוא שוחרר מהכלא אך נעצר שוב בסוף יוני 1936. במהלך תקופת המאסר הזו כתב את חוברתו "עקרונות מוסברים". בתחילת נובמבר הוא שוחרר מהכלא, והוחזר אליו בתחילת מרץ 1937. לאחר שכתב את ספרו "עלייתה של האומה הסורית", כתב היד הוחרם בעת מעצרו, והרשויות סירבו להחזיר אותו. שוחרר בסוף מאי 1937, הקים את העיתון "אנ-נהדה" בנובמבר 1937. סעאדה המשיך להוביל את המפלגה עד שעזב את הארץ בשנת 1938 כדי לארגן את סניפי המפלגה בחוץ לארץ.

ב-7 ביולי 1949 שוכנע נשיא סוריה חוסני אל זעים להסגיר את סעאדה לשלטונות לבנון, שחקרו והוציאו אותו להורג ב-8 ביולי 1949.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נוצרים סורים
קטגוריה:פוליטיקאים לבנונים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות ערב
קטגוריה:ילידי 1904
קטגוריה:סורים שנפטרו ב-1949
פוספוגליצריד

נוסחת המבנה של פוספוטידיל כולין שהוא דוגמה לפוספוגליצריד
פוספוגליצריד (או גליצרופוספוליפיד) הוא פוספוליפיד בעל שלד עשוי גליצרול. פוספוגליצרידים הם המרכיב הליפידי העיקרי ברוב הממברנות הביולוגיות.

גליצרול הוא כוהל המכיל שלושה אטומי פחמן. בפוספוגליצריד, לכל אחד מהפחמנים 1 ו-2 קשורה חומצת שומן בקשר אסטרי. אורך חומצות השומן לא בהכרח שווה, והן מכילות מספר זוגי של פחמנים, על פי רוב בין 14 ל-24 (מספר הפחמנים מעיד למעשה על אורך חומצת השומן). לעיתים נדירות מספר חומצות השומן שונה משתיים. לפחמן 3 של הגליצרול קשורה קבוצת זרחה, גם היא בקשר אסטרי. קשר אסטרי נוסף קושר בין קבוצת הזרחה לכוהל נוסף. כוהל זה משתנה בין פוספוגליצריד אחד למשנהו: הוא עשוי להיות אינוזיטול, גליצרול, כולין, אתנולאמין, סרין, ובשכיחויות נמוכות הרבה יותר גם כהלים נוספים.

שמם של הפוספוגליצרידים נגזר בדרך כלל משם הכוהל שבאזור ההידרופילי. כך פוספטידילאינוזיטול הוא פוספוגליצריד המכיל אינוזיטול, ופוספוטידיל אתנולאמין מכיל אתנולאמין ככוהל הנוסף. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוספוליפידים
מומנטום דמוגרפי

מומנטום דמוגרפי או מומנטום ביולוגי הוא תופעה דמוגרפית שבה באוכלוסייה מסוימת, למרות ששיעור הפריון יורד בחדות (נשים יולדות בממוצע פחות ילדים), יש עלייה בכמות הלידות הכוללת באוכלוסייה, בגלל התפלגות הגיל הצעיר של האוכלוסייה, ומכאן שהריבוי הטבעי ממשיך לעלות.<ref></ref> הדמוגרף הקנדי נתן קיפיץ הסביר כי "התופעה מתרחשת מכיוון שתקופה של פוריות גבוהה הביאה לשיעור גבוה של נשים בגילאי הפוריות, ואלה מבטיחות שיעורי ילודה גולמיים גבוהים הרבה אחרי שהשיעורים הספציפיים לגיל ירדו."<ref></ref>

תהליך התיעוש ומודרניזציה שעובר העולם מאז המהפכה התעשייתית כולל גם השפעות חברתיות ודמוגרפיות. בכל אוכלוסייה שעוברת תהליך מודרניזציה ניתן להבחין בתהליך של תמורה דמוגרפית: בשלב הראשון יורד שיעור התמותה ותוחלת החיים עולה. בשלב זה האוכלוסייה גדלה בקצב מהיר. בשלב השני, שיעור הפריון (מספר הילדים הממוצע לאישה) יורד, אך שיעורי הילודה נשארים גבוהים משיעורי התמותה. בתקופת המעבר בין השלבים, הרכב האוכלוסייה הוא צעיר, והילדים והנוער מהווים אחוז ניכר ממנה. כאשר מגיעים הילדים לגיל הפריון האוכלוסייה עדיין גדלה. במילים אחרות, הרכב האוכלוסייה מפצה על הירידה בשיעור הפריון, משום שלמרות שאישה יולדת פחות ילדים יש יותר ויותר נשים שנכנסות למעגל הפריון כך ששיעור הילודה הכולל נשמר.

ככל שהאוכלוסייה צעירה יותר כך המומנטום יימשך שנים רבות יותר. רק בשלב השלישי נצפית ירידה בשיעור הריבוי הטבעי. בסופו של דבר, כאשר המומנטום מסתיים, האוכלוסייה עתידה להתייצב, ואף, כפי שקורה במדינות אירופאיות מסוימות, לעמוד על מאזן שלילי, בו יותר אנשים נפטרים מאלו שנולדים.

==המומנטום הדמוגרפי בישראל==

בישראל מושג המומנטום הדמוגרפי מתקשר בעיקר לערביי ישראל. במאה ה-21 ערביי ישראל הגיעו לשלב השני שבו שיעור הפריון יורד, אך מבנה הגילים מתאים לאוכלוסייה צעירה: 40% מהאוכלוסייה הערבית בישראל נמצאת מתחת לגיל 18 (2009). לפיכך, צפוי שיעור הילודה הכולל של ערביי ישראל להישמר ויכול אף לגדול גם אם לא מתחשבים כלל בשיעור הפריון של אישה ערבייה בישראל.

==המומנטום הדמוגרפי באירופה==

ברבות ממדינות אירופה מתרחש תהליך דמוגרפי של מומנטום דמוגרפי שלילי, כלומר מבנה הגילים באוכלוסייה מתאים לאוכלוסייה זקנה ולכן גם אם שיעור הפריון של אישה יגדל האוכלוסייה תמשיך לקטון כי אין מספיק נשים בגיל הפריון. במקרים כגון אלו, בשל המחסור באזרחים בגיל היצרנות, נוטות מדינות רבות לעודד הגירה חיצונית לשם איוש התפקידים הדורשים צעירים למילואם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמוגרפיה
תחרות מונופוליסטית

תחרות מונופוליסטית היא מבנה שוק בו יש מספר לא קטן של חברות בשוק, המוכרות מוצרים דומים אך לא זהים (עיתונים, בגדים, מזון, שירותים וכדומה). המודל מבוסס על ספרו של אדוארד צ'מברלין "התאוריה של תחרות מונופוליסטית" שפורסם ב-1933. 

במצב זה הפירמה אינה מקבלת מחיר כנתון, בדומה לתחרות משוכללת, אלא יכולה לקבוע בעצמה את המחיר. בעצם קביעת המחיר היא מתנהגת כמו מונופול. 

פירמה בתחרות מונופוליסטית תמכור יותר כאשר:
# יש מספר קטן של חברות בשוק.
# המחיר של החברות האחרות יהיה גבוה יותר.
# כאשר המחיר שלה יקטן.
# כאשר כל הענף מוכר יותר.

ולהפך – פירמה תמכור פחות כאשר: 

# מספר החברות בשוק גדל.
# המחיר של חברות אחרות יהיה נמוך יותר.
# כאשר המחיר שלה יועלה. 
# כשכל הענף מוכר פחות.

הפירמה תנהג בדיוק כמונופול – תשווה את הפדיון השולי לעלות השולית, וכך תקבע את הכמות אותה תייצר ותמכור.

בשלב הבא, הפירמה תקבע את המחיר שניתן לגבות על כמות זו לפי עקומת הביקוש שהיא רואה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מיקרו-כלכלה
קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:מונופול
קטגוריה:תחרות (כלכלה)

ja:寡占#寡占の分析
ספינגומיילין

ספינגומיילין: באדום- פוספוריל כולין, בשחור- ספינגוזין, ובכחול- חומצת שומן (R=שייר פחמימני)
ספינגומיילין הוא פוספוליפיד שהוא גם ספינגוליפיד, כלומר הוא בעל שלד ספינגוזין, כוהל אמיני שבקצה אחד מכיל שרשרת פחמימנית ארוכה (בדומה לחומצת שומן), ובקצה השני שייר הידרוקסיל. על אחד מהפחמנים של שלד הספינגוזין מצויה קבוצת אמינו (קבוצה המכילה אטום חנקן). אל קבוצת האמינו קשורה בקשר אמידי חומצת שומן ולשייר ההידרוקסיל קשור שייר פוספוריל כולין בקשר אסטרי. הפוספוריל כולין ממלא את תפקיד קבוצת הזרחה והכוהל הנוסף: הוא מורכב מהכוהל כולין, אליו קשורה בקשר אסטרי קבוצת זרחה. קבוצת הזרחה היא זו הנקשרת לספינגוזין.

ספינגומיילין מצוי בממברנות של כל היצורים האאוקריוטים, ובעיקר בממברנת התא. ריכוזו גבוה בעיקר במערכת העצבים מכיוון שהוא מרכיב עיקרי במיילין – מעטפת שומנית העוטפת את העצבים, ובכך מסייעת להעברת האות העצבי למרחקים גדולים. טרשת נפוצה היא מחלה המאופיינת בהידלדלות הספינגומיילין והמיילין, דבר הגורם לליקויים בתפקוד העצבי.

==מחקר==
הספינגומיילין תואר לראשונה בספרו של ג‘ורג טודיקום על המוח שהתפרסם בשנת 1884. בספר זה תואר הספינגומיילין כתרכובת שמרכיביו הם ספינגוזין, חומצת שומן וכולין. מבנה הספינגומיילין תואר לראשונה על ידי לודביג פיק ומקס ביאלכובסקי בשנת 1927. בשנת 1930 הוכח שהספינגומיילין הוא בעצם תערובת של מולקולות בעלות חומצות שומן שונות.

בתחילת שנות ה-60 היה ידוע שמחלת נימן פיק קשורה להצטברות ספינגומיילין בגוף ונעשה מחקר מקיף על המבנה המדויק של הספינגומיילין. בשנת 1964 הצליח דוד שפירא לסנתז ספינגומיילין ובעקבות זאת בשנת 1966 ייצרו שפירא ד"ר קנפר ורוסקו בראדי ספינגומיילין מסומן בפחמן 14. בעזרתו הצליח לקדם את המחקר במחלת נימן פיק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוספוליפידים
מוחמד עבדו

מוחמד עבדו (בערבית: محمد عبده, תעתיק מדויק: מחמד עבדה; 1849 - 11 ביולי 1905) היה תאולוג, משפטן והוגה רפורמיסט אסלאמי מצרי, המופתי של מצרים ותלמידו וממשיך דרכו של ג'מאל א-דין אל-אפגאני. בנוסף, עבדו חבר במסדר הבונים החופשיים<ref></ref>.
מוחמד עבדו

==קורות חייו ופועלו==

עבדו נולד ב-1849 בכפר שבדלתא המצרית, למשפחה בעלת מסורת של למידה ואדיקות. אביו היה כנראה ממוצא טורקי, אמו ממשפחה ערבית. בגיל 13 נשלח ללמוד באחמדי בטאנטה שהיה בית הספר הטוב ביותר באותה התקופה אחרי אל-אזהר. הוא לא היה מרוצה משיטת הלימוד - למידת פרשנות הטקסטים העתיקים בעל-פה. הוא רצה לנטוש את לימודיו, אך דודו השייח' דרוויש שכנע אותו לחזור. עבדו חזר לטאנטה ואחרי סיום הלימודים שם, נסע ללמוד באל-אזהר בקהיר בין השנים 1869-1877. 
 
אל-אפגאני עבר דרך קהיר בדרכו לקונסטנטינופול, ולאחר שהפגישם השייח' דרוויש הפך עבדו לאחד מתלמידיו והקדיש את עצמו להפצת תורתו של אל-אפגאני. 

עבדו התפרסם ככתב לענייני חברה ופוליטיקה. כמה ממאמריו התפרסמו בעיתון חדש שהוקם בקהיר - "אל-אהראם". 
ב-1877 הוא סיים את לימודיו והתחיל את הקריירה שלו בתחום ההוראה, כשהוא מלמד באל-אזהר. הוא החל ללמד בדאר-אל-עולום שהיה קולג' חדש שהוקם על מנת לספק השכלה מודרנית לתלמידים שסיימו את אל-אזהר ורצו להמשיך ולהיות שופטים או מורים בבתי ספר ממשלתיים. 

ב-1880 הוא מונה על ידי הנשיא ריאד פאשא לאחד העורכים, ואחר כך לעורך הראשי, של העיתון הרשמי "וקאיל אל-מיסטיריה" (وقائل الميسطيرية). בתור העורך הראשי של העיתון היה לו תפקיד חשוב בעיצוב דעת הקהל על ידי פרסום סדרה של מאמרים בנושאי חברה, פוליטיקה והשכלה. לאחר הכיבוש הבריטי, בעקבות תמיכתו האקטיבית בהתנגדות הוא נעצר, עונה וגורש לשלוש שנים, והצטרף לאפגאני בפריז שם עזר לו לפרסם את "אל-ערוה אל-ות'קה" (פירוש: הקשר האמיץ). 

ב-1888 הרשה לו הח'דיו לחזור למצרים, תוך תיווך מגורמים שונים. הוא קיווה להמשיך ללמד, אך הח'דיו לא רצה לתת לו את האפשרות להשפיע על צעירים. הוא נהיה שופט בבית דין מקומי וב-1899 הוא הפך למופתי של מצרים, בתפקיד זה יכול היה עבדו לפעול לשינוי המשפט הדתי וניהול הווקף. הפתוות שלו נועדו להתאים את החוק הדתי לצורכי התקופה. הוא הקים מועצה מנהלית לייעוץ לאל-אזהר ובמשך עשר שנים הצליח לחולל כמה רפורמות באוניברסיטה העתיקה. 

הוא כתב מספר פירושים לחלקים מן הקוראן ושיתף פעולה עם אחד מתלמידיו, רשיד רידא, כדי להכין פירוש מפורט המבוסס על הרצאותיו, אך פרויקט זה לא נשלם עד זמן מותו. כמו הכתיבה והפעילות הציבורית שלו, כך גם הוא עצמו הפך לאדם המוכר ביותר והאהוד ביותר במצרים.

מוחמד עבדו נפטר ב-11 ביולי 1905 באלכסנדריה שבמצרים.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Malcolm H. Kerr, Islamic Reform: The Political and Legal Theories of Muhammad Abduh and Rashid Rida. Berkeley & Los Angeles: University of California Press, 1966
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי דת מוסלמים מצרים
קטגוריה:אנשי דת מוסלמים סונים
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:ילידי 1849

קטגוריה:נפטרים ב-1905
לידו

תחנת הוואפורטו (אוטובוס המים) של לידו
הלידו (באיטלקית: Lido) הוא אי חולי שאורכו כ-11 קילומטר, המהווה את הגבול המזרחי של לגונת ונציה, בסמוך לעיר ונציה. נכון ל-2017 התגוררו באי כ-15,000 תושבים קבועים. בחודשי הקיץ מוכפלת אוכלוסיית האי בשל התיירים הרבים הבאים לנפוש בו.

מדי שנה, בחודש ספטמבר, נערך באי פסטיבל הסרטים של ונציה.

==גאוגרפיה==
באי מצויים בתי מלון ואתרי נופש ופנאי רבים. בצפוני האי, אזור הלידו בו מתרחש פסטיבל הסרטים, וכן נמצאים בו מלון גראנד הוטל דה בן, הקזינו של ונציה ומלון גרנד הוטל אקסלסיור. במרכז האי נמצאת השכונה מאלאמוקו, ובדרום האי נמצא מגרש גולף.

חופי האי המזרחיים, הפונים לעבר הים האדריאטי הם חופי רחצה חוליים. מרבית החופים נמצאים בבעלות פרטית של המלונות. חופים אלה מוזכרים בספרו של תומאס מאן "מוות בוונציה".

בקצהו הדרומי ובקצהו הצפוני של האי חופים ציבוריים.

לב האי הוא רחוב רחב באורך 700 מטרים בשם סנטה מריה אליזבתה המקשר בין הלגונה ותחנת וופורטו (אוטובוס מים), בצד אחד ובין הים בצד השני של האי. ברחוב זה נמצאים מלונות, חנויות ומסעדות.

== תחבורה ==
אוטובוסים ציבוריים נעים באופן תדיר לאורכו של האי ורחובו המרכזי.

בחלקו הצפון-מזרחי של האי קיים שדה תעופה ציבורי המתאים למטוסים קטנים. אורכו של מסלול ההמראה הוא 1,000 מטר.

==היסטוריה==
בשנת 1177 נחתמה אמנת ונציה על האי בין הקיסר פרידריך ברברוסה והאפיפיור אלכסנדר ה-3 לאחר תבוסתו של פרדריק בקרב לגנאנו ב-1176.

בשנת 1202, בראשית מסע הצלב הרביעי שימש הלידו כאתר התכנסות של כוחות הצלבנים. על האי נבנו אוהלים רבים, בעת שאלה המתינו לספינות שנבנו עבורם בארסנלה (המספנה של ונציה). לאחר שהתברר כי הצלבנים אינם יכולים לשלם עבור הספינות, צר הצי הוונציאני על השוהים באי.

החל מסוף המאה ה-19 הפך האי לאתר תענוגות ונופש של עשירי ואצילי אירופה. באי נבנה קזינו שפעל בחופי הקיץ ומלונות רבים.

הלידו היה גם מפורסם בזכות בתי הבושת שעל האי במחצית הראשונה של המאה ה-20.

בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעידן הכלכלה האיטלקית המשתפרת שלאחר המלחמה, החל שגשוג נדל"ני על האי ורבים מתושבי ונציה עברו לגור באי על מנת ליהנות מתשתיתו המודרנית.

==אזכורים==
בעקבות הפופולריות הרבה לה זכו חופי הלידו, המונח "לידו" הפך לכינויים של חופי רחצה ובריכות שחיה ברחבי העולם, וכן הסיפונים בספינות תענוגות רבות, בהם בריכת השחייה של הספינה מכונים לעיתים "סיפון לידו".

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090129120153/http://tours-italy.com/venice/information_lido.htm תיאור האי]
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20090505173211/http://www2.comune.venezia.it/lidoliberty/index.htm I beni architettonici del Lido, dal Liberty agli anni '50 ] - על האדריכלות של מבני האי - יש גם מדור באנגלית
</div>

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
מצורבו

בתים צבעוניים, בדומה לבתי [[בוראנו.]]
מצורבו (באיטלקית: Mazzorbo) הוא אי בצפון לגונת ונציה. האי מקושר לאי בוראנו באמצעות גשר.
== גיאוגרפיה ==
בעבר היה האי אזור מגורים ומסחר צפוף. כיום מספר המתגוררים באי מועט, ומרביתו של האי מכוסה שטחים חקלאיים - בעיקר כרמים ופרדסים. בתי האי נמוכים (דו קומתיים או חד קומתיים) ומזכירים בצבעוניותם את בתי האי בוראנו הסמוך. שכונה חדשה שנבנתה בשנת 1979 בתכנונו של ג'יאנקארלו דה קארלו דומה אף היא לבתים הצבעוניים של האי בוראנו.

באי ממוקמת כנסיית סנטה קתרינה מהמאה ה-14.

האי מקושר בוואפורטו (אוטובוס מים) לעיר ונציה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
דובק

משרדי דובק ב[[קריית אריה בפתח תקווה]]
דּוּבֶּק בע"מ הוא המפעל היחיד לייצור סיגריות הפועל כיום בישראל, והוא מייצר ומשווק גם טבק למקטרת, סיגרים, מציתים ונייר גלגול.

==היסטוריה==
את החברה ייסדו בשנת 1935 כמה תעשיינים, ובהם מרטין גהל (Martin Gehl) שעלה מגרמניה, על בסיסה של החברה אסתר המלכה, שפעלה בשכונת נווה שאנן בתל אביב. מפעל החברה החדשה הוקם ברמת גן. בשנת 1960 החלו מניותיה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1971 רכשה את שתי מתחרותיה, סיגריות מספרו ומטוסיאן, והשיגה מונופול בשוק המקומי. מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 ניהל את החברה זרח גהל, בנו של מרטין. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נפתחה נגדו ונגד החברה חקירה של המכס. זאת, על רקע חשדות להעלמת כספים באמצעות רכישת טבק בחו"ל.

ב-21 במאי 1989, הוצת מפעל החברה בבני ברק. אלמוני שהתקשר למשטרה לקח אחריות על המעשה בשם ארגון הימין הרדיקלי "הסיקריקים", וטען שהדבר נעשה מכיוון שבמפעל מועסקים ערבים.

בשנת 2003 הפכה החברה לחברה פרטית, ושנה לאחר מכן הייתה למשווק הבלעדי בארץ של מוצרי החברה הדנית "האוס אוף פרינס" ("House Of Prince"). הרחוב בו שוכנים מפעל החברה ומשרדיה בפתח תקווה קרוי על שמו של מרטין גהל.

==פעילות==
מפעלה העיקרי של דובק, כמו גם הנהלתה, שוכנים כיום בקריית אריה בפתח תקווה, ומפעל ייצור הטבק נמצא בבני ברק, כיום חלק ממתחם המפעל העתיק את פעילותו למפעלים האחרים של דובק, ועל המגרש שנמכר ליזם פרטי נבנה קניון. ברשותה של דובק מנגנון הפצה המגיע לכ-10,000 נקודות מכירה ברחבי הארץ, וכן עוסקת החברה בייצוא כמה ממותגיה. מנגנון השיווק משרת גם את משקאות האנרגיה "רד בול" ו-"XL", ובעבר, גם את המשקה "blu". החברה מעסיקה כ-300 עובדים.

==מותגים==
סיגריות "טיים" בשימוש חיילי צה"ל ב[[סיני בזמן מלחמת ההתשה]]
* "נובלס" - מותג סיגריות זול יחסית שהושק בשנת 1952, וזכה לפופולריות בקיבוצים, בנח"ל, ובבתי הכלא.
* "טיים" - מותג שהושק בשנת 1965 והיה משך שנים מותג הסיגריות הפופולרי בארץ.
* מותגים אחרים - נלסון (1943), דובק 10, לידו, שרתון (1965), ברודוויי 80 (1969), ברודוויי 100, אירופה (1971), מונטנה (1980), גולף (1988), אל-על, מוסטנג (1992), No9 (2007) ורויאל.
===מחירים===
בשנות ה-60 של המאה ה-20 מחירה של חפיסה "אסקוט" היה 94 אגורות, חפיסה "דובק פילטר": 94 אגורות, חפיסה "טיים": 1.25 לירה ישראלית, חפיסה "דובק 10": 80 אגורות, חפיסה "סילון": 64 אגורות, חפיסה "דגל": 64 אגורות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* שחר סמוחה, [http://www.globes.co.il/news/docview.aspx?fbdid=1001080113 מסע בעקבות הסיגריה הישראלית]. גלובס, 13 בנובמבר 2015.
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: תעשייה
קטגוריה:חברות ביישוב
קטגוריה:עישון בישראל
קטגוריה:קריית אריה: חברות
דיון דאוול

דיון דאוול (באנגלית: Dion Dowell; נולד ב-11 ביוני 1985 בברלין, גרמניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת הפועל אילת מליגת העל הישראלית. גובהו 2.01 מטרים.
== קריירה ==
דאוול נולד בברלין שבגרמניה ובגיל 7 עבר לארצות הברית. בכיתה ו' החל לשחק כדורסל. שיחק באוניברסיטת טקסס באוסטין ולאחר כשנה עבר לאוניברסיטת יוסטון, בה שיחק שנתיים בהן קלע 10.9 נקודות, הוריד 6.7 ריבאונדים וחסם 1.5 פעמים בממוצע למשחק.

בקיץ 2008 הוחתם דאוול על ידי קבוצת ה-NBA, גולדן סטייט ווריורס, למחנה קדם העונה אך שוחרר טרם פתיחת העונה עקב ריבוי השחקנים. לאחר מכן עבר לאירופה וחתם בדקסיה מונס-אנו הבלגית, אך שוחרר מהקבוצה לאחר שישה משחקים בהם קלע 9.2 נקודות (64% מטווח 3 הנק') והוריד 2.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.

בינואר 2009 חתם דאוול בהפועל גלבוע גליל מליגת העל הישראלית, עימה הגיע לפיינל פור של הליגה, ובעונתו השנייה זכה באליפות המדינה.

באוגוסט 2010 הצטרף דאוול למאמנו בגליל עודד קטש ולחברו לקבוצה בריאן רנדל וחתם בקבוצת הפועל ירושלים לתקופה של שתי עונות, אך כבר לאחר עונה אחת שוחרר מהקבוצה.

ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, שעלתה אז לליגת העל הישראלית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nba.com/playerfile/dion_dowell/ פרופיל] באתר [http://www.nba.com// NBA.com]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים גרמנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת טקסס באוסטין
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני בלפיוס מונס-אנו
קטגוריה:כדורסלני הפועל גלבוע גליל
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני מועדון כדורסל הבקעה
קטגוריה:כדורסלני הפועל אילת
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת יוסטון
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1985
הצבעים הלאומיים של אוסטרליה

רצי מרתון אוסטרלים במדי הנבחרת, בצבעי ירוק - זהב
הצבעים הלאומיים של אוסטרליה, כפי שנקבעו על ידי ניניאן סטיבן, המושל הכללי של אוסטרליה ב-19 באפריל 1984, הם ירוק וזהב. הצבעים המדויקים נקבעו לפי קטלוג פנטון והם 116C ו 348C. הירוק והזהב הם צבעי משלחות ונבחרות הספורט של אוסטרליה. שימוש במילים "מדי הירוק והזהב" נעשה כאשר דנים במדים של הנבחרות הלאומיות או על ספורטאים המייצגים את המדינה. בפועל נעשה שימוש במגוון דוגמאות המשתמשות במספר גוני ירוק וצהוב. קיימת אמונה הגורסת כי צבעים אלו נבחרו לפי צבעי השיטה המכחילה, הפרח הלאומי האוסטרלי. הצבעים נמצאים ברשות הציבור, כלומר, כל אזרח יכול ליצור מהם שילוב של דוגמאות ובעזרתו לייצג נבחרת אוסטרלית. סמל נוסף, המשמש בעידוד נבחרות הספורט האוסטרליות הוא קנגורו עם כפפות איגרוף, על רקע של ירוק וזהב.

הנבחרת האוסטרלית הראשונה שלבשה מדי ירוק-זהב הייתה נבחרת הקריקט האוסטרלית, במהלך משחק נגד אנגליה בשנת 1899. אמנם, הנבחרת שיחקה במדים הלבנים המקובלים בקריקט, אך כובעיהם היו בצבעי ירוק זהב והבלייזר שלבשו טרם המשחק עצמו, היה ירוק. המשלחת הלאומית של אוסטרליה למשחקי לונדון 1908 אימצה צבעים דומים אך לא כל ספורטאי או קבוצה שיחקו בצבעים אלה. מדים אחידים לכלל הנבחרות, וסט ירוק עם עיטור בצבע זהב ומכנס לבן עם עיטורים בירוק וזהב.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20130420013808/http://www.itsanhonour.gov.au/symbols/colours.cfm הצבעים הלאומיים של אוסטרליה] באתר ממשלת אוסטרליה 
* [http://www.worldwidewattle.com/infogallery/symbolic/nationalcolours.php הצבעים הלאומיים של אוסטרליה: ירוק וזהב]

אוסטרליה
צבעים לאומיים
ליפוזום

איור סכמטי של ליפוזום המורכב מפוספוליפידים בתמיסה מימית.ליפוזום (מיוונית: "ליפו" – שומן; "סומה" – גוף) הוא שלפוחית (vesicle) מיקרוסקופית בנויה מחלל מוקף ממברנה המפרידה את התמיסה המימית הנמצאת בחלל מזו המקיפה אותה מבחוץ. בצורתו הפשוטה ביותר הליפוזום עשוי מפוספוליפידים שיוצרים מבנה דו-שכבתי עקב האמפיפטיות שלהם.<ref></ref>

בתהליך הכנת הליפוזום ניתן ליצור ממברנה בעלת הרכב משתנה בתכולת הפוספוליפידים וכן להוסיף לה חומרים נוספים כמו מולקולות כולסטרול. בתהליך זה ניתן גם לשלוט בהרכב התמיסה המימית המצויה בחללו ומוגנת מן הסביבה המימית בה הוא נמצא. תכונות אלה מנוצלות היום הן בשימוש רפואי והן בשימוש קוסמטי.

== קיטלוג ליפוזומים ==

קיימות שיטות שונות להכנת ליפוזומים אשר קובעות במידה רבה את סוגי הליפוזומים על פי המורפולוגיה שלהם. ליפוזומים מוקפים במספר ממברנות <ref></ref> Multilamellar vesicles) MLV) הם ליפוזומים בטווח גדלים של 500–5000 ננומטר המכילים מספר ספירות דו-שכבתיות בעלות מרכז אחד (מעין ליפוזום בתוך ליפוזום) וליפוזומים מוקפים בממברנה יחידה. ליפוזומים אלו מורכבים מספירה דו-שכבתית אחת. ניתן להכין ליפוזומים בעלי ממברנה יחידה קטנים בגודל של כ-100 ננומטר (small unilamellar vesicles SUV) וגם בגדלים בטווח שבין 200 ל-800 ננומטר ( Large unilamellar vesicles LUV)

== שימושים בליפוזומים ברפואה ובמדע ==

ליפוזומים משמשים כיום כלי חשוב הן במחקר אקדמי של ממברנות ביולוגיות והן ברפואה, ומספר סוגים של כלים מבוססי-ליפוזומים מאושרים כיום לשימוש קליני.

ניתן להשתמש בליפוזומים בתור מודל של ממברנת התא במערכות ניסוי שונות מאחר שהליפוזום וממברנת התא עשויים ממרכיבים דומים (פוספוליפידים ומולקולות כולסטרול) והמבנה המורפולוגי שלהם דומה. הממברנה בהיותה מורכבת משומנים כמעט ואינה חדירה לחומרים הידרופיליים או מולקולות גדולות. באופן פסיבי. למעשה החדירות לתוך התאים ומעבר חומרים בין חלקי התא השונים מתבצעת באמצעות חלבונים ממברנליים המצויים בממברנה ומבקרים את המעבר דרכה. חלבונים ממברנליים אלה משתנים בין ממברנות התא השונות, כגון ממברנת התא או ממברנות של אברונים כגון מיטוכונדריות או פלסטידים. חקר הליפוזומים מאפשר לייצר ממברנה בעלת הרכב נתון הן מבחינת המרכיב השומני והן מבחינת ההרכב החלבוני וללמוד על תכונות מעבר חומרים מסוימים כתלות במרכיבים אלה. מחקר נרחב בשנים האחרונות מתמקד בשימוש בליפוזומים ככלי תעבורה יעיל וממוקד לתרופות. כלי זה מאפשר ריכוז של התרופה באיבר המטרה, על מנת להפחית תופעות לוואי ולהגביר את יעילות הטיפול.<ref></ref><ref></ref> <ref></ref><ref></ref>הישג זה מתאפשר בשל המגוון הגדול של מרכיבי ממברנת הליפוזום והיכולת לשלוט במרכיבים החלבוניים שלה. כמו כן בתהליך הכנת הליפוזום ניתן להגדיר את הרכה תכולתו, לכלא בתוכו תרופות רעילות שאינן באות במגע עם הסביבה אלא במטרה שאליה הן מכוונות ושם הן משוחררות בתהליך מבוקר של איחוי ממברנות .<ref></ref> כתוצאה מכך הליפוזום יכול לשמש כלי תחבורה הן לתרופות הידרופוביות והן לתרופות הידרופיליות.

לאחרונה יש שימוש בליפוזומים במוצרי קוסמטיקה לאור מחקרים המראים את יכולתם המועדפת להחדיר את החומרים הפעילים לאפידרמיס ולהגביר את יציבותם <ref></ref><ref></ref><ref></ref>וכן נעשה שימוש בטכנולוגיה ליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה לשם שיפור הספיגה והזמינות הביולוגית של רכיבים שונים<ref></ref>

==ראו גם==
* טכנולוגיה ליפוזומלית בתוספי תזונה
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.infomed.co.il/definition-1977/ליפוזום/ על הליפוזום באתר InfoMed]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רפואה
טרונקטו

טרונקטו (באיטלקית: Tronchetto) הוא אי מלאכותי בלגונת ונציה, בפאתי העיר ונציה, במערבה. 

האי, אשר נמצא צמוד לכניסה לוונציה מהיבשת, יובש ונבנה בשנות ה-60 של המאה ה-20. רוב שטחו מהווה חניונים לכלי רכבם של תיירים המגיעים אל העיר דרך גשר החירות הסמוך. האי מקושר באמצעות ה-People Mover (מסיעון) אל נמל ונציה ומשם אל ה-פיאצלה רומא (כיכר רומא), שממנה יוצאים מרבית קווי התחבורה הציבורית של ונציה (ה"ואפורטו" - האוטובוסים הימיים של העיר). 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
קטגוריה:סנטה קרוצ'ה (רובע)
לילות מריאנה

לילות מריאנה (בספרדית: Mariana de la Noche; באנגלית: Mariana of the Night) היא טלנובלה מקסיקנית שהופקה בשנת 2003 על ידי חברת טלוויסה. הסדרה היא גרסה מחודשת לטלנובלה בעלת אותה שם משנת 1975. כוכבי הטלנובלה הם: אלחנדרה בארוס, חורחה סלינס, ואילו אנחליקה ריברה וססר אבורה בתור האנטיגוניסטים.

==עלילה==
מריאנה מונטנגרו היא אישה צעירה, יפה וטובת לב שקללה רובצת על ראשה בשל העובדה העובדה ששני גברים מתו לאחר שהתאהבו בה. כאשר מריאנה מתחילה להתראות עם חביאר מנדיאטה, זה עושה תאונה עם רכבו ומת. לאחר דבר זה, מריאנה חשה אשמה ומחליטה ללבוש בגדים שחורים ולוותר על האהבה לנצח. מריאנה גרה עם אביה, אטיליו מונטנגרו, איש מרושע אשר הוא בעל המכרות שיש בכפר. לאטיליו יש שתי אחיות: האחות המבוגרת, איסבל, היא אישה מתחשבת וטובת לב, אשר גידלה את מריאנה ואחותה צ'אצ'י מאז שאמן נפטרה, ואילו האחות הצעירה, מרסיה, היא ההפך הגמור מאיסבל, מרסיה היא אישה קרת לב ומתנשאת, אשר מעולם לא ידעה לאהוב גבר בחייה. היא מנהלת את המכרות אשר בבעלות אטיליו והיא ידועה בכוחניות שלה. גברי הכפר מפחדים ממנה.

יום אחד, מגיע לכפר איש מסתורי ונאה בשם איגנסיו לוגו נבארו, אשר בא לנקום באטיליו מונטנגרו, שכן אותו אדם גרם למותם של בני משפחתו. בהגיעו לכפר, איגנסיו נתקל במריאנה, ושניהם מתאהבים מהרגע הראשון, אך אהבתם נתקלת בהמון קשיים שמציבים להם אטיליו ומרסיה.

== צוות שחקנים ==
*אלחנדרה בארוס - מריאנה מונטנגרו
*חורחה סלינס - איגנסיו לוגו נבארו
*אנחליקה ריברה - מרסיה מונטנגרו
*ססר אבורה - אטיליו מונטנגרו
*פטריסיה נבידד - יאדירה דה גררו
*אדריאנה פונסה - צ'אצ'י מונטנגרו
*רנה סטריקלר - קמילו גררו
*אלמה מוריאל - איסבל מונטנגרו
*מריה רוחו - לוקרסיה ורגאס
*חוסה קרלוס רואיז - איסידרו ואלטיירה
*פטריסיה רייס ספינדולה - מריה לולה
*ראול רמירז - האב פדרו
*אאורורה קלבל - אמא לופה
*סרחיו אקוסטה - קומצ'ה
*איגנסיו גוואדלופה - מדיומונדו פארמו
*פטריסיה רומרו - דוריס
*ארתורו מונוז - מקס מוראחה
*אליידי נונייס - מיגלינה דה פארמו
*אגוסטין ארנה - אורופו
*דניאל קונטיננט - חואן פבלו גררו
*מרג'ורי דה סוסה - קרול
*רפאל רוחאס - חררדו מונטיאל
*אספרנסה רנדון - וילמה אולברה
*ולנטינו לאנוס - חביאר מנדיאטה
*חיימה לוסאנו - אלאדיו גונזלס
*בנחמין איסאלס - ליבוריו הרננדס
*רוברטו בלנדון - איוון לוגו נבארו

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
לינגאם

לינגאם ב[[ואראנסי]]
מנחת פרחים מונחת על צלם של לינגאם, ב[[ואראנסי]]
לינגאם (במקור בסנסקריט, "סימן") הוא סמל לפולחן האל שיווה ההינדי. השימוש בסמל זה במסורת ההודית הוא מסורת עתיקה, שאת ראשיתה ניתן למצוא כבר בתרבויות המוקדמות של עמק האינדוס.

==אטימולוגיה==
משמעות השם "שיווה" היא "מבשר טובות", או "בר מזל". הצירוף "שיווה לינגה" משמעו, אם כך, "סימלו (או סימנו) של האל הגדול של היקום, שהוא כולו מבשר טובות". שיווה משמעו גם אותו אחד שבו נמה הבריאה כולה לאחר התפרקותה. משמעות המושג לינגה זהה – המקום שבו עצמים נבראים יתפרקו במהלך התפוררות היקום הנברא. על פי תפיסת ההינדואיזם, אותו אל הוא הבורא, המקיים והמפרק את היקום, ולפיכך שיווה לינגה הוא סמל לאל עצמו.
למונח लिङ्गं liṅgaṃ בסנסקריט, המתועתק כ"לינגה", משמעויות רבות, באופן כללי – סימן, סמל או מאפיין. בסנסקריט נגזרו מהמשמעות הכללית כמה וכמה שימושים שונים; בכלל זה:
* דמותו של האל;
* סימפטום או סימן למחלה;
* כתם או נקודה;
* הוכחה, אמצעי להוכחה; 
* השפעתו של תוצר, הנובע מסיבה ראשונית;
ועוד. במונח לינגאם נעשה לעיתים שימוש כמונח נרדף ל"שיווה לינגם", כמזבח או איקונה המייצג את שיווה.

==לינגאם כסמלו של שיווה==
פולחן שיווה נעשה בעיקר סביב דמות של לינגאם, שהיא בדרך כלל עמוד גלילי קצר שחלקו העליון מעוגל, בדרך כלל על בסיס עגול. הפולחן סביב דמות כזו הוא עתיק מאוד, ושרידים שלו נמצאו עוד בתרבות האראפה (Harappa), בצפון מזרח פקיסטן של היום, לפני 6,000 שנה. פולחן הלינגאם שולב בהינדואיזם לפני כ-2,000 שנה. הלינגאם הוא הסמל העתיק ביותר של שיווה; הוא עשוי מאבן, בדרך כלל, שפוסלה במיוחד או אף בצורה טבעית, אך ישנם גם לינגאם העשויים ממתכת, אבני חן, קריסטל, עץ, אדמה, ואף מקרח, חול, אורז, אוכל מבושל, חרס, גללי פרה, חמאה, מחרוזות רודרקשה, אפר, עץ אלגום, יבלית, זר פרחים, או דבשה (מולסה). מסתבר, שצורתו המדויקת של הלינגאם אינה הכרחית, והדגש הוא על היותו מייצג כוח שמימי. 

כאמור, הלינגאם הוא סמל לשיווה, שנועד להיקש ממנו אל האל שיווה. פרשנים מערביים מפרשים את הלינגאם כסמל פאלי, ומייצג את איבר המין הזכרי. לא מעט חוקרים חולקים על פרשנות זו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סמלים הינדיים
סמל חבל הסאר

סמל חבר הסאר הוא סמל המדינה הגרמנית חבל הסאר. עיצובו הוא מגן מחולק לרבעים המציגים כל אחד את חלקי החבל. הסמל אומץ כסמל המדינה עם סיום החסות הצרפתית על פי חוק של ממשלת חבל הסאר והוטען על הדגל הלאומי כדגל המדינה.

==חלקי הסמל==
*הרבע הראשון מציג את שלט האצולה של נסיך נאסאו-זארבריקן - אריה ארז'ן (כסף) בתנוחת פסיעה מוכתר בכתר אור (זהב) על רקע אזור (כחול). סביב האריה פזורות נקודות ארמין כסופות. הרבע מייצג את הערים זארבריקן (Saarbrücken) ונוינקירכן (Neunkirchen).
*הרבע השני מציג את שלט האצולה של הנסיך הבוחר הארכיבישוף מטריר - צלב גולס (אדום) תלת־ממדי על רקע לבן. הרבע מיצג את מרזיג-ודרן (Merzig-Wadern) ואת סנט ונדל (St. Wendel)
* הרבע השלישי מציג את סמל דוכסות לוריין - שדה זהב ובתוכו באנד (קו אלכסוני) אדום המוטען בשלוש ציפורים לבנות. הרבע מייצג את העיר סארלואי.
* הרבע הרביעי מציג את סמל הפלאטינאט של הריין - אריה זהב מוכתר בכתר אדום על רקע שחור. הרבע מיצג את סארפאלץ (Saarpfalz).

{|class="wikitable"
|-align = center
|נסיך נאסאו-זארבריקן||ארכיבישוף מטריר||דוכסות לוריין||הפלאטינאט של הריין
|-align = center
}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חבל הסאר
חבל הסאר
אולסטארז

אולסטארז הוא אלבום משותף של אמני משפחת תאקט אשר יצא דרך חברת התקליטים "תאקט" באוקטובר 2004.

באלבום יש 26 רצועות בעלי אורך כולל של יותר משעתיים. בין האומנים המתארחים באלבום נמצאים שרית חדד, מומי לוי, כלא 6 ועוד.

==רשימת רצועות==
=== דיסק 1 ===
{| class="wikitable"
!מספר
!שם השיר
!מבצע
!אורך
|-
|1
|הקדמה
|סאבלימינל
|2:27
|-
|2
|תאקט אולסטארז
|סאבלימינל, הצל, אילן בבילון, בוסקילז, שי 360 וגבריאל בטלר
|4:31
|-
|3
|חף מפשע

(סקיט)
|רון תיכון ובשמת תיכון
|0:33
|-
|4
|ריספקט
|סאבלימינל והצל
|4:44
|-
|5
|אין גבולות
|סיוון
|5:49
|-
|6
|זה כתוב בספרים
|סאבלימינל, הצל ואיציק שמלי
|3:52
|-
|7
|אודישן

(סקיט)
|איציק שמלי ואיתמר אליאסי
|1:52
|-
|8
|טינאנאי
|בוסקילז ושי 360
|3:37
|-
|9
|פרחים בקנה
|סאבלימינל, הצל, סיוון, איציק שמלי וגבריאל בטלר
|4:47
|-
|10
|האלר באק יאנגין

(סקיט)
|איציק שמלי ועמי יחזקאל
|0:45
|-
|11
|את אותי שופטת
|הצל ושר אל
|3:42
|-
|12
|משאולין לתל אביב
|סאבלימינל, אילן בבילון ורמדי
|5:36
|-
|13
|למה
|סאבלימינל ואיציק שמלי
|5:01
|-
|14
|כסף
|בוסקילז והדס
|4:12
|-
|15
|לא גן עדן
(סקיט)
|גבריאל בטלר
|1:33
|-
|16
|עם אחד
|גבריאל בטלר וליאור אלמליח
|5:28
|-
|17
|Peace In The Middle East
|סאבלימינל, סיוון, שי 360, אילן בבילון וגבריאל בטלר
|5:20
|}

=== דיסק 2 ===
{| class="wikitable"
|+
!מספר
!שם השיר
!מבצע
!אורך
|-
|1
|59 שניות של תהילה
|איתמר אליאסי
|1:19
|-
|2
|להבות ברקיע
|הצל
|5:00
|-
|3
|דלידה
(סקיט)
|דלידה
|0:56
|-
|4
|במועדון
|הצל, בוסקילז ו-Kobe
|4:04
|-
|5
|רק בן אדם
|איציק שמלי ושי 360
|5:24
|-
|6
|תסתכל עלי עכשיו
|סיוון
|5:04
|-
|7
|טלפון מבבילון
(סקיט)
|הצל, אילן בבילון, סיוון ודיקלה
|2:03
|-
|8
|הסוד
|סאבלימינל, הצל ושרית חדד
|5:18
|-
|9
|בבי בבי / ORIGINAL GANGSTA
|אילן בבילון
|3:18
|-
|10
|ישראל
|סאבלימינל, הצל, שי 360, כלא 6 וצ'ולו
|4:52
|-
|11
|שטח ההפקר (Tact Remix)
|סאבלימינל ומומי לוי
|5:08
|-
|12
|הנני
|סאבלימינל, הצל ואיציק שמלי
|5:16
|-
|13
|תפילה
|אילן בבילון וגבריאל בטלר
|4:32
|-
|14
|חלום בלהות
(סקיט)
|הצל
|1:02
|-
|15
|לנצח
|סאבלימינל והצל
|6:14
|-
|16
|בלופרים/תאקטליטן
(סקיט)
|הצל ועמי יחזקאל
|1:08
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Discs.asp?ArtistId=29&AlbumId=39939 האלבום באתר מומה]

קטגוריה:אלבומי 2004
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סאבלימינל
קטגוריה:אלבומי תאקט
חי (אלבום של שי 360)

חי הוא אלבום הסולו הראשון של שי 360 בעברית. האלבום נמכר החל משנת 2005.

האלבום כולל מספר סינגלים כאשר המוכר ביותר הוא "קבל" בהשתתפות הראפרים סאבלימינל, הצל וגיא מזיג. באלבום מתארחים אמנים רבים כמו אבי סינגולדה (גיטרות), ברק ציוני (בס), איציק שמלי ועוד.

==רשימת השירים==
*חי
*שי הגיע
*קבל
*שבור את הדממה
*כמו חיות
*יאסו
*עננים אדומים
*עדות
*לא יודע מה לעשות
*אלוהים שלי
*אם רק היית יודעת
*360
*פנאי פלוס
*רק בן אדם
*פת במלח
*מה שראינו
*המאבק
*שיחה ממתינה

==סינגלים==

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Discs.asp?ArtistId=21285&AlbumId=40266 האלבום באתר מומה]

קטגוריה:אלבומי 2005
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סאבלימינל
קטגוריה:אלבומי היפ הופ ישראליים
קטגוריה:אלבומי תאקט