רחל הירש

[[לוחית זיכרון בביתה בשרלוטנבורג בברלין]]
שלט רחוב הנושא את שמה בברלין
רחל הירש (5 בספטמבר 1870 – 6 באוקטובר 1953) הייתה רופאה גרמנייה ופרופסורית בבית הספר לרפואה בשאריטה בברלין. ב-1913, הפכה לאישה הראשונה בממלכת פרוסיה שמונתה לפרופסור ברפואה.<ref></ref>

==קורות חייה==
הירש נולדה בפרנקפורט, כאחת מאחד עשר הילדים של מנדל הירש, שהיה מנהל בית הספר לבנות בקהילה היהודית הדתית בפרנקפורט. אביו של מנדל היה הרב רש"ר הירש.

מ-1885 עד 1889, רחל הירש למדה לתואר בחינוך בויסבאדן ועבדה עד 1898 כמורה. הרייך הגרמני לא אישר לנשים ללמוד רפואה והיא נאלצה ללמוד בציריך בשווייץ. ב-1899 המשיכה את לימודיה בלייפציג בגרמניה ובשטרסבורג בצרפת.
היא סיימה את לימודיה ב-1904.

הירש הייתה המדענית הראשונה שגילתה נוכחות חלקיקי עמילן בדם ובשתן כשב-1906 מצאה שתאים קטנים אלו, פחות מ-0.2 מילימטרים, יכלו לחדור את הכליות ונפלטים מהגוף בשתן. היא הושפלה בפגישה עם ראשי שאריטה ומחקרה נדחה כי הרופאים חשבו שהם מכירים את התחום טוב ממנה והיא לא הצליחה לשכנעם. למרות זאת, ב-1957, ג' פולקהיימר (G. Volkheimer), עוזר בשאריטה, מצא את המחקר שלה ופרסם אותו בשם "אפקט הירש" (Hirsch Effekt).<ref name=":0"></ref>
היא נקראה לעבודה כמתמחה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ברלין בשאריטה. שאריטה היה צבאי באופיו, והיא הייתה האישה השנייה בלבד שהתקבלה לעבודה בו. הירש עבדה כעוזרת לפרופ' פרידריך קראוס.<ref name=":1"></ref> היא עבדה עם המנתח ארנסט פון ברגמן והאנטומאי וילהלם פון ולדהייר-הרץ.<ref name=":0" />

ב-1908 מונתה למנהלת המרפאה המשולבת בשאריטה, אך לא קיבלה שכר תמורת עבודתה. לאחר שהוחלפה, עזבה את שאריטה והחלה ברפואה פנימית פרטית בברלין.<ref name=":1" /> במרפאתה היו ציוד מתקדם לצילום רנטגן ומטופלים עשירים, שאפשרו לה לחיות חיי נוחות.<ref name=":0" />

ב-1913 הייתה האישה הראשונה בגרמניה שקיבלה תואר פרופסור.

ב-1914 פרסמה מאמר שכותרתו "תאונות ורפואה פנימית".<ref name=":1" />

בהיותה אישה יהודייה, נמנעה מרחל הירש האפשרות לעסוק בהוראה כמרצה. היא חיברה מסה בשם "התרבות הפיזית של נשים".<ref name=":1" /> בחיבור מנתה את השיפוט המוקדם נגד פעילות פיזית של נשים והעדיפה לבוש נוח. היא ניסתה לגייס תשומת לב לבריאות הציבור בקרב נשים על ידי העלאת המודעות להיגיינה, לתזונה ולכושר גופני. בחיבור שהתפרסם בכתב העת "Munich Medical Weekly" קראה לחבריה הגינקולוגים לא להסתכל על נשים רק מנקודת מבטם כגינקולוגים. היא טענה שהנחיתות של נשים לעומת גברים בעקבות מוחם הקל יותר אינה נכונה. על פי השקפת עולמה, חולשתן הפיזית והפסיכולוגית של הנשים לעומת הגברים נבעה מחינוך הורי שגוי.<ref name=":0" />

כשהחלה רדיפת היהודים בידי הנאצים (בין השאר בעקבות חוקי נירנברג והחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי), איבדה הירש את מעמדה עד שהרישיון שלה לעסוק ברפואה בוטל ב-1938. כשהבינה שהיא שעומדת להיעצר, ברחה בגיל 68 לאנגליה, שם לא יכלה לעסוק ברפואה ועבדה כספרנית ולבורנטית. במהלך המלחמה התגוררה ביורקשייר, וחזרה ללונדון אחרי המלחמה. המלחמה השפיעה עליה נפשית והיא סבלה מדיכאון, הזיות ותסביך רדיפה. כתוצאה מכך נשלחה לבית חולים פסיכיאטרי, שבו נפטרה ב-6 באוקטובר 1953. היא נקברה בבית קברות יהודי בלונדון.<ref name=":0"/>

==מורשת==
ביהדות גרמניה של זמנה, הפכה הירש לסמל נערץ של מעמד האישה והמאבק לשיפורו. לעומת זאת, בקרב האורתודוקסיה הגרמנית, נחשבה הירש לסמל שלילי, בשל העובדה שעזבה את העולם האורתודוקסי. במובן זה, נחשבה הירש לדוגמה לסכנה הקיימת לעולם המסורתי מעליית מעמד האישה ביהדות ובכלל. לדעת מתיאס מורגנשטרן, המקרה של הירש עמד ברקע פירושו המהפכני של הרב רפאל ברויאר (בן דודה) לשיר השירים, שראה את המגילה כאזהרה לנשים לשמור על צניעותן.

עזבונה מוחזק בידי ג' פולקהיימר. ספרי רפואה פנימית רבים שכתבה המתייחסים ל"אפקט הירש" ולמדינת ישראל העניקו לה מקום של כבוד בגלריה למדענים יהודים מפורסמים בירושלים. ב-1995 הוצב פסל ברונזה בדמותה באולם ההרצאות הישן בשאריטה.<ref name=":1" />

ב-2013, גרמניה הנפיקה בול דואר בדמותה לציון יובל המאה למינויה של רחל הירש לפרופסורית לרפואה הראשונה בממלכת פרוסיה.<ref></ref>

קטע רחוב בברלין האופטבנהוף, תחנת הרכבת המרכזית של ברלין, נושא את שמה כהכרה בהשפעתה על החברה.<ref></ref><ref>[http://www.berlin.de/stadtplan/?ADR_ZIP=10557&ADR_STREET=Rahel-Hirsch-Straße%20&ADR_INFO=%3Ca%20href=%22http://www.berlin.de/ba-mitte%22%3EBezirksamt%20Mitte%3C/a%3E Stadtplan Berlin]</ref>

==פרסומיה==
בגרמנית:
<div style="direction: ltr;">
* S. Muntner: The Rahel Hirsch Effect. In: Koroth, 3, 1964, S. 337–338.<ref name="ÄL">Wolfgang U. Eckart: Hirsch, Rahel, in: Wolfgang U. Eckart und Christoph Gradmann (Hrsg.): Ärztelexikon. Von der Antike bis zum 20. Jahrhundert. 1. Auflage. 1995 C. H. Beck München S. 189+190, Ärztelexikon. Von der Antike bis zur Gegenwart, 2. Auflage. 2001, S. 163, 3. Auflage. 2006 jeweils Springer Verlag, Heidelberg / Berlin / New York S. 170+171. doi:10.1007/978-3-540-29585-3.</ref>
* Gerhard Volkheimer: [https://www.deutsche-biographie.de/gnd120141957.html#ndbcontent Hirsch, Rahel], NDB. Band 9, Duncker & Humblot, Berlin 1972, , S. 209 f.
* Sonja Chevallier: Fräulein Professor: Lebensspuren der Ärztin Rahel Hirsch 1870–1953. Droste, Düsseldorf 1998, .
* Hedvah Ben Zev: Rahel Hirsch – Preußens erste Medizinprofessorin. Hentrich & Hentrich, Berlin 2005, .
</div>

==לקריאה נוספת==
בגרמנית:
<div style="direction: ltr;">
* Rahel Hirsch: Über das Vorkommen von Stärkekörnern im Blut und Urin. In: Zeitschrift für experimentelle Pathologie und Therapie, 3. Jg., 1906, S. 390 ff.
* Rahel Hirsch: Ueber das Uebergehen corpusculärer Elemente in den Harn. In: Berliner Klinische Wochenschrift, 45. Jg. 1908, S. 331.
* Rahel Hirsch: Körperkultur der Frau. Urban & Schwarzenberg, Wien 1913.
* Rahel Hirsch, Friedrich Kraus: Unfall und innere Medizin. Springer 1914.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://jwa.org/encyclopedia/article/hirsch-rahel Jewish Women's Archive article] 
* [http://denkmaeler.charite.de/site/hirsch/denkmal/ Hirsch memorial at the Charité] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדעניות יהודיות
קטגוריה:רופאות גרמניות
קטגוריה:מדענים יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:משפחת רש"ר הירש
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1870
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1870
קטגוריה:נפטרות ב-1953