OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בואשן גירית פלאוואן

בואשן גירית פלאוואן (שם מדעי: Mydaus marchei) הוא מין מהסוג בואשן הגירית החי בטבע רק באי פלאוואן שבפיליפינים. הוא קרוב משפחתו של בואשן הגירית ודומה לו מאוד.

אורכו הממוצע 36–46 ס"מ ומשקלו 0.85-2.5 ק"ג. הם דומים במראה לבואשן הגירית עם פרווה חומה כהה, זנב קצר, פס לבן לאורך גבם, החוטם מחודד והגפיים קצרים ובעלי טפרים חדים המשמשים לחפירת מנהרות. האוזניים קטנות וכמעט לא נראות בתוך הפרווה. לנקבות יש 6 פטמות. וכמו לרוב הבואשים ישנה בלוטה ליד פי הטבעת ובתוכה נוזל מסריח המשמש להגנה.

הבואשן חי בטבע רק ביערות ואזורי שיחים באי פלאוואן שבפיליפינים ובאיים קטנים באזור. הם יוצאים ממאורתם בלילה לחפש מזון הכולל בעיקר חסרי חוליות קטנים כמו סרטני מים מתוקים וחרקים והם חופרים באדמה כדי למצוא את טרפם. הם יכולים לשוטט עד 2 ק"מ בלילה כדי לחפש מזון.

כשטורף מאיים עליהם הם יקפאו במקום ואז ינבחו בתוקפנות כדי להבריחו ואם זה לא יעזור הם ירססו עליו את הנוזל המסריח. הם חיים ביחידות רוב זמנם.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1887
תנחום אבגר

תנחום אבגר (23 ביוני 1946 – 26 בספטמבר 2015) היה משורר, עורך, מגיה ונקדן ישראלי.

==ביוגרפיה ויצירה==
אבגר נולד בקרלובי וארי שבצ'כוסלובקיה, עלה לישראל בגיל שלוש וגדל ברמת גן.

החל לכתוב בשנות השישים, פרסם שלושה קובצי שירים בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, ולאחר הפסקה ארוכה, פרסם בשנת 2014 קובץ ובו שירים חדשים לצד שירים מחודשים. כמו כן פרסם לאורך השנים כמה סיפורים קצרים שראו אור בכתבי העת "כרמל" ו"קשת החדשה".

ספרו הראשון, "ירוק מעצלותי" ראה אור בשנת 1979. יצירתו שזורה הומור דק ומודעותו הלשונית מפותחת, מפתיעה ופרובוקטיבית. מאחורי סתמיותו המדומה של הביטוי מסתתרת מעין תוקפנות. שיריו בנויים על תחכום, ולא מסתמכים רק על הבעה רגשית.<ref>לאורה ריינגולד, [https://heksherimlexicon.bgu.ac.il/lexicon-entry/אבגר-תנחום/ תנחום אבגר], לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית</ref>

שני קווים מקבילים עוברים לסירוגין בשיריו. קו אחד הוא של האני השר - הגבר, והקו השני הוא מצבה של האישה. האופטימיות והעוצמה שייכים לאישה, שהיא האקטיבית והחושנית, ואילו רוחו של הגבר מאוימת וחסרת מנוחה, פסיבית ומסתייגת. שני הקווים כאילו משלימים זה את זה.<ref>ישראל בר כוכב, [https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1987/10/30/01/article/235 נערת הדובדבנים המרירה], מעריב, 30 באוקטובר 1987</ref>

אבגר נפטר בכפר סבא בספטמבר 2015 לאחר מאבק במחלה קשה, בגיל 69. הותיר אחריו אישה, בת מנישואים קודמים, ושלושה נכדים. לבקשתו נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.

במאי 2022 נערך ערב שירה לכבודו של אבגר ונדונה בו שירתו. מבקרים ואוהבי שירתו התכנסו בערב זה, וביניהם המשוררים מרדכי גלדמן, ישראל בר כוכב, אלי הירש ודוד (ניאו) בוחבוט, שהעלו דברים לזכרו ודנו בפשטות המתוחכמת והמעודנת של שירתו ובדיוק בלשון וברגש. זוהי שירה שכתובה במעין טון דיבורי, אך הדיבור הוא בעצם סוג של שירה צרופה. מנחם בן כתב על אבגר, שהוא "משורר מבריק, בעל הומור נדיר ועברית יפהפייה ונדירה".<ref></ref>

== ספריו ==
*ירוק מעצלותי: שירים, תל אביב: אורלית תשל"ט 1979
*רחב: שירים, תל אביב: ספרית פועלים תשמ"ד 1983
*החום המיוחס, רמת גן: סדרת חלומות 1985
*הימים היו יפים מאיתנו, רעננה: אבן חושן 2014

==קישורים חיצוניים==
* [https://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=creator,contains,תנחום%20אבגר,AND&tab=default_tab&search_scope=Local&vid=NLI&lang=iw_IL&mode=advanced&offset=0 פרסומיו של תנחום אבגר] בספרייה הלאומית (כולל עריכות)
* [https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon//00492.php תנחום אבגר], לקסיקון הספרות העברית החדשה
* [https://heksherimlexicon.bgu.ac.il/lexicon-entry/אבגר-תנחום/ תנחום אבגר,] לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
* אלי הירש, [http://elihirsh.com/?p=5701 תנחום אבגר, הימים היו יפים מאיתנו], ידיעות אחרונות, "7 לילות", 7 בנובמבר 2014, באתר של הירש
* 
* 
*חגית בת-אליעזר, [https://www.korebasfarim.com/2015/05/24/ראשון-שירה-חגית-בת-אליעזר-על-ספר-השירה-5/ רשימה על ספר השירים "הימים היו יפים מאתנו]", במגזין ספרות "קורא בספרים", 24 במאי 2015

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קטגוריה:רמת גן: אישים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
מנזר סן ונסן דה פול

מנזר סן ונסן דה פול
מנזר סן ונסן דה פול (בצרפתית: Hospice Saint Vincent de Paul) הוא מוסד צדקה קתולי בירושלים ובו בית יתומים, בית ספר ומחלקה לעיוורים ולנפגעי נפש.

המנזר לא פונה לעיר העתיקה אלא פונה דרומית אל עמק ממילא.
הקומפלקס מורכב משלושה מבנים עיקריים: הבניין המרכזי, מבנה כנסייה נפרד ומבנה של שש עשרה חנויות בחזית הראשית ברחוב ממילא.

שכר הדירה שגבה המוסד מבתי העסק היה בו לסייע במימון פעולות המוסד. לחנויות הללו היה חלק משמעותי בהפיכת רחוב ממילא לאזור מסחרי חשוב.

==היסטוריה==
האב [[ונסן דה פול, מייסד ארגון "האחיות הרחמניות של סן ונסן דה פול"]]
המנזר נוסד ונבנה בין השנים 1886–1911 על ידי בנות הצדקה "Filles de la Charité" שאותו ייסד בצרפת האב ונסן דה פול ב-1629.

דה-פול גייס נשים לעבודה בבתי חולים. הן לא היו חייבות להיות נזירות ולקבל עליהן שבועת נזירות וגם לא להתחייב מראש לתקופת שרות קצובה אולם היה עליהן להתלבש בפשטות ובצניעות ולהקדיש עצמן לטיפול בחולים. ארגון זה קיים עד היום כ"בנות החסד" או כ-"האחיות הרחמניות של סן ונסן דה פול", (Sœurs de Saint Vincent de Paul). הארגון מונה כיום כ-21 אלף נזירות.

המנזר הוא בין המבנים המקוריים שנבנו לאורך רחוב ממילא ההיסטורי במאה ה-19. אחרי איחוד ירושלים ב-1967 התעוררו מחשבות לגבי שיקום ופיתוח של שכונות הגבול ממילא ומוסררה שהיו שכונות עולים דלות. ממילא הוגדרה כאזור שיקום בעדיפות ראשונה. בראשית שנת 1971 הוקמה "חברת קרתא" - חברה לפיתוח מרכז ירושלים בע"מ, כדי לחדש את האזור על ידי שיקום ופיתוח אזור ממילא והסביבה. לצורך כך הופקעו כ-100 דונם משטח ממילא והועברו לבעלות "קרתא". התכנון הופקד בידי האדריכלים ז'ילבר וייל ומשרדו של משה ספדיה ועל הפרויקט הופקדה אירית כוכבי, הם "הצוות לתכנון ממילא", שתכננו בהתאם לתוכנית אב של "הצוות לתכנון מרכז ירושלים" של עיריית ירושלים. תוכנית האב אישרה את פינוי והריסת כל המבנים שאינם היסטוריים במתחם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:ממילא
קטגוריה:ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני
ונסן דה פול
קטגוריה:ירושלים: בתי יתומים
בראנסק

בראנסק (בפולנית: Brańsk; בפי יהודי העיירה: בריינסק) היא עיירה במחוז ביילסק פודלסקי שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
בשנת 1264 נערך ביישוב קרב בין דוכסות קרקוב ובין היוטבינגים. בשנת 1493 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי אלכסנדר יגיילו.

==יהודי בריינסק==
בית הקברות היהודי בבראנסק
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בבריינסק כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה בית ספר מרשת תרבות ותלמוד תורה. בקיץ 1937 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נפגעו כ-100 יהודים.

ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לבריינסק, אך נסוגו ממנה כעבור שבועיים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולטוב. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, והולאמו עסקי תושביה.
 
ב-25 ביוני 1941 נכבשה בראנסק בשנית בידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודיה לעבודות כפייה, תוך הקמת יודנרט וחיוב היהודים בענידת טלאי צהוב.

ביולי 1941 הוקם בעיירה גטו, אשר גודר לקראת סוף השנה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים. בעקבות ידיעות שהגיעו ליושבי הגטו על השמדת יהודי הסביבה, נמלטו ממנו כ-800 יהודים. חלקם הצטרפו לפרטיזנים, וחלקם נתפסו, או שבו לגטו.

בתחילת נובמבר 1942 נערכה בגטו אקציה, בה גורשו יושביו לגטו ביאליסטוק, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מספר יהודים מהגטו הצליחו להימלט ליערות בזמן האקציה.

כ-70 יהודים שהסתתרו בבונקרים בגטו ונתפסו, נרצחו בידי הגרמנים בבית העלמין היהודי בעיירה.

===רבני בריינסק===
חלק מרבני בריינסק התפרסמו בעולם היהודי:
* רבי מאיר נכעס (החל מ-1822)
* רבי יהודה (יודל) חריף
* רבי שאול פדובה מדיננבורג (ר' שאול דיננבורגר)
* רבי שאול זליג הכהן לימים רבה של דווינסק
* רבי מאיר שלום הכהן (מ-1870 ועד פטירתו ב-1884)
* רבי שלמה שמריהו מרגליות (נפטר 1906)
* רבי שמעון יהודה הכהן שקופ - הרב שקופ הגיע לבריינסק עם ישיבתו המפורסמת שעברה עמו הלאה, ב-1920, לגרודנו
* רבי יוסף יצחק זיו - מאנשי המזרחי, נפטר בצעירותו
* רבי אברהם יעקב סירקביץ
* רבי יצחק זאב צוקרמן - שני הרבנים האחרונים נספו בטרבלינקה

==לקריאה נוספת==
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "בְּרַנְסְק, נפת ביילסק, מחוז ביאליסטוק", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 187–191.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פודלסיה: יישובים
קטגוריה:פודלסיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קורט האזה

גנרל אוברסט קורט האזה (בגרמנית: Curt Haase; 15 בדצמבר 1881 – 9 בפברואר 1943), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס ועל ארמייה במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
האזה נולד ב-15 בדצמבר 1881 בבאד הונף שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1901 התגייס האזה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-65 (וירטמברג ה-4). האזה לחם כמפקד סוללה במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר האזה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 מונה האזה למפקד סוללה 9 בגדוד ה-3 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בנובמבר 1925 מונה לקצין מטה במחלקת חיל התותחנים במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. ב-1 בפברואר 1930 מונה למפקד הגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט, והועבר למפקד באגף ההדרכה של חיל התותחנים. במרץ 1935 מונה האזה למפקד הדיוויזיה ה-3, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד הראשי של חיל התותחנים, וב-1 בנובמבר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-16 בנובמבר 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-3, ובמקביל כיהן גם כמפקד המחוז הצבאי ה-3.

===מלחמת העולם השנייה ואחריתו===
בפרוץ המלחמה היה האזה מפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם האזה עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, ועל הצלחתו בקרבות קיבל האזה ב-8 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-19 ביוני 1940 הועלה האזה לדרגת גנרל אוברסט, וב-14 בנובמבר 1940 פרש מתפקידו. ב-15 בפברואר 1941 מונה למפקד הארמייה ה-15, ופיקד עליה עד ה-1 בדצמבר 1942. ב-9 בפברואר 1943 מת האזה בברלין כתוצאה מהתקף לב או סרטן בגיל 61.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/H/HaaseCurt.htm קורט האזה] באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:מעוטרי עיטור בית הוהנצולרן

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
הסליק ביגור

הסליק בקיבוץ יגור הוא סליק ארצי שנבנה בשנים 1937–1938 בקיבוץ יגור והיה הסליק המרכזי בצפון הארץ.

==היסטוריה==
השלל שנתפס בסליק של יגור בשבת השחורה

בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, בנה ארגון "ההגנה" סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות. בימים אלו קיבוץ יגור היה מרכז חשוב של "ההגנה" ולכן הכיל את אחד הסליקים הגדולים.
ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד.

הבריטים חפשו במשך מספר ימים בעזרת כלבים ומגלי מתכות ולבסוף גילו את הסליק המרכזי ועוד 25 סליקים קטנים.
זה היה אחד הסליקים הגדולים שבו נתפסו כ־80 מרגמות 52 מ"מ, עשרות רובים תת-מקלעים ותחמושת רבה.
הנשק שהיה בסליקים הוחרם וחלק מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".

הסליק המרכזי שנותר ריק לחלוטין מאז השבת השחורה, שוחזר ושופץ בשנת 1983 במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ.

==המבנה והכניסה הסודית==
מנגנון הכניסה הסודית לסליק של יגור

הכניסה לסליק הייתה דרך חור ברצפה של צריף בקיבוץ, כאשר הצריף שימש כמסווה לסליק. החור מוקם תחת מכונה, אך היה מוסתר מהעין אם לא פתחו את הכניסה דרך מנגנון מיוחד. כדי לפתוח את הדלת של הסליק היה צורך להסיר את אחד מחלקי המכונה שדרכו היה אפשר להעביר מוט שפותח את דלת הכניסה. בזכות מנגנון מתוחכם זה הסליק ניצל מגילוי פעמים רבות.

{|class="wikitable" style="float:center; text-align:center;"
|-
|יש להסיר את אחד מחלקי המכונה כדי לחשוף את מנגנון הפתיחה
|כך נראה החור שדרכו ניתן לפתוח את הכניסה הנסתרת לסליק
|דלת הכניסה מהצד התחתון (בתוך הסליק)
|-
|colspan="3"|הכניסה הסודית אל הסליק
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.yagur.com/MaslulY/ הסליק הגדול] תיאור מתוך אתר מרכז המבקרים של קיבוץ יגור
* [https://www.youtube.com/watch?v=VasoNRCRAOg הסליק והמשטרה בקיבוץ יגור] - סרטון הסבר וסיור במקום 
* 
* [http://www.nrg.co.il/online/54/ART2/251/824.html בחזרה לסליק: הנער שהפך לסבא משחזר את השבת השחורה]

יגור
קטגוריה:עמק זבולון
קטגוריה:יגור
מילונגה

קבוצת מילונגה ב[[בואנוס איירס]]
מילונגה היא סוגה מוזיקלית, שמקורה באזורי הריו דה לה פלאטה של ארגנטינה ואורוגוואי. היא הייתה פופולרית מאוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. המילונגה היא פיתוח של סגנון שירה מוקדם יותר, שנודע בשם "פאיאדה דה קונטרפונקטו". מקצב השיר, ברוב המילונגות, הוא 2/4, ומתאפיין בקצב מהיר ומלא חיים.

מילונגה היא "הבנרה נלהבת". ההבנרה המקורית התחלקה לארבע פעמות, במקצב שתיים-ארבע סטנדרטי, עם הטעמת סטקאטו על כל צליל. במעבר למילונגה, לעומת זאת, כל ארבעת הצלילים מתחזקים כיוון שהקצב מוכפל. חוזק הפעמה הראשונה מחליש את הפעמה הרביעית ומשווה למילונגה כמעט תחושה של ואלס: אחת-שתיים-שלוש (ארבע), אחת-שתיים-שלוש (ארבע).

מקצב ההבנרה איטי יותר, מפורש יותר, של אחת, שתיים, שלוש-ארבע. לפחות פסנתרן טנגו מודרני אחד גורס, שהפולקה השפיעה על האצת המילונגה.

המילונגה בנויה על מקצב סינקופטי, המורכב משמונה פעמות עם דגש על הראשונה (לפעמים גם השנייה), הרביעית, החמישית והשביעית.

* 2/4 רגיל
[1] 2 3 4 [5] 6 7 8

* מילונגה
[1] 2 3 [4] [5] 6 [7] 8, לפעמים גם [1] [2] 3 [4] [5] 6 [7] 8

* טרסייו (ריתמוס) 332
[1] 2 3 [4] 5 6 [7] [8];

במשך הזמן, נוספו צעדי מחול ושאר השפעות מוזיקליות, מהן התפתח בסופו של דבר הטנגו.

בשנות ה-1890 כבר כתבו מלחינים בצורה מובנית, שניכר בה עדיין דמיון מסוים למילונגה או לטנגו אנדלוסי, ותהיה בהמשך לטנגו מפותח במלואו.

==אמנים==
המוזיקאים האורוגוואים והארגנטינאים, הנודעים במילונגה שהלחינו ועיבדו, הם רוברטו פירפו, אנחל ד'אגוסטינו, פדרו לאורנס, אנחל ויולדו, פרנסיסקו קאנארו, רודולפו ביאג'י, חואן ד'אריינסו, אדגרדו דונאטו, גאבינו אסייאסה, אניבל טרואילו, לוצ'ו דמארה, דומינגו פדריקו, אנחל וארגאס, מריאנו מורס, אלפרדו סיטארוזה, פרנסיסקו לומוטו, אסטור פיאצולה וקרלוס די סארלי. אמנים אלה פעלו בשנים הראשונות של עידן הטנגו, תור הזהב שלו. להקת לוס מונלייטס הוציאה שיר בשם "מילונגה דה פלו לארגו" ("מילונגה לשיער הארוך") בתקליט הבכורה שלהם, "מונלייטס".

המלחין והפסנתרן הארגנטינאי פרננדו אוטרו ביסס רבות מיצירות התזמורתיות והקאמריות על מקצב זה בכתיבה לתזמורת סימפונית, רביעיית מיתרים והרכבי ג'אז. 

קווין ג'והאנסן הוא אמן רוק ארגנטינאי בן זמננו, שהרפרטואר שלו כולל מספר רב של שירים, המשלבים מוזיקה עממית ומוזיקה פופולרית עם מקצבי מילונגה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית
קטגוריה:מוזיקה ארגנטינאית
קטגוריה:מוזיקה אורוגוואית
ויאליקאיה בראסטאביצה

ויאליקאיה בראסטאביצה (ברסטביצה הגדולה, בבלארוסית: Вялікая Бераставіца; ברוסית: Большая Берестовица; בפולנית: Brzostowica Wielka; ביידיש: וויאַליקייַאַ ביעראַסטאַוויצאַ) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

== תולדות היישוב ==
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1506, ובמהלך המאות ה-17 וה-18 הייתה בבעלות משפחת פוטוצקי. בשנת 1754 קיבל היישוב זכויות עיר.

בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בפלך גרודנו שבאימפריה הרוסית, ובשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.

== יהודי ויאליקאיה בראסטאביצה ==
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ובעיירה פעלו מוסדות תרבות וחינוך יהודיים, ובהם בית ספר מרשת תרבות.

בשנת 1926 הוקם בעיירה סניף של טא"ז, הסניף החזיק מרפאת ילדים ומטבח עבור ילדי עניים. כן התקיימו במסגרתו קייטנות קיץ ונשלחו ילדים מן העיירה למקומות מרפא.

עם כניסת הצבא האדום לעיירה בספטמבר 1939, הולאמו בה העסקים הפרטיים. בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גירשו את רוב יהודיה לקרינקי, ואת היתר ריכזו בגטו קטן שהוקם בעיירה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בקיץ 1942 גורשו גם הם לקרינקי, ושולחו עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה טרבלינקה ולמחנה קלבסין.

==לקריאה נוספת==
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "בְּז'וֹסְטוֹבִיצָה וִייֶלְקָה", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 138–139.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
מרדכי ברתנא

מרדכי ברתנא (ברטינסקי) (12 בנובמבר 1909 – 10 באפריל 1986) היה משורר ישראלי שכתב בעברית וביידיש, והיה מוכר יותר בשם העט שלו ב. מרדכי.

== ביוגרפיה ==
ברתנא נולד בעיירה פודברודז', בקרבת וילנה, התחנך בחדר, בישיבה, ובגימנסיה עברית בווילנה. בבגרותו עבר לוורשה, שם למד בבית המדרש "תחכמוני" ובסמינר היהודי למורים.

ברתנא עלה ארצה בשנת 1935 ולמד מספר שנים באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן עסק בהוראה ועם קום המדינה שימש מפקח על בתי הספר מטעם משרד החינוך.

בנו הוא המשורר וחוקר הספרות אורציון ברתנא.

=== יצירתו ===
בראשית דרכו כתב ברתנא שירים ביידיש, אולם עם עלייתו ארצה עבר לכתוב עברית. בסך הכל פרסם 14 ספרי שירה וארבעה ספרי לימוד, וכן ערך ותרגם מספר ספרים.

בשנת 2009 פורסם מבחר משיריו תחת הכותרת "שואל כאדם ועונה כיהודי: מבחר שירים 1931-1974" בהוצאות כרמל ועמדה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
טסמה מוגס

טסמה מוגס (נולד ב-2 בפברואר 1988) הוא אתלט ישראלי המתמחה בריצות ארוכות, אלוף ישראל 3 פעמים בריצת 5000 מטר (2012, 2010, 2009), פעמיים בריצת חצי מרתון (2012, 2010) 3 פעמים בריצת 10000 מטר (2012, 2010, 2009) ושיאן ישראל בעבר במקצוע זה.

== ביוגרפיה ==
מוגס נולד באתיופיה. התחרה בריצות 5000 מטר ו-10,000 מטר. ב-2008 עלה לישראל, התגורר תחילה בבאר שבע ולאחר מכן עבר לרעננה והתאמן במסגרת אגודת הפועל אתלטי אורן השרון. 

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי 2009 זכה מוגס במדליית כסף, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:01.18 דקות, אחרי בריהון וובה מישראל (29:56.91 דקות) ולפני ג'פרי ויינשטיין מארצות הברית (33:18.96 דקות).

בפברואר 2010 זכה באליפות ישראל במרוצי שדה ה-49. בדצמבר 2010 זכה באליפות ישראל בחצי מרתון בזמן של 1:03:20 שעות; הזמן לא הוכר כרשמי וכשיא ישראל לאחר שנמצא כי אורך המסלול היה קצר ב-133 מטר מהאורך הרשמי. בדצמבר 2012 זכה באליפות ישראל בחצי מרתון בזמן של 1:04.40 שעות. במאי 2013 זכה באליפות ישראל בריצת 10,000 מטר, וקבע שיא ישראל חדש של 28:12.58 דקות. 

בינואר 2015 התחרה לראשונה בריצת מרתון במסגרת אליפות ישראל ומרתון טבריה. הוא סיים שני בין הישראלים לאחר זוהר זימרו, בתוצאה של 2:18:27 שעות. בספטמבר 2015 סיים במקום ה-25 במרתון ברלין בתוצאה של 2:15:29 שעות וקבע את הקריטריון לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקים האולימפיים סיים במקום ה-121 בתוצאה של 2:30.30 שעות. בנובמבר 2019 סיים במקום הרביעי במרתון פירנצה, בתוצאה של 2:13:40 שעות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://tiberias-marathon.iaa.co.il/index.php?uri=/results/athlet/9215 מוגס טסמה] באתר איגוד האתלטיקה הישראלי
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רצי מרתון ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל באתלטיקה
קטגוריה:רצים ישראלים למרחקים ארוכים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:שיאני ישראל בריצה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1988
בואשן הגירית (סוג)

בואשן הגירית (שם מדעי: Mydaus) הוא סוג בעל שני מינים ממשפחת הבואשיים החיים באיים באינדונזיה ובפיליפינים שבדרום-מזרח אסיה. אלו הם הבואשיים היחידים שחיים בעולם הישן.

אלו טורפים קטנים בעלי גוף שחור וקטן ופס לבן לאורך הגב. הראש בעל חוטם מוארך ויש להם סימנים שחורם על העיניים כשהראש לבן. לעומת רוב הבואשים יש להם זנב קטן אבל בלוטות ריחניות באזור פי הטבעת המשמשות אותם לפליטת נוזל מסריח להגנה.

== מינים ==
*בואשן גירית פלאוואן (Mydaus marchei)
*בואשן הגירית (Mydaus javanensis)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריק קיוויה
קטגוריה:בואשיים
בסריסקוס

בַּסָרִיסְקוּס (שם מדעי: Bassariscus) הוא סוג של ראקוניים החיים בדרומה של אמריקה הצפונית ובאמריקה המרכזית ביערות, אזורים הרריים ומדבריות. הם קרוביהם של הראקון והקואטי, אך קטנים מהם ובעלי זנב מפוספס בטבעות שנתן להם את שמם. כמו כן הם בעלי עיניים גדולות, אוזניים ואף ארוכים ופרווה זהובה.

ישנם 2 מינים של בסריסקוסים:
*דביבון זנב-טבעת (Bassariscus astutus) - המין הגדול יותר שנפוץ מדרום ארצות הברית עד מרכז מקסיקו
*קקומיסטו (Bassariscus sumichrasti) - המין הקטן יותר שנפוץ בעיקר במרכז אמריקה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1887
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אליוט קוס
קטגוריה:ראקוניים
חרשה (אתר מקראי)

חֹרְשָׁה (גם: הַחֹרְשָׁה) הוא אתר מקראי הנזכר בספר שמואל, בסיפור הסתתרותו של דוד מפני שאול במדבר זיף.

האתר נזכר בסיפור המקראי, כך: .

הצעת הזיהוי המקובלת למקום היא באתר הארכאולוגי ח'רבת ח'ריסה, הממוקם כשלושה ק"מ דרומית לתל זיף.

יש הסבורים כי "חורשה" זו המשיכה להתקיים גם בתקופה הרומית, כאשר עדות לכך היא כתובת שנמצאה בטבריה בה נזכר אדם שמוצאו מ"חורשה", וכן אזכור שם יישוב דומה באזור זה בכתביהם של יוסף בן מתתיהו ושל קלאודיוס פטולמאוס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:הר חברון
חוטמן הרים

חוטמן הרים (שם מדעי: Nasuella) הוא סוג של טורפים ממשפחת הראקוניים שקרובים לסוג חוטמן הנפוץ והמוכר יותר. זהו סוג בעל שני מינים שדומים לחוטמן אך קטנים ממנו ונפוצים בעיקר בקצה הצפוני של אמריקה הדרומית ביערות הרריים ומכאן שמם. 

חוטמנים אלה הם קטנים ובלתי מוכרים כמעט למדע, אך מזכירים מאוד את החוטמנים המוכרים. המין המערבי התגלה ב ונחשב עד היום לדעת הרבה מיונים לתת-מין של חוטמן הררי מזרחי - המין המוכר יותר. לא ידוע כמה פרטים כאלה יש והאם הם בסכנת הכחדה.

== מיון ==
*חוטמן הרים מזרחי (Nasuella meridensis)
*חוטמן הרים מערבי (Nasuella olivacea)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראקוניים
בירז'

בירז (בליטאית: , בירז'אי; ביידיש: בירזש) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבצפון ליטא המשמשת כמרכז המנהלי של מחוז המשנה בירז'. בבירז' התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון של בירז' הוא משנת 1455. בשנת 1586 החלה בנייתה של טירה ביישוב, ובשנת 1589 הוענקו לו זכויות עיר. בשנים אלה נבנה בעיר סכר על שני הנהרות לצדם היא יושבת, תוך יצירת אגם מלאכותי, הראשון מסוגו בליטא.

מהמאה ה-16 ישבו בעיר מספר מבני משפחת רדזיוויל, והעיר נעשתה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית. במהלך פשיטות האימפריה השוודית במחצית השנייה של המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה הטירה שבעיר מספר פעמים.

==יהודי בירז'==
בית העלמין היהודי בבירז']]
יהודים ישבו בבירז' מסוף המאה ה-16, ונטלו חלק פעיל בפיתוח היישוב. בין מלחמות העולם חיו בעיר כ-3,000 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות תרבות ודת יהודיים. בתקופה הסובייטית נסגרו מוסדות אלו, ועסקי היהודים בעיר הולאמו בחלקם.

ב-26 ביוני 1941 נכנסו לבירז' הגרמנים, ועד מהרה החלו ליטאים מקומיים לפרוע ביהודי המקום. ב-26 ביולי רוכזו כל יהודי העיר בגטו שהוקם בה, תוך רצח יהודים בעת ההעברה.

ב-8 באוקטובר 1941 נלקחו כ-2,400 יושבי הגטו, ובהם כ-900 ילדים, ליער אסרטבה (Astrava), כ-3 ק"מ מהעיר, ושם נרצחו כולם בבורות ירי.
===רבני בירז'===
בשנת תר"ב מינתה קהילת בירז' את הרב אשר ניסן לוינזון לכהן כרבה, לאחר פטירתו בשנת תרל"ט מונה הרב יוסף זונדל לרב הקהילה.

בשנת תרמ"ח מונה הרב פינחס הכהן לינטופ לרב הקהילה החסידית בבירז', לאחר פטירתו בתרפ"ד מילא את מקומו חתנו רבי בנימין צבי מובסס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז פוניבז'
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
גיריות

גיריות (שם מדעי: Melinae) היא תת-משפחה של סמוריים. רוב הגיריות הן חיות בינוניות בעלות גוף גדול ומגושם, טפרים ארוכים וראש לבן עם "מסיכה" על העיניים וכן חוטם מוארך העוזר להן להריח.

הגיריות חיות במאורות באדמה ויוצאות בלילות לחפש מזון. הן אוכלי כל הניזונות ממגוון בעלי חיים וצמחים. במיוחד הן אוהבות תולעים כגון ״שלשולים״ (תולעי אדמה).

==מיון הגיריות==
* סוג ומין יחיד גירית דובית (Arctonyx collaris)
* גירית (Meles)
** גירית מצויה (Meles meles)
** גירית אסייתית (Meles leucurus)
** גירית יפנית (Meles anakuma)
* גירית סמורית (Melogale)
** גירית סמורית בורנאית (Melogale everetti)
** גירית סמורית יאווה (Melogale orientalis)
** גירית סמורית סינית (Melogale moschata)
** גירית סמורית בורמזית (Melogale personata)
** גירית סמורית וייטנאמית (Melogale cucphuongensis)

בנוסף קיימים שני מינים נוספים הקרויים גירית אך אינם נכללים בתת-משפחה זו: גירית הדבש (Mellivora capensis) וגירית אמריקאית (Taxidea taxus). הן דומות לגיריות האחרות, אך מאפיינים מסוימים משייכים אותן לתת-משפחות עצמאיות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.wildlifeonline.me.uk/european_badger.html גיריות באתר wildlifeonline]

קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:שמות עממיים של יונקים
ביאליניצ'י

ביאליניצ'י (בבלארוסית: Бялынічы; בפולנית: Białynicze) היא עיר במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, כ-44 ק"מ מערבית למוהילב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

==תולדות היישוב==
ביאליניצ'י נזכרת לראשונה במאה ה-16 ככפר במחוז ויטבסק. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בהמשך המאה ה-17 נחרבה העיירה כתוצאה מקרבות בין הרוסים והליטאים.

==יהודי ביאליניצ'י==
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, ובעיירה פעל בית ספר יידי.

ב-6 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סימן מזהה וחובת ביצוע עבודות כפייה. בספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-150 גברים יהודים מהעיירה.

כ-600 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי המשטרה הבלארוסית. ב-12 בדצמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי הגטו בתעלת מכי (Mkhi).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מחוז מוהילב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
הגנה קתודית

הגנה קתודית (באנגלית: Cathodic protection), היא שיטה לעצירת הליך החלודה של מבנים מתכתיים, למשל ובעיקר צינורות תת-קרקעיים. בשיטה זו יוצרים מעגל חשמלי ההופך את המבנה המתכתי המוגן לקתודי ביחס לאזור אנודי מלאכותי.

למעשה יוצרים מעגל חשמלי המזרים דרך גוף אנודי מלאכותי זרם אל הקרקע, הנקלט על ידי הצינור המוגן. זרם זה צריך להיות מספיק גדול כדי לנטרל את כל הזרמים האנודיים הנפלטים מפני הצינור. הצעות ראשונות להפעלת הגנה קתודית בוצעו על ידי האמפרי דייווי בשנת 1824.

==שיטות הגנה קתודית==
ניתן להגן קתודית על מבנה מתכתי בקרקע בשיטות הבאות:
* אנודת הקרבה (באנגלית: sacrificial anode או Galvanic anode), מקובל למשל במנועי ספינות קטנים
* מתקן בזרם מאולץ

=== אנודות הקרבה ===
אנודת הקרבה סטנדרטית

יצירת מעגל חשמלי על ידי של אנודה או מספר אנודות אל הצינור המוגן.

האנודה מיוצרת במיוחד למטרה זו, עשויה מסגסוגת של מתכת הממוקמת גבוה יותר בשורה הגלוונית מברזל ++Fe (צינור פלדה), בדרך כלל מגנזיום ++Mg או אבץ ++Zn.

האנודה ארוזה בתוך שק עם חומר מילוי היגרוסקופי המונחת בקרקע בסמוך לצינור עליו היא מגינה.

יתרונות השיטה:
# קלה להתקנה
# זולה
# אין צורך בתחזוקה שוטפת
# אין צורך במקור זרם חיצוני

חסרונות השיטה:
# מתאימה רק לצינורות בעלי עטיפה חיצונית טובה
# מתאימה להתקנה רק בקרקעות בעלות מוליכות חשמלית גבוהה
# אורך חיים קצר יחסית: 5-15 שנים
# תפוקת זרם נמוכה: לכן מתאימה לקטעי צנרת קצרים יחסית

=== מתקן בזרם מאולץ ===
יצירת מעגל חשמלי בעזרת מיישר זרם הניזון ממקור מתח חיצוני. הקוטב השלילי של המיישב מחובר באמצעות כבל אל המבנה המתכתי המוגן. הקוטב החיובי מחובר באמצעות כבל אל גוף היוצר את האזור האנודי - שדה האנודות.

לשדה האנודות מספר צורות בהתאם לזרם המתוכנן, מקדם התנגדות של שכבות הקרקע והקרבה למבנה המוגן.

השיטה מאוד מקובלת בחברות בעלות תשתית אורכית גדולה של מאות ואלפי קילומטרים.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* W.Von Baeckmann, Hand book of cathodic corrosion protection, GPP, 1997
* API RP 1632 Cathodic protection of underground petroleum storage tanks and piping systems, API, 1996
</div>
* [http://www.energy.org.il/info/m-energy/environment/environment-016.htmhttp://www.energy.org.il/info/m-energy/environment/environment-016.htm מצגות לגבי שימוש בהגנה קתודית]

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.cathodicprotection101.com/ cathodic protection 101 ], באתר (stoprust)
* תרגם ש.מ. 	[https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/11/25/26339760.pdf	הגנה קטודית],	'מערכות ים' מ"ג, אוקטובר 1959, עמ' 91.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלקטרוכימיה
פארק פלמנגו

ה[[אנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה]]
פארק פלמנגו (בפורטוגזית: Aterro do Flamengo) ידוע גם בשם פארק אדוארדו גומז הוא הפארק והמקום הציבורי הגדול ביותר בריו דה ז'ניירו. הפארק משתרע על שטח של 296 דונם ושוכן על מפרץ גואנברה במחוז פלמנגו בריו דה ז'ניירו.

את הפארק יזמה ועיצבה . הגינות המודרניות והנופים עוצבו על ידי המעצב הבינלאומי רוברטו בורלה מרקס. הפארק נחנך בשנת 1965.

==מקומות בפארק==
בפארק שוכנים כמה מוזאונים ואנדרטאות:
*
*
*האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה ולידה פסלי זיכרון

==ספורט==
ישנם מתקני ספורט רבים בפארק.

הפארק הוא נקודת התחלה הוא סיום של הרבה מרוצים בעיר. והוא מהווה קטע עיקרי ממירוץ האופניים בריו, שהוא אחד מהגדולים בעולם.

===המשחקים הפאן-אמריקאיים 2007===
במשחקים הפאן אמריקאיים בשנת 2007 אירח הפארק חלק מריצת המרתון התחרות להליכה תחרותית והתחרות לרכיבה על אופניים.

===אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016===
במהלך אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אירח פארק פלמנגו חלק מריצת המרתון, חלק מרכיבת אופני הכביש במסלול ארוך ועוד.

פארק פלמנגו אירח את אותם תחרויות גם במשחקים הפאראלימפיים שנערכו חודש לאחר מכן (אופני הכביש יוחלפו באופני יד).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: גאוגרפיה
פלמנגו
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
פנחס מענית (מוצ'ניק)

פנחס מענית (מוצ'ניק) (11 בדצמבר 1904, אוקראינה - 1 במרץ 1975, נהלל). היה ממקימיה וראש המועצה הראשון של המועצה המקומית ירוחם וכיהן בתפקיד כ-16 שנים עד פרישתו ב-1969, למעט כשנה בה הוחלף על ידי נסים אבודרהם, שנבחר בבחירות.

== ביוגרפיה ==
פנחס מוצ'ניק נולד באוקראינה ועלה עם הוריו, זהבה וחיים ושתי אחיותיו בשנת 1909 לארץ ישראל. אביו, חיים מוצ'ניק, החל הכשרה חקלאית בחוות אהרנסון בעתלית ואחרי זמן קצר עברה המשפחה לבת שלמה תוך שהיא דבקה בעבודת אדמה ויצור עצמי. בינתיים נוספו עוד שני ילדים למשפחה. כעבור כמה שנים התיישבו בגן שמואל בקבוצת עבודה שעבדה בפרדסי אתרוגים ומטעי זיתים. 

בשנת 1921 הצטרפה המשפחה לראשוני מקימי נהלל ופנחס בן ה-16 לקח חלק מרכזי בהקמת המשק החקלאי ותרומה ליישוב בכלל. הוא נישא לרוזה מענית (ארטרכט) והתיישב במשקו בנהלל ב-1929. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושרת בבנגזי, לוב עד סיום המלחמה.

למרות שהיה בעל משפחה צעירה שהתמודדה עם קשיי הקיום הבסיסיים, נרתם פנחס מייד עם הקמת המדינה להכשרה והדרכה במושבי עולים בגבול הצפון.

== ראש מועצה ==
מענית הגיע לירוחם באוגוסט 1953 שבה התגוררו 32 משפחות בלבד. דוד בן-גוריון, בקריאתו להנהגת היישוב הוותיקה, הניעה רבים להרתם לעזור לגל העלייה העצום של ראשית שנות החמישים, ביניהם פנחס מוצניק וידידו לובה אליאב, שללא כל תמורה אישית הקריבו את מיטב שנותיהם לטובת העם היהודי המתקבץ בארץ ישראל וחלום של דורות מתגשם מול עיניהם ובמעשה ידם. בן-גוריון עצמו, באמונתו בנגב כמרכז כח של המדינה המתהווה, עבר לגור בשדה בוקר ב-1953.

בשנים הראשונות נאבק מענית לספק פרנסה וקיום לאלפי עולים שהגיעו מרומניה, הודו, פרס, מרוקו ועוד בירוחם. אל המשימה הקשה ממילא באותה תקופה של ראשית המדינה, נוספו גם בעיות שפה, תרבות ומיקומו המרוחק של היישוב ממרכז הארץ.

עם זאת, מאבקו של מענית נשא פרי ומפעלים נפתחו ביישוב וסיפקו פרנסה לכ-5000 תושבים. באמצע שנות ה-60 נפתח מפעל "טמפו" ליצור משקאות קלים, "פניציה" ליצור בקבוקים, חברות ליצור תמרוקים וקרמיקה ועוד.

התפטר מתפקידו בשנת 1969.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי מועצת ירוחם
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בנהלל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
מפלגת השמאל (שוודיה)

מפלגת השמאל (בשוודית: Vänsterpartiet, V) היא מפלגה סוציאליסטית ופמיניסטית בשוודיה. המפלגה נוסדה ב-1917 לאחר פיצול ממפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. לאורך השנים השתמשה המפלגה במספר שמות שונים: ב-1917 נקראה "מפלגת השמאל הסוציאל-דמוקרטית" (בשוודית: Sveriges socialdemokratiska), ב-1921 החליפה את שמה ל"מפלגה הקומוניסטית של שוודיה", בשנת 1967 הייתה ל"מפלגת השמאל-קומוניסטים" ובשנת 1990 הוחלף שמה לשם הנוכחי.

בשנת 1939 המפלגה תמכה בהסכם מולוטוב-ריבנטרופ ובכיבוש המדינות הבלטיות. כאשר גרמניה פלשה לנורווגיה, המפלגה הכריזה על מדיניות נייטרלית. רק לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות המפלגה שינתה את מדיניותה והחלה לתמוך בפעילות אנטי-נאצית. בשנת 1946 היא זכתה בכ-11% מקולות הבוחרים בבחירות מקומיות. באותה תקופה היו במפלגה 51 אלף חברים. בשנת 1956 המפלגה תמכה בפלישה סובייטית להונגריה בעקבות המרד ההונגרי. בשנת 1964 לאחר בחירת יושב ראש חדש המפלגה שינתה כיוון. בשנת 1968 היא התנגדה לפלישת ברית המועצות לצ'כוסלובקיה. באותה שנה היא קיבלה בבחירות מקומיות 3.8% בלבד. בשנת 1977 חלק מהחברים שתמכו בברית המועצות עזבו את המפלגה. בשנת 1985 בעיר וקשה במהלך תקרית עם פעילים נאצים צולם צילום "אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד". הצילום זכה לתעודה רבה.

בבחירות לפרלמנט של שנת 1994 המפלגה זכתה ב-6.2 מקולות הבוחרים ובשנת 1998 ב-12%. בהמשך התמיכה במפלגה פחתה ובשנת 2010 היא זכתה ב-5.6 בלבד. בבחירות 2018 היא זכתה ב-8% וקיבלה 28 מושבים. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2019 היא לא זכתה באף מושב.

המפלגה מתנגדת להפרטות. בעבר התנגדה להצטרפותה של שוודיה לאיחוד האירופי ובימינו היא תומכת בהיפרדות מהאיחוד, כיוון שלטענתה החברות באיחוד מגדילה את ההוצאה הציבורית. ב-1980 ניסתה המפלגה לפעול להצטרפותה של שוודיה למדינות הבלתי-מזדהות, אך נכשלה.

באוקטובר 2023 דיווח עיתון דגנס ניהטר כי במשך שנים העבירה המפלגה כספי סיוע לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.

== מנהיגי המפלגה ==
* קרל וינברג, 1917
* סת' הגלונד, 1917, 1919–1924
* ארנסט אוסטרם, 1918
* קרל שלבום, 1918, 1921–1923
* נילס פליי, 1924–1929
* סוון לינדרוט, 1929–1951
* הילדין האגברג, 1951–1964
* כ. ה. הרמנסון, 1964–1975
* לארס וורנר, 1975–1993
* גודרון שימן, 1993–2003
* אולה הופמן, 2003–2004
* לארס אולי, 2004–2012
* יונאס חוסטד, 2012–הווה

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שמאל
קטגוריה:שוודיה: מפלגות סוציאליסטיות
שוודיה
קטגוריה:מפלגות פמיניסטיות
קטגוריה:נשים בשוודיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1917
שרגא פייש פישמן

הרב פייש פישמן
הרב שרגא פייש פישמן (כ"ח בניסן ה'תקפ"ה, 5 במאי 1826 - כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881) היה רב ודרשן הונגרי יליד בוהמיה. רב אב"ד סיקסו וקלויזנבורג, ובאחרית ימיו מגיד מישרים (פרעדיגר) בקהילת פרשבורג.

==ביוגרפיה==
נולד במיסקביץ שבבוהמיה לחנה ולרב יחזקאל משה פישמן שכיהן אז כרבה של העיירה. התחנך אצל אביו ואצל סבו הרב אברהם ליפשיץ שהתגורר באותה תקופה בבית בנו. עם מינויו של אביו, בסוף שנת ה'תקצ"ה (1835) לכהן כרבה של העיר מישקולץ, משרה שחלשה גם על הקהילות היהודיות ברוזנות בורשוד כולה, עברה משפחתו להתגורר בהונגריה. בהיותו בן 12 נסע ללמוד בטרביץ' בישיבתו של הרב חיים יוסף פולק מחבר "מקור חיים", ובה חגג את בר המצווה שלו. בשנת ה'תר"א (1841) נסע ללמוד בוואגניישטטל ושהה בה שש שנים. עם שובו לעיר מגורי הוריו, נישא באלול ה'תר"ח (1848) למרים אלמנה צעירה ומבוססת שניהלה יחד עם אביה (בן למשפחת נטר, עלה בסוף ימיו לארץ ישראל) בית מסחר לעורות, אביה התחייב לפרנס את בני הזוג בביתו שבעיר דיונדיוש, והחתן היה נוסע מעת לעת לרכוש סחורה עבור בית העסק המשפחתי בבירה בודפשט. במשך תשע שנות חייו בדיונדיוש סירב להצעות רבנות מזדמנות, אך לבסוף הכריע אותו מצבו הכלכלי שהורע והוא קיבל את משרת רבנות העיר סיקסו (Szikszó) בצפון-מזרח הונגריה, ממנה התפרסם כדרשן בשל דרשותיו שנישאו בימי השוק שהתקיימו בסיקסו ומשכו אליה סוחרים יהודים מכל האזור. בתרכ"א (1861) עזב את סיקסו ותחתיו התמנה הרב הלל ליכטנשטיין, הוא עבר לכהן בקלויזנבורג בה כיהן כמה שנים קודם לכן, מחליפו הרב ליכטנשטיין.

כבר בתקופת כהונתו בסיקסו קיבל הזמנה מאב"ד פרשבורג, הכתב סופר, לעבור אליה על מנת לשמש בה במשרת ה"מגיד מישרים" (מטיף, או Prediger). משרה זו תאמה לאופיו ולרצונו, ובשנת ה'תרכ"ד 1864 השתקע בעיר. תפקידו היה לשאת דרשות סדירות בגרמנית תקנית, במקום הפלפול המקובל ביידיש. התביעה לכך עלתה מהקהל הנאור והמשכיל בפרשבורג, שקץ בסדרים הישנים. דור קודם לכן היה סגנון זה בגדר רפורמה מרחיקת לכת, והחת"ם סופר ניסה לבלום זאת בכל מקום שהדבר עדיין היה חידוש; הוא שמר על יחסים תקינים עם יצחק נח מנהיימר שהנהיג זאת בווינה, שקהילתה הייתה רחוקה ממסורת, אך נלחם ברבנים כליב שוואב שחידשו דרשה כזו לראשונה במעהרין האדוקה. הוא כתב ש"הלועז כמעמיד אשרה" ובצוואתו אסר על כך במפורש בפרשבורג: חריגת בנו מהציווי הרתיחה את הקנאים בראשות ליכטנשטיין. הם שטמו את פישמן, כמו את עזריאל הילדסהיימר, דווקא בגלל שנחשב לקפדן מהסוג הישן והקשה על הוקעת הרפורמות המתפשטות. ב-1865 היה איסור על הדרשה בלשון נכרי הסעיף הראשון בתקנות מיכאלוביץ, עליהן סמכו ידם, שנועדו לבלום כל שינוי בארחות בית-הכנסת והיו התייחסות ברורה למתרחש בפרשבורג. 

בחורף תרל"ב לאחר הכתב סופר, היה מועמד מוביל להחליפו ברבנות, אך הוא סירב. במעמד הקהילה פתח את ארון הקודש והצהיר, לגרסה אחת בשבועה, כי לא יעלה על דעתו לחרוג ממנהגי הירושה המקובלים ביהדות, וכי אין למנות רב אחר מבנו של הרב המנוח, הרב שמחה בונם סופר. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרל"ד (1874) סירב להצעת רבנות העיר מישקולץ. הוא כיהן במשרת הדרשן במשך שבע עשרה שנים. מת בחצות ליל שבת כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881, בגיל חמישים וחמש בלבד.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:פרשבורג: רבנים
קטגוריה:קלוז'-נאפוקה: רבנים
ברזינו

ברזינו (בבלארוסית: Беразіно או Бярэзань (ביארזאן); ברוסית: Березино́; בפולנית: Berezyna) היא עיירה במחוז מינסק שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
התיעוד הראשון לברזינו הוא משנת 1501, עת הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1641 הוקמה ביישוב כנסייה מעץ, ובשנת 1668 הוענקה ליישוב זכות לקיים ירידים שנתיים.

במהלך המלחמה הצפונית הגדולה עבר במקום קרל השנים עשר, מלך שוודיה. לאחר חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית.

==יהודי ברזינו==
בתחילת המאה ה-20 חיו בברזינו כ-3,400 יהודים, כ-70% מתושביה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה פחת מספר היהודים במקום לכדי כ-1,500. בשנים אלה פעל בעיירה בית ספר יידי.

ב-31 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו הגרמנים כ-250 גברים יהודים מהעיירה בסמוך אליה. בהמשך רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בעיירה.

גטו ברזינו חוסל ב-31 בינואר וב-1 בפברואר 1942, כאשר שוטרים ליטאים ובלארוסים רצחו את 962 יושביו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://ru.wikisource.org/wiki/ЕЭБЕ/Березино ברזינו], ביברייסקיה אנציקלופדיה 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז מינסק: עיירות יהודיות
Food, Glorious Food

Food, Glorious Food הוא שיר הפתיחה של המחזמר "אוליבר!" משנת 1960 מאת ליונל בארט, שהועלה הן בווסט אנד והן בברודוויי, ואף זכה לעיבוד קולנועי באותו השם.

את השיר שרים הילדים היתומים שבבית-המחסה שמנהל מר באמבל, כשהם חולמים ומפנטזים על ארוחות מלכים, בזמן שהם עומדים בתור לקבל את הדייסה היומית שלהם מצוות בית המחסה.

==בתרבות פופולרית==
גרסאות שונות של השיר ניתן למצוא ב:
* טריילר לתוכנית בישול אוסטרלית.
* טריילר לסרט הקולנוע גשם של פלאפל, בו השיר נשמע כאשר מתחיל להופיע אוכל מן השמיים.
* תוכנית בישול בריטית.
* סדרת משחקי הווידאו Borderlands, בהם אחת הדמויות שרה את השיר.
* סדרת הטלוויזיה אבא אמריקאי.
* סדרת הטלוויזיה דילברט, בה וואלי שר את השיר בדרכו לישיבה.
* סרט הקולנוע חוות הקסמים (1973).
* סרט הקולנוע עידן הקרח 2: נמסים מצחוק (2006).
* פרסומות שונות.

פרודיות על השיר ניתן למצוא ב:
* פרסומת בריטית לחטיף תפוחי אדמה (2006–2010), בה מבוצע השיר "Chips, Glorious Chips".
* פרסומת אמריקאית לגבינה, בה מבוצע השיר "Cheese, Glorious Cheese".
* באחד מפרקי הסדרה בובספוג מכנסמרובע, בו מבוצע בקצרה השיר "Toys, Glorious Toys".

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:שירי 1960
קטגוריה:אוליבר טוויסט
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים ממחזות זמר
קטגוריה:שירים על מזון ושתייה
ברניבקה

ברניבקה (באוקראינית: Баранíвка; בפולנית: Baranówka; ביידיש: באראניווקע) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון לברניבקה הוא משנת 1565. בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 נהרס היישוב מפשיטות הטטרים. בשנת 2001 הוענק ליישוב מעמד של עיר.

==יהודי ברניבקה==
בין מלחמות העולם נמנו בברניבקה כ-1,500 יהודים, כרבע מתושביה. תחת השלטון הסובייטי פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.

ב-10 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וחובת ביצוע עבודות כפייה. בגטו התפתחו תנאי רעב, ורכוש היהודים בו נשדד.

ב-19 ביולי 1941 נרצחו במרכז ברניבקה 74 גברים יהודים, ובתחילת אוגוסט שולחו כמה מאות יהודים מהגטו במשאיות אל מחוץ לעיר, ונרצחו. ב-19 באוגוסט 1941 נרצחו כ-180 יהודים נוספים מהעיר, וב-28 באוגוסט נרצחו גברים יהודים נוספים מהגטו.

באוקטובר 1941 בוצעה בגטו אקציה המונית, ובנובמבר שולחו חלק מיהודי הגטו למחנה עבודה בנובוהרד-וולינסקי. ב-6 בינואר 1942 נרצחו כ-600 היהודים האחרונים מהגטו ומכפרי הסביבה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
סן-בריו

סן-בריו (בצרפתית: Saint-Brieuc, בברטונית: Sant-Brieg) היא קומונה בחבל ברטאן שבצפון-מערב צרפת. סן-בריו היא בירת מחוז קוט-ד'ארמור ונכון לשנת 2012 מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים, זוהי הקומונה המאוכלסת ביותר במחוז.

==היסטוריה==
סן-בריו נקראת על שם הנזיר הולשי בריו אשר נחשב לאיש שהביא את הנצרות לחבל ברטאן במאה השישית לספירה. הנזיר בריו הוא אחד משבעת המייסדים הקדושים של חבל ברטאן.

בשנת 1790, במהלך המהפכה הצרפתית, לאחר הקמת מחוזות צרפת, סן-בריו הפכה לבירת מחוז קוט-דו-נור (ב-8 במרץ שונה שם המחוז ל"קוט-ד'ארמור") בין הדמויות הפוליטיות באזור מאותה תקופה ניתן לציין את פלאן דה שמפו ופולאן דה קורביון שנבחרו לנציגי המעמד השלישי. בשנת 1793, התחוללה מלחמת האזרחים בין ה'שואנים ל'צבא המהפכה הצרפתי'. בליל ה-25 באוקטובר 1799, קבוצת שואנים שחררה מבית הכלא בעיירה אסירים שנידונו למוות. התובע, פולאן דה קורביון (שגם היה ראש העיר בשנים 1779-1789), נהרג במהלך ליל הקרב בסן-בריו.

בשנת 1863 נחנך קו הרכבת החדש מפריז לברסט, המסלול עובר גם בסן-בריו. בשנת 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, נהרגו 25 חיילים מסן-בריו.

במלחמת העולם השנייה, נהרגו 247 תושבי סן-בריו. מבין החיילים תושבי העיירה שנהרגו במהלך המלחמה, ניתן למנות את הקפטן פרדריק אובר ואת רוברט לפבר שנהרג במאי 1940 בהולנד. 

בנוסף, בסן-בריו הוקם מחנה שבויי המלחמה Frontstalag 134, אחד מבין מערכת גדולה של מחנות שבויים גרמנית. המחנה אוכלס בעיקר בשבויי מלחמה צרפתיים מהקולוניות, בעיקרם שחורים ומגרבים. חלק מהאסירים שברחו חברו לכוחות צרפת החופשיים וחזרו לשחרר את המחנה מאוחר יותר במלחמה. כל מערך המחנות של ה-Frontstalag כלל בשנת 1943 כ-10,500 שבויי מלחמה.

עם שחרור צרפת החופשית בידי הכוחות האמריקאים, שוחררה סן-בריו ב-6 באוגוסט 1944 בפיקודו של הגנרל ג'ורג' פטון.

==גאוגרפיה ואוכלוסין==
שטחה הכולל של הקומונה הוא 21.88 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2012, מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים. העיירה נמצאת על יד תעלת למאנש. בעיירה זורמים שני נחלים, נחל גואט ונחל גואדיץ'.

בשנת 2009, כמויות גדולות של חסת-ים, סוג של אצות, נסחפו אל רבים מחופי ברטאן. כאשר הן נרקבו, פלטו האצות רמות מסוכנות של מימן גופרתי. כתוצאה מכך, סוס ומספר כלבים מתו, עובד מועצה שהסיע משאית מלאה באצות אלו איבד הכרה, נפל על ההגה ומת. חוף הים בסן-ביירו סבל מנזק רב ונסגר.

===אוכלוסייה===
{| class="wikitable"
|+שינויים דמוגרפיים
|-
! שנה !! אוכלוסייה
|-
| 1793 || 7,335
|-
| 1821 || 9,956
|-
| 1841 || 12,484
|-
| 1856 || 14,888
|-
| 1866 || 15,812
|-
| 1881 || 17,833
|-
| 1901 || 22,198
|-
| 1911 || 23,945
|-
| 1931 || 28,320
|-
| 1946 || 36,674
|-
| 1962 || 43,142
|-
| 1968 || 50,281
|-
| 1982 || 48,563
|-
| 1990 || 44,752
|-
| 1999 || 46,087
|-
| 2006 || 46,437
|-
| 2012 || 45,936
|}

==גלריית תמונות==
<gallery>
קובץ:Saint-Brieuc-mairie.JPG|בניין העירייה
קובץ:Aéroport Saint-Brieuc.jpg|נמל התעופה בסן-בריו
קובץ:Gare de St-Brieuc façade.JPG|תחנת הרכבת
קובץ:Hillion - Baie de Saint-Brieuc (vu de la Pointe du Grouin - marrée basse).jpg|מפרץ סן-בריו
קובץ:Saint-Brieuc sous la neige.jpg|סן-בריו בחורף
</gallery>

==תושבים נודעים==
* אוגוסטה וילייה דה ל'איל-אדם (1838-1889) - סופר
* פטריק דוור (1947-1982) - שחקן קולנוע
* לואי גיליו (1899-1980) - סופר

==יחסים בינלאומיים==
לסן-בריו ההסכם ערים תאומות עם:
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.baiedesaintbrieuc.co.uk/ סן-בריו, תיירות] 

קטגוריה:ברטאן: ערים
ברשד

ברשד (באוקראינית: Бершадь; בפולנית: Berszad) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון לברשד הוא משנת 1459, ובשנת 1795 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית בנפת פודוליה. במהלך מלחמת העולם השנייה סופח אזור העיר לרומניה.

==יהודי ברשד==
בראשית המאה ה-20 חיו בברשד כ-7,000 יהודים, רוב תושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-150 יהודים. בתקופה הסובייטית פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי. בשנות השלושים נסגרו רוב בתי הכנסת בעיר, ומספר התושבים היהודים בה הצטמצם לכדי כ-4,300 איש.

ב-29 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים והרומנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, חובת מסירת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה.

עם סיפוח העיר לטרנסניסטריה הרומנית בספטמבר 1941, הוקם בה גטו, אשר יציאת היהודים ממנו נאסרה. לגטו זה העבירו הרומנים כ-20,000 יהודים שגורשו מבוקובינה, מבסרביה ומאודסה, והוא הפך לגטו הגדול ביותר בטרנסניסטריה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ביותר, בעיקר בחורף, ומתוך כ-25,000 יושביו, נותרו בו עד אוגוסט 1942 כ-10,000 יהודים בלבד. בתקופה זו פעלה בגטו מחתרת קטנה, אשר קיימה קשרים עם יחידות פרטיזנים בסביבת העיר. אחדים מחבריה נתפסו מאוחר יותר, והוצאו להורג.

באביב 1943 הוקם סניף של הגסטפו בעיר, ו-1,203 מיהודי הגטו שולחו לעבודות כפייה במיקולייב, בהן מעטים שרדו. ב-2 פברואר 1944 הוצאו להורג 148 מיהודי העיר, לאחר שהתקבל מידע כי הם או בני משפחותיהם קשורים ליחידות פרטיזנים. 80 יהודים נוספים מהגטו הוצאו להורג כעבור מספר ימים. לפני שחרור העיר בידי הצבא האדום רצחו הרומנים בה עוד כמה עשרות יהודים.

בין יהודי העיר מפורסם רבי רפאל מברשד, תלמידו של רבי פנחס מקוריץ.

==ראו גם==
* גטו ברשד

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: ערים
קטגוריה:טרנסניסטריה
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי

אוקיינוס ואשתו תטיס.]]
פסלו של [[ירים-לים מלך אללח']]
המוזיאון הארכאולוגי של האטיי (בטורקית: Hatay Arkeoloji Müzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר אנטקיה, עיר הבירה של חבל האטיי שבטורקיה. המוזיאון ידוע באוסף הפסיפס הגדול של ממצאים מהתקופות הרומית והביזנטית.

==היסטוריה==
בניית המוזיאון החלה בשנת 1934 בהמלצתו של הארכאולוג הצרפתי קלוד פרוסט (Claude Prost), שהיה מפקח מחלקת העתיקות במחוז אלכסנדרטה מטעם שלטונות המנדט הצרפתי בסוריה. בניית המבנה הסתיימה בשנת 1938, והמוזיאון עבר לידי הטורקים בשנת 1939 עם סיפוח החבל האוטונומי (מדינת האטיי). המוזיאון נפתח לציבור ב-1948 ובהמשך עבר שיפוצים והרחבה ונפתח מחדש ב-1975.

בשנת 1999 קיבלה הארכאולוגית הגרמניה יוטה מיישנר היתר לחקור ולפרסם את הפסלים היוונים הרומים מאוספי המוזיאון. בשנת 2012 חלק מאוסף המוזיאון עבר דיגיטציה במסגרת המאמץ להגביר את הביקורים במוזיאון.

בשנת 2011 החלה בנייתו של בניין חדש למוזיאון שיוחד לאוסף פסיפסים. הבניין נפתח לציבור בשנת 2014.

באפריל 2015 פורסם שהרשויות בטורקיה פתחו בחקירה כשהתגלה שלפחות 10 פסיפסים מהמאה ה-2, חלקם מהידועים, עברו תהליך של שיקום שפגע בהם ועיוות אותם. הפסיפסים שניזוקו כללו סצנות כמו עקדת יצחק, נרקיסוס ועוד. לטענת המשקמים חלק מהשחזורים נעשו עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי משקמים צרפתיים בשיטות שאינן נהוגות עוד.

== אוסף המוזיאון ==
אוסף המוזיאון כולל מעל 35,000 פריטים. הוא כולל אוסף גדול של פסיפסים מהתקופה הרומית מהמאות ה-1 ועד ה-5 לספירה. מקור הפסיפסים באתרים של דפני בעמק האורונטס, סלאוקיה פייריה, אנטיוכיה וטרסוס. שלוש הערים הראשונות הן ערים עתיקות בחבל האטיי. הפסיפסים כוללים דמויות מהמיתולוגיה היוונית והרומית, המפורסמות שבהן הן: אל היין דיוניסוס, אורפאוס ואריאדנה. רוב השילוט באגף הוא בטורקית וגם באנגלית. חלק האגף שנפתח במבנה גודלו 400 מטר מרובע, כשכל תצוגת הפסיפסים תושלם, גודלו יהיה 3,400 מטר מרובע של תצוגה שתהיה הגדולה בעולם.

בנוסף כולל המוזיאון אוסף של כותרות עמודים, מזבחות, תמונות פולחן, תבליטים, פרסקאות ופסלים מהתקופה החתית ועד התקופה הרומית. מקורם בחפירות ארכאולוגיות באתרים ארכאולוגים ותלים בעמק אמוק שבו שוכנת העיר. התצוגה במוזיאון מסודרת לפי מקור הממצאים באתרים  צ'טלהויוק, תל טאיינאט, אללח', דפני שבעמק האורונטס, אל-מינה שבשפך האורונטס ואתרים נוספים. כמו כן כולל האוסף ממצאים מהאזור המקיף את העיר אנטקיה. חלק מהממצאים מקורם בחפירות של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו שחפרו באזור בין השנים 1938-1933, וחלק אחר מקורו בחפירות של ליאונרד וולי שחפר באללח' ובאל-מינה.

אוסף המוזיאון כולל גם פריטים המשקפים את התרבות והאמנות של האזור, מהתקופה הפלאוליתית ועד היום.  האוסף הזה מוצג בגומחות בקיר. בצידו השני של הקירתיבות בהם מוצגים מטבעות לפי סדר כרונולוגי. בגן המוזיאון מוצגים סרקופגים מהתקופה הרומית, אבני בניין וקנקנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.turkeytravelplanner.com/go/med/antakya/see/arch_muze.html Antakya Archeology Museum] באתר Turkey Travel Planner
* [http://www.hurriyetdailynews.com/hatay-museum-set-to-take-title-of-worlds-largest-mosaic-collection.aspx?pageID=238&nID=77193 Hatay museum set to take title of world's largest mosaic collection] באתר דיילי ניוז, 21 בינואר 2015.
* [https://www.youtube.com/watch?v=jmqqqoUMEq8 סרטון על התצוגה במוזיאון] ביו טיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
האטיי
קטגוריה:מבנים שניזוקו ברעידת האדמה בטורקיה-סוריה ב-2023