OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גיררדלי

חברת השוקולד גִירָרְדֶלִי (באנגלית: Ghirardelli Chocolate Company) היא חברה אמריקאית המייצרת שוקולד. כיום החברה היא חברת בת של התאגיד השווייצרי לינדט ושפרינגלי. 

גיררדלי נוסדה על ידי השוקולטייר האיטלקי דומניקו גיררדלי בשנת 1852. החברה היא יצרנית השוקולד השנייה הוותיקה ביותר בארצות הברית (אחרי בייקר'ס שוקולד).

== היסטוריה ==
דומניקו גיררדלי נולד בראפולו שבאיטליה בשנת 1817, והתמחה אצל יצרן ממתקים מקומי. בהיותו בן 20 הפליג לאורוגוואי עם רעייתו והחל לעסוק בסחר בקפה ובשוקולד. שנה לאחר מכן עבר ללימה, בירת פרו ופתח בה חנות ממתקים. בשנת 1847, ג'יימס ליק, שכנו של גיררדלי עבר לסן פרנסיסקו והחל למכור בה שוקולדים שייצר גיררדלי.

[[כיכר גיררדלי, סן פרנסיסקו, קליפורניה]]
בשנת 1849 בעקבות הבהלה לזהב הגיע גיררדלי לסן פרנסיסקו, ופתח חנות מזון בסטוקטון. החנות הייתה החנות היחידה באזור נרחב בו חיפשו זהב. בעקבות הצלחת החנות פתח גיררדלי בשנת 1852, חנות נוספת בפינת הרחובות ברודוויי ובאטרי בסן פרנסיסקו. 

החנות נשרפה בשריפה שפרצה ב-3 במאי 1852, ומספר ימים לאחר מכן נשרפה גם החנות בסטוקטון. גיררדלי פתח את "בית הקפה קהיר" בסן פרנסיסקו, אולם זה לא זכה להצלחה, וגיררדלי פתח חנות מזון בשם "גיררדלי וגירארד" (Ghirardely & Girard) בפינת הרחובות וושינגטון וקירני. זמן קצר לאחר מכן שונה השם של החנות ל"ד. גיררדלי ושות'" (D. Ghirardelli & Co.). בשנת 1852 ייבא גיררדלי 200 ליברות של פולי קקאו והחל לייצר שוקולד.

בשנת 1853 עבר המפעל לפינת הרחובות ג'קסון ומייסון. השוקולד זכה להצלחה ובשנת 1855 פתח גיררדלי מפעל לייצור שוקולד בפינת הרחובות גריניץ' ופאוול. ומבנה המפעל הקודם הפך למבנה משרדים עבור החברה. בשנת 1866 ייבאה החברה 1,000 אונקיות של פולי קקאו בשנה, מהם ייצרה שוקולד וליקרים. בשנת 1864 הפסיקה החברה לייצר ליקרים, ועסקה בייבוא קפה ותבלינים ובשיווקים ברחבי ארצות הברית, סין, יפן ומקסיקו. עסקי החברה וייצור השוקולד גדלו, ובשנת 1885 ייבאה החברה 450,000 ליברות של פולי קקאו בשנה.

שלט המפעל בסן פרנסיסקו

בשנת 1892 פרש גיררדלי מניהול החברה, ושלושת בניו החליפו אותה בניהולה.

בשנת 1900 הפסיקה החברה לייבא ולשווק קפה ותבלינים והתמקדה בייצור שוקולד וחרדל. החברה הגדילה את מפעליה, ובשנת 1965 הכריזה עיריית סן פרנסיסקו על כיכר גיררדלי והמבנה שסביבה כאתר מורשת רשמי של העיר. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1967, עברו מפעלי הייצור של החברה לסן ליאנדרו.

בשנת 1963 נרכשה החברה על ידי חברת גולדן גריין מקרוני (Golden Grain Macaroni Company) וזו נרכשה בשנת 1986 על ידי חברת "קווייקר אואטס" (Quaker Oats). בשנת 1992 מכרה קווייקר אואטס את גיררדלי לחברת השקעות וזו מכרה את החברה בשנת 1998 לחברת השוקולד לינדט ושפרינגלי.

חנות השוקולד של גיררדלי ב[[כיכר גיררדלי, שבסן פרנסיסקו]]

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.lindt.com/international/splash/ אתר חברת לינדט]

קטגוריה:חברות שוקולד
קטגוריה:חברות מזון
קטגוריה:מותגי מזון
מרקוס פולביוס פלאקוס

מרקוס פולביוס פלאקוס (בלטינית: Marcus Fulvius Flaccus; המאה ה-2 לפנה"ס - 121 לפנה"ס) היה מדינאי רומי, סנאטור, קונסול ובעל בריתם של "האחים הגרקכים".

== חייו ==
בשנת 130 לפנה"ס מונה למנהלן של הרפורמה האגררית. כפתרון לבעיה של חלוקת אדמות לבעלות הברית האיטלקיות של רומא, הציע להעניק אזרחות רומאית לאזרחים של בעלות הברית, ובכך עורר שאלה שהטרידה את הפוליטיקה הרומית במשך שנים רבות.

בשנת 125 לפנה"ס נבחר לקונסול והצטווה על ידי הסנאט לעזור למסיליה (מרסיי המודרנית) כנגד ביזה בידי ה- Salluvii. הוא היה הראשון שגבר על הליגוריאנים שמעבר לאלפים וחזר לרומא כמנצח בשנת 123 לפנה"ס. 

בשנת 129 לפנה"ס התמנה פלאקוס לוועדה האגררית. בשנת 122 לפנה"ס התמנה לטריבון הפלבס על מנת לעזור לגאיוס גרקכוס ליישם גרסה מתוקנת של המדיניות שלו בנוגע לאזרחות רומית לאיטלקים, ובכך היה לקונסול-לשעבר היחיד שהחזיק במשרת טריבון.

פלאקוס פנה לייסד פרובינקיה רומית על חורבותיה של קרתגו. כאשר הוא וגרקכוס נכשלו בניסיונם להיבחר מחדש בשנת 121 לפנה"ס, הוביל פלאקוס מחאת המונים על גבעת האוונטין, אולם הקונסול לוקיוס אופימיוס דיכא אותה באכזריות. פלאקוס נהרג יחד עם רבים אחרים, וגרקכוס התאבד.

פלוטרכוס מתאר אותו כתועמלן מלידה. קיקרו מתאר את פלאקוס כנואם ממוצע.

לא ידוע מי הייתה אשתו של פלאקוס. היה לו בן בשם מרקוס פולביוס פלאקוס במבליאו, אשר נישא לסמפרוניה גרקכה, בתו של גאיוס גרקכוס. מנישואים אלו נולדה בתם היחידה פולביה פלאקה במבולה, שהייתה נכדתו היחידה של פלאקוס. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:קונסולים ברפובליקה הרומית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
שיגדון מדומה

פירופוספט של סידן. המבנה הכימי של החומר הגורם למחלת השיגדון המדומה
שיגדון מדומה (פסאודוגאוט באנגלית Pseudogout, נקראת גם Condrocalcinosis) היא מחלה ראומטולוגית הנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי ברקמות הגוף. בניגוד למחלת השיגדון הנפוצה יותר שנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי שמקורו בחומצת שתן, במחלת השיגדון המדומה מקור החומר הגבישי הוא בפירופוספט של סידן. מכיוון ששתי המחלות מתאפיינות בהצטברות חומר גבישי ברקמות הסחוס ובמפרקים, קבלה מחלה זו את השם "שיגדון מדומה".

==אפידמיולוגיה==
תפוצת מחלת השיגדון המדומה היא כשליש מתפוצת מחלת השיגדון. ניתן לחלק את המחלה לשלוש קבוצות על פי הגורם למחלה:
* שיגדון מדומה אידיופטי (מסיבה לא ידועה): כוללת 90% מהמקרים ואופיינית לגילאי 50-70.
* שיגדון מדומה תורשתי: צורה נדירה מאוד, כוללת כאחוז אחד מהמקרים. 
* שיגדון מדומה המשויך למחלה אנדוקרינית או מטבולית: כוללת כ-10% מהמקרים ואופיינית למחלות היפרתירואידיזם, סוכרת, היפותירואידיזים ומחלת וילסון.

==הגורמים למחלה==
הסיבה להצטברות גבישי פירופוסט של סידן אינה ידועה וככל הידוע בקרב החולים אין שינוי בהליך המטבולי של חומר זה. גבישים אלו מצטברים בעיקר במפרקים, בנוזל הסינוביאלי ובגידים. המחלה הפעילה מתחילה כאשר הגבישים עוברים מהסחוס אל הנוזל הסינוביאלי. מעבר זה יכול להתרחש עקב שתי סיבות:
* ירידה בריכוז יון הסידן בגוף. למעשה, המחלה הפעילה מתחילה כשהחולה נכנס למצב של היפוקלצמיה. 
* בעקבות טראומה של המפרקים.
הגבישים המגיעים לנוזל הסינוביאלי מתחילים את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמיני המחלה.

==תסמינים ואבחון==
מחלת השיגדון המדומה יכולה לגרום למגוון רחב של תסמינים ולהופיע בצורה חמורה או קלה. המחלה מסוגלת גם לגרום לתסמינים ה"מחקים" תסמיני מחלות ראומטולוגיות אחרות. החולים בדרך כלל פונים לרופא בעקבות דלקת הגורמת לכאבים במפרק אחד או יותר. 20% מהחולים יפגינו מחלה ללא תסמינים שתתגלה באופן אקראי במהלך צילום רנטגן שבוצע למטרה אחרת. 
האבחון יתבצע על ידי צילום רנטגן, CT או אולטרה סאונד. הסימנים הרדיוגרפיים המתקבלים מבדיקות אלו תואמות למצב המכונה קונדרוקאלצ'ינוזיס (Condrocalcinosis - סחוס סידני). במצב פיזיולוגי רגיל הסחוסים מציגים שקיפות בבדיקות הדמיה רדיוגרפיות. עקב הצטברות גבישי הסידן בסחוסים במחלה זו, הסחוסים מאבדים את שקיפותם וניתן להבחין בהם בתמונות המתקבלות. על מנת לאשר את ממצאי הבדיקות הרדיולוגיות ולוודא שאין מדובר במחלות ראומטולוגיות אחרות ניתן לקחת דגימה מהנוזל הסינוביאלי שתאשר את הימצאותם גבישי הפירופוספט של סידן.

==טיפול==
אם המחלה אינה גורמת לכאב ו/או הגבלות בתנועת המפרקים, מומלץ לא לקיים טיפול תרופתי. במקרים חריפים הטיפול ניתן באמצעות קורטיקוסטרואידים באופן מקומי (זריקות אל חלל המפרק) או סיסטמי (באמצעות כדורים), זאת על מנת להחליש את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמינים. תרופות מדכאות דלקת שאינן סטרואידים (NSAIDsׂׂ) מסוגלות לשפר את מצב התסמינים, אך אינן יכולות לעצור את התפתחות המחלה. במקרים מסוימים טיפול בקולכיצין יכול לסייע בטיפול. כיום מתבצעים מספר מחקרים הבודקים אפשרות להסרה כירורגית של הסחוס הפגוע על מנת למנוע את המחלה, אך גישה זו היא עדיין ניסיונית. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דלקות המערבות מספר מפרקים
שמעון יוז'וק

הרב שמעון אריה יוז'וק (תרע"ו, 1916 - תשנ"ג, 1993) היה דיין ואב"ד וכן חבר מערכת "אוצר הפוסקים".

== תולדותיו ==
נולד בעיירה מוטלה שבמחוז פינסק לחיים חלוונה יוז'וק וללאה, בת משה אליעזר הכהן בייער ממוטלה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק, משם עבר לישיבת ברנוביץ' והיה מתלמידיו של הרב אלחנן וסרמן. זיכרונותיו משם מתוארים בביוגרפיה של הרב וסרמן, 'אור אלחנן', מאת אהרן סורסקי. בהמשך למד בישיבת מיר.

בשנת תרצ"ג (1933) עלה לארץ ישראל. למד בישיבת בית יוסף בבני ברק, שבראשה עמד דודו, הרב מתתיהו שצ'יגל. בשל התקרבותו ומגעו עם קבוצת חלוצים ציוניים שהתיישבה בסמוך לישיבה בניגוד לעמדת ראשי הישיבה, סולק מהישיבה עם חברו שמואל בן ארצי. אלא שיוז'וק המשיך במסלול הישיבתי. הוא הוסמך לראשונה מרבה של בני ברק, הרב יוסף צבי קליש. בשנת תרצ"ח (1938) עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.

בקיץ תרצ"ג נשא לאשה את צירה, בתו של הרב משה אריה לייב שפירא, ראש ישיבת תורת אמת. לאחר נישואיו למד בכולל "אוהל תורה" של הרב שמואל יצחק הילמן. אחר כך עבד כחבר מערכת באוצר הפוסקים. בשנת תשי"ח (1958) קיבל "תעודת כושר" לדיינות. היה חבר בית הדין הרבני בפתח תקווה במשך שנים. אחר כך כיהן כאב בית הדין בנתניה. מסר שיעורי תורה בבית הכנסת "מקור חיים" ובבית הכנסת הגדול בפתח תקווה.

==משפחתו==
בניו הם: הרב מאיר בנימין - מחבר ספרי "אמרי בנימין" על מסכתות הש"ס, הרב חיים - מחבר ספרי "שמועת חיים" על מסכתות הש"ס (נשוי לנכדת הרב יעקב ישראל קניבסקי), הרב יוסף ישר - רבה הראשי האשכנזי של עכו.

אחיו הבכור הוא ד"ר דב ירדן. אחיו הצעיר, שמואל ירדן, תיעד את הווי עיירת מולדתם בספר "סיפורה של מוטלה". אחותם היא תמה (פרומה) אשת הרב יוסף רוזנטל ר"מ בישיבת נובהרדוק "בית יוסף" בפינסק, שניהם נרצחו בשואה.

דודותיו, אחיות אימו, שרה ומרים, היו נשואות בהתאמה לרב אברהם יצחק גרשונוביץ ולרב מתתיהו שטיגל (שצ'יגל).

בן דודו הוא הסופר והעיתונאי אריה אביב"י, אביו של הרב יוסף אביב"י.

==יצירתו==
עם ייסוד "אוצר הפוסקים" נבחר לחבר המערכת והטביע חותמו על סגנון וצורת העבודה. כמו כן הרבה לכתוב ולחדש בכל תחומי העניין היהודיים, ומאמרים תורניים וסקירות ספרים פרי-עטו ראו אור בכתבי עת תורניים כמו: המאור, תבונה (כתב עת).

בשנת תשנ"ד, לאחר מותו של הרב יוז'וק, הדפיס הרב מיכל יהודה ליפקוביץ מתוך כתביו את מהדורתו המוערת לספרו של רב האי גאון "משפטי שבועות". הספר נדפס כנספח לספרו הגדול של רב האי גאון "המקח והממכר" העוסק בדיני קניין במשפט העברי, ובדרכי הקניין.

ערך רשימת שמות אנשים ונשים מתוך אלפי גיטין שנכתבו בבתי-הדין הרבניים בארץ ישראל. רשימותיו נדפסו במהדורת סטנסיל, ואחר זמן הוקלדו ומופיעים במאגר שמות גיטין של הרבנות הראשית לישראל וכן בתכנת המחשב אוצרות התורה.

==לקריאה נוספת==
* אברהם בר-אוריין (עורך), 100 שנים רבנות ורבנים בפתח תקווה (תרל"ח-תשל"ח), בהוצאת הרבנות הראשית לפתח תקווה, תשל"ח

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית יוסף-בני ברק
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:אבות בתי דין

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
יעקב ישראל טברסקי

רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס (תקנ"ד, 1794 - י"ג באלול תרל"ו, 2 בספטמבר 1876) היה אדמו"ר ומגיד מישרים, בנו השלישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל. מכונה ה"צ'ארקאסער" על שם מושבו בעיר צ'רקס.

==תולדותיו==
נולד לרבי מרדכי ולחיה שרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בגיל 16 נישא לדבורה לאה, בתו של האדמו"ר "האמצעי" מחב"ד רבי דובער שניאורי. לאחר חתונתו התגורר בעיר לאדי, מקום מושבו של סב אשתו רבי שניאור זלמן בעל התניא, והיה סמוך על שולחנו ואף למד עמו (יחד עם גיסו הצמח צדק) עד לפטירתו בשנת תקע"ג (1813). לאחר פטירת רבי שניאור זלמן עבר יחד עם חמיו ללובביץ' שם התגורר עוד כ-20 שנה.

בשנת תקצ"ד (1834) התיישב בעיר הורניסטייפול שם כיהן כאדמו"ר מגיד מישרים והתגורר בה עשרים ושש שנה. בשעת כהונתו בהורניסטייפול, הפך את העיר למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים נהרו אליו. בשנת תר"כ (1860) עבר לעיר הסמוכה צ'רקס שעל שמה התפרסם. בסך הכל כיהן באדמו"רות ארבעים ושתיים שנה.

התפרסם כאיש קדוש ובעל מופת. חיבר את הספר "עמק התפילה".

על שמו נקרא הרב יעקב ישראל קניבסקי, שמוצאו מן העיר הורניסטייפול ואביו היה מחסידיו ומחסידי נכדו רבי מרדכי דב.

==משפחתו==
בניו נפטרו בצעירותם ונותרו לו רק בנות.
* שרה פריידא אשת דודה הרב מנחם נחום שניאורסון מנעזין (בן האדמו"ר האמצעי).
** רבי מרדכי דב (שניאורסון) טברסקי (- ט"ז בניסן תר"פ) מטומשפול. כיהן כרב ואדמו"ר בטומשפול. שם משפחתו השתנה לטברסקי כפי שם סבו.
*** רבי חיים משה יהושע מטומשפול. חתן הרב שמואל ליפסון מבלצי ובזיווג שני חתן רבי יוסף מקוידנוב. היגר לארצות הברית בשנת תרפ"ד וכיהן בקראון הייטס. נפטר י"א באלול תשי"ט.
*** חתנו רבי פנחס מקנטקוזבה.
*** חתנו רבי אברהם מלוצק.
** הרב משה זלמן טברסקי מטשמישלה (-ט"ו באדר תרע"ו).
* אדל
* שטערנא פייגא אשת רבי משולם זושא אוירבך מטלומשט (בנו של רבי יחיאל מיכל מקורימא ונינו של רבי זושא מאניפולי).
** בנם רבי מרדכי דב טברסקי אבי חסידות הורניסטייפול (חתן רבי חיים הלברשטאם מצאנז, בעל ה"דברי חיים") שינה את שם משפחתו לטברסקי כשם סבו.
** שרה בתיה אשת הרב אהרן משה שניאורסון (בן רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש) ובזיווג שני אשת הרב מאיר אלתר הלוי שפירא רב בלובני ובפולטובה.
** פייגא אשת רבי אליהו יוסף רבינוביץ (מליניץ-באפלו).
** חנה חייטשע אשת הרב מרדכי (מסלחוב/זאלכוב).
** חתנם רבי נפתלי (בן רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם).
* חישא ברכה
* חנה אשת בן דודה רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש.
** משפחתם מופיעה בערך עליו

==קישורים חיצוניים==
* הרב יעקב יוסף ראזענבלום והרב שמואל חיים יעקב גרובער, "הרה"ק ר' יעקב ישראל מטשערקאס זצוק"ל" [https://forum.otzar.org/download/file.php?id=49387 חלק א'], [https://forum.otzar.org/download/file.php?id=50979 חלק ב'], גיליון אורות, אלול תשע"ז-תשרי תשע"ח 
* 

==הערות שוליים==

יעקב ישראל
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:משפחת טברסקי: ענף צ'רקס-שניאורסון
קטגוריה:ילידי 1794
קטגוריה:נפטרים ב-1876
רצח ילדי משפחת ארויו

אנדרטה לחללי [[כפר הנגיד וילדי משפחת ארויו]]
רצח ילדי משפחת אָרוֹיוֹ היה פיגוע טרור ב-2 בינואר 1971 שבו נרצחו שני הילדים מרק ואביגיל ארויו, על ידי מחבל שהשליך רימון יד לתוך המכונית שבה ישבו בעת שמשפחתם עברה בסמוך לעיר עזה. הפיגוע היה נקודת מפנה בהתייחסות הישראלית לטרור מרצועת עזה, ואחריו החל מבצע צבאי נרחב למיגורו, כשבמהלכו הוקמו והופעלו יחידות מיוחדות של צה"ל.

==הפיגוע==
בשבת, ה' בטבת תשל"א, 2 בינואר 1971, שבה משפחת ארויו מטיול באזור נח"ל ים. המשפחה כללה את האב, רוברט (בוב), האם, פריטי, והילדים דניאל מרק בן ה-7 ואביגיל בת ה-5. כאשר עברה מכוניתם בכביש הראשי מצפון לעיר עזה, ליד מפעל המשקאות "סבן אפ", השחיל נער פלסטיני רימון יד דרך חלון המכונית למושב האחורי שבו ישבו הילדים ואמם. מהפיצוץ נהרגה אביגיל, מרק נפצע אנושות ונפטר בבית החולים והאם נפצעה באורח קשה בכל גופה, נזקקה לשיקום ממושך ונותרה נכה. האב ניסה להזעיק עזרה ופנה לשני צעירים ערבים שצפו במתרחש, אך אלו לא נענו לתחינותיו; בהמשך התברר כי היו אלה משקיפים ששיתפו פעולה בביצוע הפיגוע. רק לאחר שהגיע האב רוברט למחסום של צה"ל, הוזעק מסוק שחילץ את בני המשפחה.

==לאחר הפיגוע==
הכיתוב על גבי מצבת האח והאחות בהר הזיתים
הרצח זעזע את החברה הישראלית, ולפיגוע הקשה בפני עצמו הוסיפה העובדה כי מרק ואביגיל היו מוכרים לציבור כתוצאה מהשתתפותם כדוגמנים במסעי פרסום אותם הוביל אביהם. הילדים נקברו בקבר משותף בבית הקברות בהר הזיתים, בהלוויתם ספד להם הרב הראשי לצה"ל שלמה גורן.

כוחות הביטחון הישראליים תפסו את מבצעי הפיגוע, מחמד סולימאן אל זקי בן ה-15 וחצי משכונת סג'עיה, שהטיל את הרימון, ושני שותפיו בני 16 ו-17, כולם תלמידי בית הספר "פלסטין" שגויסו לביצוע המעשה על ידי פעיל בכיר בארגון לשחרור פלסטין. מלבד רצח ילדי משפחת ארויו השתתפו המחבלים במספר פיגועים נוספים, והם הואשמו ב-18 סעיפים של יידויי והעברת רימונים, והנחת מטעני חבלה. הנאשמים כפרו באשמה. הרוצח ושותפיו נידונו בבית הדין הצבאי בעזה למאסר עולם.

על המקום הוטל עוצר והכביש הראשי נסגר למשך כחודש ימים, מדיניות אי ההתערבות שאפיינה את הממשל הצבאי ברצועה מאז מלחמת ששת הימים (בין השאר כתוצאה מהתמקדות מאמצי צה"ל ופיקוד הדרום במלחמת ההתשה בתעלת סואץ), השתנתה. המערכה למיגור הטרור הוטלה על אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון. על תוואי הגבול, הקו הירוק, הוקמה גדר מערכת למניעת מעבר מסתננים, כוחות גדולים של צה"ל הוזרמו לרצועת עזה, והיא חולקה למקטעים קטנים בהם הופעלה סיירת שקד באופן אינטנסיבי ככוח קומנדו לצייד חוליות מחבלים, והוקמה סיירת רימון בפיקודו של מאיר דגן לטיפול ממוקד בטרור. ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, לאל עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים. במבצע נהרגו יותר ממאה מחבלים ומאות נעצרו.

כתוצאה מהמבצע הנרחב הבטיחו ראשי האוכלוסייה בעזה שיתוף פעולה נגד המחבלים. מספר הפיגועים ירד מ-445 בשנה שקדמה לו, ל-60 בלבד ב-1972 ולפיגועים בודדים בשנים שלאחר מכן.

הרוצחים שוחררו מן הכלא בשנת 1985 בעסקת ג'יבריל.

==לקריאה נוספת==
* יהודה ואלך (עורך ראשי), המערכה נגד הטרור בעזה, אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל עשור שני, עמ' 124

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
** 
** 
** 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרור פלסטיני
ארויו
ארויו
קטגוריה:רצועת עזה: פיגועים
קטגוריה:עזה: היסטוריה
קטגוריה:1971 בישראל
ארויו
ארויו
קטגוריה:פעולות טרור ב-1971
קטגוריה:פיגועים שבהם נרצחו בני משפחה
חסידתיים

[[חסידה לבנה]]
חסידתיים (שם מדעי: Ciconiidae), היא משפחת עופות בסדרת החסידאים.

==מיון==
* סוג פשוק־מקור (Anastomus)
* סוג חסידה (Ciconia)
* סוג חסידת אוכף (Ephippiorhynchus)
* סוג בו מין יחיד יאבירו (Jabiru mycteria)
* סוג מרבו (Leptoptilos)
* סוג חסידן (Mycteria)

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1840
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
מוחמד בסינדוואה

מוחמד סאלם בסינדוואה (בערבית: محمد سالم باسندوة; נולד ב־4 באפריל 1953 בעדן) הוא ראש ממשלת תימן לשעבר, השביעי במספר, לאחר האיחוד בין צפון תימן לדרום תימן.

בסינדוואה, שנמנה עם אנשי מפלגת השלטון, כיהן בשנים 1993–1994 כשר החוץ של תימן. בראשית העשור הראשון של המאה העשרים־ואחת פרש בסינדוואה ממפלגת השלטון, נעשה לעצמאי והצטרף להתנגדות לנשיא תימן עלי עבדאללה סאלח. עם פרוץ גל המחאה בתימן בשנת 2011, כחלק מגל המחאה בארצות ערב, היה בסינדוואה לאחד ממובילי המאבק.

בנובמבר 2011, לאחר שגל המחאה הביא את הנשיא סאלח לעזוב את תימן, מינה נשיא תימן בפועל עבד אל ראב מנסור אל האדי את בסינדוואה לראש ממשלה. בסינדוואה כיהן בתפקיד מ־10 בדצמבר 2011 עד ספטמבר 2014.

==קישורים חיצוניים==
* .

קטגוריה:ראשי ממשלת תימן
קטגוריה:האביב הערבי: אישים
קטגוריה:שרי החוץ של תימן
קטגוריה:מוסלמים סונים
קטגוריה:תימנים שנולדו ב-1953
גלאצו ויסקונטי השני

גלאצו ויסקונטי השני (באיטלקית: Galeazzo II Visconti; סביב 1320 - 4 באוגוסט 1378) היה שליט פאביה ומערב לומברדיה מבית ויסקונטי והיה אביו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, שהיה דוכס מילאנו הראשון.

==תולדות חייו==
גלאצו נולד במילאנו לבית ויסקונטי. אביו היה שליט מילאנו, סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר גלאצו היה בן שבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. 

בשנת 1343 ערך גלאצו מסע צליינות לארץ ישראל. בשנת 1345 הפך אותו דודו ג'ובאני לשליט בולוניה. ב-1350 נשא לאשה את ביאנקה מסבויה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש גלאצו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וברנבאו ויסקונטי. לפי התכנון המקורי בחלקו של גלאצו נפלו האדמות המערביות והעיר פאביה, השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. 

ב-1356 הוביל גלאצו את הצבא המשותף לו ולאחיו כנגד משפחות אסטה מפרארה וגונזגה ממנטובה.

בניגוד לאחיו הרצחני היה גלאצו פטרון אמנות ומדע. הוא היה פטרונו של פטררקה ומייסד אוניברסיטת פאביה. אך עם זאת היה שותף לפרסום תוכנית העינויים של אחיו ה-quaresima.

==חייו הפרטיים==
גלאצו היה מסור ונאמן לרעייתו. את שערו הזהוב לא סיפר ונהג לקלוע בו צמות ארוכות. 

בתו, ויולנטה, נישאה לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. במשך חמש שנים שילם גלאצו 10,000 פלורינים בחודש על מנת לכסות את הוצאות החתונה, פרט לנדוניה בת 200,000 פלורינים זהב. ארבעה חודשים בלבד לאחר החתונה, מת ליונל בעודו באיטליה. לאחר מכן נישאה ויולנטה למרקיז ממונפרה שהיה בן שבע-עשרה ונהג לחנוק במו ידיו משרתים סוררים. לאחר מותו נישאה לבן-דודה (ברנבאו), לודביקו ויסקונטי. היא נפטרה בגיל 31.

בנו, ג'אן גלאצו ויסקונטי נישא לאיזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת.

==לקריאה נוספת==
* ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995 עמ' 243-246 [http://books.google.co.uk/books?id=eQ64xErVPY4C&lpg=PA403&ots=Uf7W6h00c2&pg=PA245#v=onepage&q&f=false גרסה מקוונת], Google Books
* ג'ון אדינגטון סימונדס, [http://babel.hathitrust.org/cgi/pt?view=image;size=100;id=mdp.39015026749849;page=root;seq=158;num=136 Renaissance in Italy: The age of despots] עמודים 136-137

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
גלאצו
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:נפטרים ב-1378
איזבלה מאראגון, דוכסית מילאנו

איזבלה מנאפולי או איזבלה מאראגון (באיטלקית: Isabella di Napoli או Isabella d'Aragona; 2 באוקטובר 1470 - 11 בפברואר 1524) הייתה נסיכת נאפולי ודוכסית מילאנו ובארי, רעייתו של ג'אן גלאצו ספורצה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הועלתה השערה שהיא הדמות המצוירת בדיוקן מונה ליזה של לאונרדו דה וינצ'י. לאחר שב-2008 השערה זו נדחתה בעקבות גילוי הערתו של וספוצ'י מ-1503, העלה ב-2012 ההיסטוריון הגרמני, מייק פוכט לירסן את ההשערה כי המונה ליזה היא אכן איזבלה מאראגון.

==תולדות חייה==
בתו של אלפונסו השני, מלך נאפולי ואיפוליטה מריה, אחותו של לודוביקו ספורצה.

בגיל 18 נישאה ליורש דוכסות מילאנו, ג'אן גלאצו, אולם מי ששלט בפועל בדוכסות היה דודה, לודוביקו. יאקופו טרוטי, שגריר דוכסות פרארה, כתב כי היא הייתה "כה יפה וקורנת, עד כי נדמתה לשמש".

לזוג נולדו שלושה ילדים: פרנצ'סקו (1491–1512), שעבר לחצרו של לואי השביעי, מלך צרפת ב-1499; בונה ספורצה, רעייתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין; ואיפוליטה מריה (1493–1501).

ב-1496, לאחר מותו של ספורצה, הרחיבה את הטירה שבעיר בארי ועברה להתגורר בה לאחר מכן, מ-1499 ועד מותה.

==אילן יוחסין==

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Maike Vogt-Lüerssen, Die Sforza III: Isabella von Aragon und ihr Hofmaler Leonardo da Vinci, Books on Demand GmbH, (ספר בגרמנית הטוען שאיזבלה ולאונרדו דה -וינצ'י היו נשואים בסתר)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kleio.org/en/history/famtree/sforza/374.html עץ משפחה ויצירות אמנות], באתר קליאו

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית ספורצה
קטגוריה:דוכסי מילאנו
קטגוריה:ילידי 1470
קטגוריה:נפטרים ב-1524
לויד לה ביץ'

לויד ברינגטון לה ביץ (באנגלית: Lloyd Barrington La Beach; 28 ביוני 1924 - 17 בפברואר 1999) היה אתלט פנמי, בעל 2 מדליות ארד אולימפיות בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ובכך היה לאתלט הראשון מפנמה שזכה במדליה אולימפית, מתוך שניים, אירווינג סלדינו האתלט השני שזכה במדליית אולימפית וכן שיאן עולם בריצות אלו.

==ביוגרפיה==
לה ביץ' נולד בפנמה סיטי להורים מהגרים מג'מייקה. בהיותו תלמיד בבית הספר משפחתו חזרה לג'מייקה. אחיו הצעיר, ביירון, אף הוא אתלט אולימפי בעבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).

במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה לה ביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק.

===שיאן עולם===
בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 השווה לה ביץ' בריצת 100 מטר את השיא העולמי של ג'סי אוונס בתוצאה של 10.2 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון, קליפורניה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 200 מטר. 

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה לה ביץ' בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, אחרי הריסון דילארד שקבע שיא אולימפי חדש של 10.30 שניות ובארני איוול (10.4 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות, אחרי מל פטון שקבע שיא אולימפי חדש של 21.1 שניות ואיוול (21.1 שניות), שלושתם מארצות הברית. 

בשנת 1957 פרש לה ביץ' מספורט תחרותי ובשנת 1999 נפטר בבית חולים בניו יורק.

== שיאים אישיים ==
*ריצת 100 מטר: 10.2 שניות (1948) שיא עולם 
*ריצת 200 מטר: 20.7 שניות (1950)

==קישורים חיצוניים== 

קטגוריה:אתלטים פנמים
קטגוריה:אצנים
קטגוריה:קופצים לרוחק
קטגוריה:שיאני עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:פנמים שנולדו ב-1922

קטגוריה:פנמים שנפטרו ב-1999
פלורי (חברה)

פלורי אינק. (באנגלית: ), שעד יולי 2022 נקראה פלוריסטם תרפיוטיק בע"מ ובקיצור פלוריסטם, היא חברת הנדסה ביו-רפואית העוסקת בריפוי תאי, מפתחת ומייצרת תרופות מקור המבוססות על תאים המופקים מהשליה האנושית לאחר הלידה. מרכז החברה נמצא בפארק מת"ם בחיפה.

פלוריסטם הוקמה בשנת 2001 על ידי ד"ר שי מרצקי מהטכניון, הבעלים של פטנט מוגן אשר פותח בשיתוף עם מכון ויצמן למדע ומאפשר לייצר תאים משליה בסביבה תלת־ממדית. החברה החלה להיסחר בבורסת נאסד"ק בשנת 2003 ולאחר מכן הונפקה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסת פרנקפורט. באוגוסט 2011 קיבלה החברה מעמד תרופה יתומה מה-FDA לתאי ה-PLX (PLacental eXpended cells) לטיפול במחלת בירגר. בתחילת שנת 2013 עברה החברה למפעלה החדש, אשר יאפשר טיפול ב-150,000 חולים בשנה לעומת 700 עד אז.

פלוריסטם נמצאת בשלב מתקדם של פיתוח תרופה להיצרות עורקים (PLX-PAD) אשר מכירותיה הצפויות מוערכות על ידי אנליסט מבית ההשקעות "אופנהיימר" בהיקף של עד 1.3 מיליארד דולר. וכן תרופה לתסמונת קרינה חריפה (PLX-R18).
במרץ 2014 קיבלה החברה את אישור ה-FDA האמריקני למפעל לייצור תאי גזע שישמש לניסויים קליניים.

== טכנולוגיה==
בעזרת הטכנולוגיה מוגנת הפטנטים של פלוריסטם, החברה פיתחה סביבה תלת־ממדית לגידול תאים פעילים שמוצו מן השליה האנושית (תאי PLX). התאים שמבודדים מן השליה (שנחשבת לפסולת רפואית) גדלים בתוך Bioreactor שפיתחה החברה (מתקן המדמה תנאים ביולוגיים מתאימים לגידול רקמה או אורגניזם). הטיפול התאי מבוסס על הזרקת התאים הללו ללא צורך בהתאמה גנטית, כדי לרפא מחלות שונות. התאים הפעילים מפרישים מכלול של חלבונים בהתאם לאותות המתקבלים כתגובה למגוון מחלות. החלבונים מאתחלים תהליך ריפוי עצמי ורגנרציה של רקמות פגועות ומשפרים את מצבו של החולה תוך פעילות חיובית של המערכת החיסונית ויצירת כלי דם.

בניסויים פרה-קליניים שבחנו טיפול בפגיעות שרירים באמצעות תאי הגזע מהשליה, נראה כי ייתכן שסוגים שונים של התאים הפעילים מהשליה שפיתחה פלוריסטם יכולים לשמש לריפוי מגוון סוגים של פגיעות שרירים, כמו פגיעות תאונתיות (במהלך פעילות ספורטיבית, למשל), או פגיעות מכוונות הנגרמות, לדוגמה, כתוצאה מניתוחים שונים. בניסויים פרה-קליניים נוספים נראה השפעת חיובית בשימוש בתאי השלייה לטיפול במחלות המעיים הדלקתיות הקשות, טרשת נפוצה ובנזקי שבץ מוחי. במחקר פרה-קליני מקיף שנערך בשיתוף עם מעבדתו של פרופ' רפאל גורודצקי מביה"ח הדסה בירושלים פותח טיפול תאי חדש המבוסס על תאים נבחרים מתוך השליה (PLX-R18) שבהזרקה פשוטה ללא סיבוכים לתוך השריר מאפשרים טיפול מציל חיים יעיל ביותר ב [http://journals.plos.org/plosone/article?id=10.1371/journal.pone.0066549 תסמונת קרינה חריפה], מחקר שנמשך בשיתוף פעולה עם מרכזי מחקר אחרים בגרמניה וארצות הברית.

החברה נמצאת בשלבים קליניים מתקדמים בניסויים בטרשת עורקים חמורה בגפיים תחתונות, שבר בצוואר הירך ותסמונת קרינה חריפה מסכנת חיים ועידוד רגנרציה של מח עצם פגוע.

במאי 2020 הודיעה כי שימוש בטכנולוגיות החברה עשוי להוות טיפול בנגיף הקורונה.

בינואר 2022 פלוריסטם ותנובה הודיעו על הקמת חברה משותפת לייצור בשר מתורבת.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.bizportal.co.il/shukhahon/biznews02.shtml?mid=293503&strsrh=%F4%EC%E5%F8%E9%F1%E8%ED ראיון מצולם עם מנכ"ל החברה], אתר ביזפורטל
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעשיית פרמצבטיקה בישראל
קטגוריה:חיפה: חברות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות ישראליות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:חברות הנסחרות ביותר מבורסה אחת
בנקסמדו

בנקסמדו (באנגלית: Banksmeadow) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).

==גאוגרפיה==
בנקסמדו ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא פרוור קטן הגובל מדרומו במפרץ בוטאני, במזרח בהילסדייל ובמטרוויל, בצפון בפייג'ווד ובמערב בבוטאני.

==היסטוריה==
בנקסמדו נקרא על שם סיר ג'וזף בנקס, הבוטניקאי שהתלווה לקפטן ג'יימס קוק בשנת 1770. קוק ובנקס עגנו באזור מפרץ בוטאני במהלך הפלגתם על הספינה "אנדוור" וגילוי היבשת אוסטרליה.

==תרבות== 
בנקסמדו הוא אזור תעשייה גדול, עם מיעוט קטן של דיירים (על פי מרשם האוכלוסין, פחות מ-500 איש דרים בקביעות בפרוור). קרבתו לנמלים כגון פורט בוטאני קידמו את התעשייה בפרוור, וכיום קיימים בו מספר מאגרי נפט, תחנה של רכבת משא ומפעל זיקוק כימיקלים.

בתחום הפרוור מצוי חוף פורשור, לגדת מפרץ בוטאני. מרבית החוף סגור לציבור, וחלקו מוטה לטובת מסלול הגולף בוטאני.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110227072237/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=410 בנקסמדו באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Banksmeadow/Suburbs/16269 בנקסמדו באתר "Sydney Suburbs"] 

קטגוריה:פרוורי סידני
רבי יאשיה (אמורא)

רבי יאשיה היה אמורא בדור השני לאמוראי ארץ ישראל.

הוא למד אצל רבי יוחנן שהיה רבו המובהק, אך קיבל תורה גם מרבי אלעזר שהיה גדול ממנו (פעם אחת הוא אמר לו "לא תשב עד שתפרש לי ברייתא זו").

בתלמוד הירושלמי מובאות גם אמרות שלמד מרבי ינאי, וייתכן שלמד אצלו.

על המוסרים תורה משמו נמנים: רבי זערא, רבי טבי, רבי יעקב בר אחא ורבי יהודה בן פזי. אף רבי ירמיה זכה ללמוד ממנו תורה כאשר כבר היה זקן מופלג.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:הדור השני לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יוחנן
קטגוריה:תלמידי רבי ינאי
אברהם יצחק גרשונוביץ

ממוזער
הרב אברהם יצחק גרשונוביץ (? - כ"ו בסיוון תשי"ד, 27 ביוני 1954) היה רבה של ז'אבינקה שבמחוז בריסק, ובארץ ישראל ראש ישיבת תפארת ציון.

==תולדותיו==
נולד באולשאן שבפלך וילנה בקיסרות הרוסית (כיום בלארוס), לרב שמואל דוד גרשונוביץ, שהיה אב"ד ז'אבינקה הסמוכה לבריסק. למד בישיבות טלז, סלובודקה ומאלטש. נישא לשרה בילה, בתו של הרב משה אליעזר הכהן בייער ממוטלה. היה מקורב לרבותיו הרב אליעזר גורדון מטלז והרב רפאל שפירא מוולוז'ין שסמכו אותו לרבנות.

לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבה לצעירים בלאפיץ'. לאחר מכן כיהן כרב במונסטרישצנה, וכעבור זמן עבר לכהן כרב בפשראלשלה, מחוז סובלק. בשנת תרפ"ד (1924), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של ז'אבינקה. היה מקורב לרבני בריסק, הסמוכה לז'אבינקה, ובראשם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב שמחה זליג ריגר.

בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל. מיד עם בואו מונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון, שנוסדה שנה קודם לכן. החזון איש העיד עליו כי הוא "מתלמידיו של אהרן הכהן, אוהב שלום ורודף שלום", וכן אמר עליו ש"אף פעם לא הניע את ראשו ללא מחשבה וכוונה". כיהן בתפקידו עד פטירתו בשנת תשי"ד, חצי שנה לאחר פטירת החזון איש.

בנו, רבי שמואל דוד, מילא את מקומו ברבנות בז'אבינקה, ונספה בשואה.

==משפחתו==
שני גיסיו של הרב גרשונוביץ - חתניו האחרים של הרב בייער - הם:
* הרב מתתיהו שצ'יגל - מייסד ישיבת בית יוסף בבני ברק.
* הרב חיים חלוונה יוז'וק - אביהם של הרב שמעון יוז'וק וד"ר דב ירדן.

בניו:
* הרב שמואל דוד - אב"ד זאבינקה (חתן הרב יצחק אלחנן וולקין, אב"ד אנטופול), נספה בשואה.
* הרב ראובן יוסף - מראשי ישיבת הנגב (חתנו של הרב צבי יהודה אדלשטיין, שיכהן כרבה של שומיאץ ורמת השרון).
* משה אליעזר - מפלטבוש ניו יורק.

חתניו:
* הרב מיכל יהודה ליפקוביץ – ראש ישיבת פוניבז' לצעירים וממנהיגי הציבור הליטאי.
* הרב שלמה הרשלר - מרבני כולל חזון איש. בנו של הרב הרשלר, הרב יהודה אריה, היה ר"מ בישיבת בית מתתיהו.
* ברוך מרדכי הלוי וולפא.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שומרי שבת
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1954
חיים שרגא פייבל פרנק

הרב חיים שרגא פייבל פרנק (תרס"ח, 1908 – תשל"ג, 23 בנובמבר 1972) היה רבה של שכונת ימין משה בירושלים ודיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לרב זאב וולף פרנק, בנו של הרב יהודה לייב פרנק ואחיו של הרב צבי פסח פרנק. אמו מרים הייתה בת של הרב נחום רוגזניצקי, חתנו של הרב זלמן חיים ריבלין. כיהן במשך שנים רבות כרב ומו"ץ של שכונת ימין משה. כמו כן כיהן כדיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.

הרב פרנק עסק רבות בהיבטים הלכתיים של יישוב ארץ ישראל, מצוות התלויות בארץ והלכות בית המקדש. פרסם מאמרים בנושא, בין השאר בכתב העת המעיין. בין הנושאים: "בניין בית המקדש קודם למלכות בית דוד" ו"תקיעה בחצוצרות בזמן הזה".

לדעת הרב פרנק, רבי זירא חזר בו מהאיסור לעלות בחומה. אחד מחידושיו המקוריים הוא שיש לברך ברכה על מצוות יישוב הארץ, כשאר ברכות המצוות. הוא סבר כי הסיבה שלא נקבעה ברכה מיוחדת היא משום שהיא נכללת בברכת המזון, שבה אומרים: "נודה לך ה' אלוהינו על שהנחלת לאבותינו ארץ חמדה טובה ורחבה" וחותמים "ברוך אתה ה' על הארץ ועל המזון". לכן לדעתו יש לכוון באמירת ברכה זו על מצוות יישוב ארץ ישראל.

נמנה עם הרבנים שעסקו באפשרות עלייה לתחומי הר הבית. באחד מדיוני הרבנים, שנערכו מיד לאחר מלחמת ששת הימים, הציע להצניח מזבח, באמצעות מסוק שכור, אל תוך רחבת הר הבית ולהקריב עליו את קורבן פסח. 

עודד את הוצאת הספר "קול התור" וצידד בדעה שמחברו הוא זקנו הרב הלל ריבלין, שחיבר את הספר על פי תורת רבו הגר"א.

הרב פרנק הותיר אחריו ארבע בנות, בלי בנים. על פי הידוע, בצוואתו ציווה על בנותיו לומר אחריו קדיש. הוא ואשתו נפטרו בזה אחר זה, בשנת תשל"ג.

חתניו הם: הרב רפאל בנימין לוין – בנו של הרב אריה לוין, הרב משה אהרן רוזנטל – רב שיכון הרבנים, הרב אברהם קופשיץ – רב שכונת נוה צבי בירושלים, הרב משה קרמר- בני ברק.

==ספריו==
* תולדות זאב על מסכת שבת
* קונטרס תפארת חיים, תשכ"ז, על צורת קשר תפילין של ראש.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:ימין משה: אישים
חיים שרגא פייבל
קטגוריה:משפחת ריבלין
קטגוריה:דייני בית דין צדק אשכנזים פרושים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
קואן, קיסר יפן

קוֹאַן (ביפנית: 孝安天皇 - "קואן טנו" - "קואן הקיסר", נודע גם בשם אהו-יָמָטו-ֹטָרָשִי-הִיקוֹקוּ-נִיוֹשִי-בִיטוֹ), היה השישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קואן נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.

על פי המסורת היפנית, קואן מלך בין שנת 392 לפנה"ס ועד שנת 291 לפנה"ס (101 שנים). ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.

==קורות חיים==
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קואן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קואן ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קואן היה בנו של הקיסר קושו ושל הנסיכה יוסוטאראשי-נו-הימה. קואן נשא לאישה את הנסיכה אושיהימה (押媛), ונולדו להם שני בנים: הנסיך אוקיבי נו מורוסוסומי (大吉備諸進命) ואויאמאטונקוהיקופוטוני (大日本根子彦太瓊尊), לימים הקיסר קוריי).

המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו השני של הקיסר קושו, וכי הוא מלך מארמון אקידזושימה שבמורו (בפרובינציית יאמטו של ימינו).

מקום קברו של קואן אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sacred-texts.com/shi/kj/kj066.htm קורות חיים]

קטגוריה:הקיסרים האגדיים של יפן
קטגוריה:תקופת יאיואי
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קוריי, קיסר יפן

קוֹרֵיי (ביפנית: 孝霊天皇 - "קוריי טנו" - "קוריי הקיסר", נודע גם בשם אויאמאטונקוהיקופוטוני), היה השביעי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קוריי נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.

על פי המסורת היפנית, קוריי מלך בין שנת 290 לפנה"ס ועד שנת 215 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים הסבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.

==קורות חיים==
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קוריי. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קוריי ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. הקוג'יקי מציין כי בתקופת שלטונו כבש קוריי את פרובינציית קיבי. על פי המסורת, קוריי היה בנו השני של הקיסר קואן. קוריי נשא לאישה את קוּוָושיהימה (細媛命), ונולד להם בן אחד - הנסיך אוֹאוֹיָמָטוֹנֶקוֹהִיקוֹקוּנִיקוּרוּ (לימים הקיסר קוגן).
מפילגשו, קאסוּגה-נוֹ-צ'יצ'יהאיאמאוואקאהימה (春日之千千速真若比売) נולדה לו הנסיכה צ'יצ'יהאיאהימה (千千速比売命).
מפילגשו, יאמטו-נוֹ-קוּניקָהימֶה (倭国香媛) נולדה לו הנסיכה יאמאטוטוטוהימומוסוהימה (倭迹迹日百襲媛命), הנסיך קיביצוהיקו (吉備津彦命) והנסיכה יאמאטוטוטווואקאיאהימה (倭迹迹稚屋姫命).
מפילגשו, האירודו (絙某弟), אחותה הצעירה של יאמטו-נוֹ-קוּניקָהימֶה, נולדו לו הנסיך היקוסאשימה (彦狭島命) והנסיך ואקאטאקהיקו (稚武彦命).

המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו הבכור של הקיסר קואן, וכי הוא מלך מארמון איהוטו-נו-מייה שבקורודה (בפרובינציית יאמטו של ימינו).

מקום קברו של קוריי אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sacred-texts.com/shi/kj/kj067.htm קורות חיים]

קטגוריה:הקיסרים האגדיים של יפן
קטגוריה:תקופת יאיואי
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
סאות' קוג'י

סאות' קוג'י (באנגלית: South Coogee) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).

==גאוגרפיה==
סאות' קוג'י ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל ממזרח בים טסמן, בצפון בקוג'י, במערב ברנדוויק ובדרום במרוברה. אף על פי שהפרוור קטן יחסית לקוג'י הסמוך אליו, הוא מיושב בצפיפות. הדרך הראשית החוצה אותו מצפון לדרום היא דרך מלבר, והרחוב המקביל לה רחוב דנינג.

==היסטוריה==
בשנת 1874 ניתן שטר הקניין הראשון למגורים באזור סאות' קוג'י, כחלק מהרחבת בית העלמין הקיים ברנדוויק לאתר חדש. הפרוור גדל בהדרגה יחד עם רנדוויק וקוג'י והתפתח מעבר לאזור הסובב את בית העלמין.

==תרבות==
הפארק הגדול בסאות' קוג'י הוא פארק לאת'ם, ובו מגרש פוטבול, קריקט, טניס וכדורת דשא. אתר גדול נוסף בפרוור הוא בית העלמין רנדוויק, סביבו התפתח הפרוור.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110308201653/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=5530 סאות' קוג'י], Dictionary of Sydney

קטגוריה:פרוורי סידני
רבגף חום

רבגף חום (שם מדעי: Tetrarthrosoma syriacum) הוא מין של רב-רגל הנפוץ במספרים גדולים עם בא גשמי הסתיו. ניזון מרקבובית וחומרים אורגניים. פולש פעמים רבות לבתי קרקע אך נעלם בזמן החורף כאשר הטמפרטורות יורדות. נפוץ בטורקיה, קפריסין, לבנון, ישראל, סוריה, ירדן ואיראן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.insectour.com/web/?PageType=0&ItemID=283722 על רבגף חום]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הנרי לואיס פרדריק דה סאוסור
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1869
קטגוריה:רב-רגליים
קטגוריה:ארץ ישראל: רבי רגליים
חסידות מקארוב

חזית בית המדרש מקארוב ב[[צפת. הוקם בשנת תרי"ז]]
חסידות מקארוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף של חסידות צ'רנוביל. אבי החסידות היה רבי מנחם נחום טברסקי בנו הרביעי של רבי מרדכי מצ'רנוביל.

==תולדות החסידות==
רבי מנחם נחום נולד בשנת תקס"ד לרבי מרדכי ולפייגא בת רבי דוד לייקעס מתלמידי הבעל שם טוב. היה חתנו של רבי יוסף מטורטשין (בנו של החוזה מלובלין). לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות במקארוב . נפטר בז' בתשרי תרי"ב.

בנו היה רבי יעקב יצחק, חתנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות. בסוף ימיו התאספו אליו אלפים מחסידי צ'רנוביל מכל רחבי ווהלין. בין חסידיו נמנה החזן זיידל רובנר. חסידיו שעלו לישראל הקימו בית כנסת בעיר העתיקה בצפת (מתפקד עד היום). נפטר בל' בניסן תרנ"ב.

חתניו של רבי מנחם נחום היו רבי אשר מסטולין (השני) (בזיווג ראשון), אחיינו רבי ישעיהו משולם זושא מצ'רנוביל ורבי מרדכי מרגליות אדמו"ר בדוביסאר בנו של רבי מנחם נחום ממאצ'יב.

===הדור השלישי===
בניו של רבי יעקב יצחק היו:
* רבי משה מרדכי (- כ' בטבת תר"פ) חתנו של רבי יהושע רוקח מבעלז. כיהן במקרוב, קודני וברדיצ'ב.
* רבי דוד (- כ"ד בחשוון תרס"ג) חתנו של רבי אברהם מטריסק, בעל בתו פייגא. בסוף ימיו היה בקייב. חתנו היה רבי יהודה אריה מנובומינסק.
* רבי ישעיה (- כ"ב בחשוון תר"פ) חתן רבי חיים מנחם מזינקוב. בשנת תרע"ו עבר לקייב.
מחתניו היו: קרוב משפחתו רבי ברוך מאיר מאזרניץ בן רבי מנחם נחום השני מצ'רנוביל ורבי אליהו מליניץ באפלו.

=== הדור הרביעי ===
בנו של רבי משה מרדכי היה רבי צבי אריה מברדיטשוב, חתנו של דודו רבי יחיאל מקרילוביץ. נפטר בכ"א באייר תרצ"ח. בן נוסף היה רבי שמואל אבא ממקארוב-ויניפג, חתן דודו רבי דוד. חתנו של רבי משה מרדכי היה רבי שמואל אבא מהורודנקא. חתניו (שגם מילאו את מקומו): דוד שלמה הכהן נאוואסעלער, רב בפילאדעלפיא, ר' יצחק גדליה ליבערזאן, רב בסלאוויטא.

בני רבי דוד:
* רבי מנחם נחום ממקארוב-צ'לסי. נולד בשנת תרל"ב. היה חתן דודו רבי אפרים ממאציב (חתנו של רבי אברהם מטריסק, אחיו של דודו זקינו רבי מרדכי מדוביסאר). כיהן כאדמו"ר ממקארוב בזוויהל. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית. נפטר בט"ז באייר תרפ"ה.
* רבי ניסן יהודה לייב מקילץ (1884 - ת"ש, 1940). כיהן כרב בפוקשווינץ. במלחמת העולם הראשונה נאסר על ידי הרוסים. לאחר שחרורו כיהן כרב בקייב. בשנת תרפ"א עבר לפולין והתיישב בקילץ שם מילא את מקום דודו רבי מרדכי מקוזמיר. ישב גם בקרקוב ובזמושץ'. עונה על ידי הנאצים ונפטר מפצעיו בחודש סיוון ת"ש.
בנו של רבי ישעיה היה רבי יעקב יצחק ממקארוב-שיקגו. נולד בשנת תרנ"ו. מילא את מקום אביו בעודו בחור. היה חתנו של רבי יהושע העשיל ממונסטריץ'. בשנת תרפ"ו היגר לארצות הברית והתיישב בשיקגו. נפטר בב' בסיוון תש"ה.

==לקריאה נוספת==
* יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 64–70.
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?f=31&t=5248 אשכול על בית מקארוב] בפורום היידי אידישע וועלט פארומס.

מקארוב
קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:יהדות אוקראינה
אזור התעשייה ברקן

קניון לב ברקן
אזור התעשייה ברקן הוא אזור תעשייה הנמצא בשומרון, בסמוך לברקן, צפונית לכביש חוצה שומרון. השטח שייך מוניציפלית למועצה אזורית שומרון, ומשרדי המועצה נמצאים באזור התעשייה.

==מבנה ומיקום==
שטחו המפותח של אזור התעשייה הוא כ-1,300 דונם, מתוכם 650 דונם מגרשים לתעשייה. הבנייה פרוסה בשלוש "אונות", כך שהמרחק בין שני קצות אזור התעשייה הוא כשני קילומטר, מהקצה הצפוני לפינה הדרומית-מערבית. בסמוך לאזור התעשייה הוקם אזור תעשייה נוסף פארק תעשיות אריאל מערב.

לאזור התעשייה יש שתי כניסות, אחת ממחלף ברקן בכביש חוצה שומרון, והשנייה מכביש 505, "חוצה שומרון הישן", בין צומת גיתי ובין קריית נטפים. כביש הגישה ליישוב ברקן עובר דרך אזור התעשייה.

בתחום אזור התעשייה נמצא "קניון לב ברקן", ומפעלים שונים. במפעלים אלו מועסקים ישראלים ופלסטינים תושבי הסביבה.

בסמוך לאזור התעשייה נמצא אתר ארכאולוגי, ח'רבת אל-בורך, ובה גת עתיקה הנחשבת לאחת הגתות הגדולות ביותר בארץ.

==היסטוריה==
בשנת 2004 הועסקו באזור התעשייה כ-4,500 עובדים.

עקב התנגדות לתוצרת שמקורה במפעלים ישראליים בשטחי יהודה והשומרון, העתיקו חלק מהמפעלים באזור התעשייה את פעילותם לתחומי הקו הירוק. כך למשל בשנת 2008 הועתק מפעל מולטילוק ליבנה ובשנת 2011 הועתק מפעל "בייגל בייגל" לאזור התעשייה של צפת. וייצור של "זרועות ברקן" עבר לסין".

האזור העניק את שמו למספר מפעלים, בהם "יקבי ברקן" (שפעל בו משנת 1988, ובשנת 2003 עבר לחולדה).

בפיגוע ירי שהתרחש באזור התעשייה ב-7 באוקטובר 2018 רצח מחבל פלסטיני שעבד במקום שני עובדים ישראלים במפעל של קבוצת אלון.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20120108064343/http://www.shomron.org.il/Index.asp?CategoryID=308 אזור התעשייה ברקן] - באתר המועצה האזורית שומרון 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

ברקן, אזור התעשייה
קטגוריה:מועצה אזורית שומרון
קטגוריה:ברקן (יישוב)
האיטי במשחקים הפאראלימפיים

האיטי שלחה לראשונה משלחת ל בבייג'ינג (2008). המשלחת כללה ספורטאית אחת בלבד, מרימת הכוח נפתלי ז'אן-לואי (Nephtalie Jean-Louis), אשר נשאה את הדגל הלאומי בטקס פתיחת המשחקים, אך לבסוף לא השתתפה בתחרויות. במשחקי החורף לא השתתפה האיטי מעולם.

אל המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) שלחה האיטי שלושה ספורטאים, שלקחו חלק בתחרויות האתלטיקה והרכיבה באופני יד. הספורטאים הנכים אותם שלחה האיטי למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.

==ראו גם==
* האיטי במשחקים האולימפיים
* האיטי במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:האיטי: ספורט
מולקולה דו-אטומית

[[הטבלה המחזורית של היסודות, כאשר אלו קיימים כמולקולה דו-אטומית הומוגנית בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ צבועים בתכלת.]]
מולקולה דו-אטומית של [[חנקן (N<sub>2</sub>)]]
מולקולות דו-אטומיות הן מולקולות המורכבות משני אטומים של אותו יסוד או של שני יסודות שונים. מולקולה דו-אטומית המורכבת משני אטומים של אותו היסוד, כגון המולקולה הדו-אטומית של גז המימן (H<sub>2</sub>), תיקרא מולקולה דו-אטומית הומוגנית, ומולקולה דו-אטומית המורכבת משני יסודות שונים, כגון חנקן חמצני (NO), תיקרא מולקולה דו-אטומית הטרוגנית.

המולקולות הדו-אטומיות הנפוצות בטבע הן: מולקולת מימן H<sub>2</sub>, מולקולת חנקן N<sub>2</sub>, מולקולת חמצן O<sub>2</sub>, חנקן חמצני (NO) ופחמן חד-חמצני (CO). למעשה, כל היסודות שמופיעים בטמפרטורת החדר במצב גזי, פרט לגזים האצילים, צורתם היציבה היא של מולקולה דו-אטומית הומוגנית: H<sub>2</sub>, N<sub>2</sub>, O<sub>2</sub>, F<sub>2</sub>, Cl<sub>2</sub>, Br<sub>2</sub> ו-I<sub>2</sub>. רוב היסודות האחרים, שמופיעים בטמפרטורת החדר במצב מוצק, כאשר מעלים את הטמפרטורה עד אשר הם מתאיידים, יופיעו במצב הגזי לראשונה כמולקולה דו-אטומית, אך בטמפרטורה גבוהה מספיק ייפרדו לגז חד-אטומי.

מולקולות דו-אטומיות מתאפיינות בכך שיש להן אופן תנודה ויברציוני אחד, ושני אופני רוטציונים.

==ראו גם==
*שיטת AXE

==קישורים חיצוניים==

* [http://hyperphysics.phy-astr.gsu.edu/hbase/molecule/rotrig.html#c3 מולקולות דו-אטומיות] בHyperphysics

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:סטריאוכימיה
קטגוריה:כימיה כללית
נתרן פחמתי

נתרן פחמתי (בלעז: סודיום קרבונט, Sodium Carbonate), הידוע גם כפחמת הנתרן, נתרן קרבונט או "סודה לכביסה", הוא מלח נתרני שנוסחתו הכימית Na<sub>2</sub>CO<sub>3</sub>. פחמת הנתרן נפוץ בשימוש יומיומי בעיקר כמרכך מים. ניתן להפיקו מאפר של צמחים מסוימים או, באופן מלאכותי, ממלח ואבן גיר, בתהליך הנקרא תהליך סולווה.

==שימושים==
הנתרן הפחמתי משמש בעיקר כמרכך מים בתהליך הכביסה, ולכן מכונה לעיתים סודה לכביסה. כאשר לא משתמשים בנתרן הפחמתי, נדרשים דטרגנטים נוספים על מנת לספוג את יוני המגנזיום והסידן החופשיים במי הכביסה. כמו כן, סודה לכביסה משמשת כמסיר יעיל לכתמי שומן ואלכוהול.

שימוש נוסף וחשוב לנתרן הפחמתי הוא בייצור זכוכית: כאשר מחממים נתרן פחמתי עם סיליקה וסידן פחמתי לטמפרטורות גבוהות, ולאחר מכן מקררים במהירות, נוצרת הזכוכית הנפוצה ביותר, הידועה בשם זכוכית סודה (Soda-lime glass).

בזכות בסיסותו של הנתרן הפחמתי הוא משמש לעיתים כבסיס בתהליכים הדורשים ויסות. לדוגמה, הוא משמש כווסת pH בתהליך פיתוח תמונות. באופן דומה, פעמים רבות משתמשים בנתרן הפחמתי בברכות, כאשר יש צורך לבטל את החומציות של הכלור.

הנתרן הפחמתי משמש גם בתור אלקטרוליט בתהליכים כימיים, בזכות מוליכותו הטובה בתהליך האלקטרוליזה.

=== ריכוך מים ===
מים קשים אפשר לרכך באמצעות סודיום קרבונט בהתאם לריאקציות הבאות:

:<chem>Ca^2+ + CO3^2- -> CaCO3</chem>

<chem>Ca^2+(aq) + Na2CO3(aq) -> CaCO3(s) + 2Na+(aq)</chem>
:<chem>Mg^2+(aq) + Na2CO3(aq) -> MgCO3(s) + 2Na+(aq)</chem>

כתוצאה מריאקציות אלה המים לא מכילים יותר יונים של סידן ומגנזיום הגורמים לקשיות המים. הם מוחלפים על ידי יוני הנתרן.

== ראו גם ==
* תהליך סולווה
* סידן פחמתי
* נתרן ביקרבונט (סודה לשתייה)
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פחמות
קטגוריה:בסיסים
קטגוריה:נתרן: תרכובות
רבגפיים

רבגפיים (שם מדעי: Paradoxosomatidae) היא משפחה של רבי-רגליים בעלי חוליות גב שטוחות. נכון ל-2010 כוללת 787 מינים ב-178 סוגים שונים.

== סיסטמטיקה ==
Daday(1889) הציע את השם Paradoxosomatidae למשפחה תחת הסדרה Polydesmida.
Attems (1914) הקים את המשפחה Strongylosomidae ומאוחר יותר (1936) צירף לתוכה סוגים ומינים רבים עם מפתח זיהוי מקיף. Jeekel (1968) לאחר מחקר מעמיק קבע שהמשפחות Strongylosomidae ו-Strongylosomatidae הן שמות נרדפים לאותה משפחה, הוא אפיין מחדש את המאפיינים הטקסונומים של המשפחה ופרסם מאפייני זיהוי לכל רמות הטקסונומיות.

== ביבליוגרפיה ==
<div style="direction: ltr;">
* Daday, E. 1889. Myriodie Estranea Musaei Nationalis Hunarici. Termeszetr. Fuz. 12: pp.15-156.
* Jeekel, C.A.W., 1968. On the classification and geographical distribution of the family Paradoxosomatidae (Diplopoda: Polydesmida). Acad. Proefschr. Rotterdam: pp.1-168
</div>
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רב-רגליים
שפתה

שפתה (געז: ሽፍታ, סומלית: שופתו) הוא מונח הנמצא בשימוש בקרב רבים מעמי קרן אפריקה וניתן לשודדים, פורעי חוק, מורדים, לוחמי חופש וטוענים לכתר. המצב בו השפתה נמצא מחוץ לחוק נקרא "שפתנת" (ሽፍታነት).

השפתה מתואר לרוב כ"פורע חוק חברתי" אשר מאתגר את הממסד הרשמי ויש הרואים בו כדבר הדומה למצב של רובין הוד. השפתה הקלאסי הוא אדם שעזב את החברה או את האדון הפיאודלי ושפועל במקומות כפריים ובספר וכדי לבטא את היותו פורע חוק הוא אף אינו מספר את שערו. חגי ארליך מרחיב על כך: 

הקיסרים סוסוניוס, תוודרוס השני ויוהנס הרביעי הם דוגמאות מובהקת לאנשים שפעלו כשפתה ויותר מאוחר היו לשליטים החוקיים של האימפריה האתיופית. השלטון האיטלקי באריתריאה ויותר מאוחר באתיופיה השתמש במונח כדי לתאר אנשים אשר פעלו כנגדם ובין האנשים הראשונים אשר תוארו ככאלה היה בהתה חגוס. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלו שפתה רבים באזורים המיושבים בסומלים בצפון-מזרח קניה, בתגובה לכך פתח צבא קניה במלחמה כנגדם, מלחמה אשר מכונה מלחמת שפתה . במהלך מלחמת האזרחים האתיופית ובמלחמת העצמאות האריתריאית שבתה רבים היו חלק ממחתרות מאורגנות וראשיהם לרבות מלס זנאווי ואיסאייס אפוורקי, הפכו מאוחר יותר למנהגי אתיופיה ואריתריאה בהתאם. 

== ראו גם ==
*רובין הוד

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתיופיה: חברה
קטגוריה:אריתריאה: חברה
קטגוריה:סומליה: תרבות
קטגוריה:פשעים
קטגוריה:קרימינולוגיה
קטגוריה:סומליה: חוק ומשפט
הונדורס במשחקים הפאראלימפיים

הונדורס השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז. הונדורס מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.

בשנת 1996 שלחה הונדורס לראשונה משלחת, שכללה שני אתלטים. הונדורס מעולם לא שלחה משלחת גדולה משני ספורטאים, ועד כה ייצגו אותה אך ורק אצנים. הספורטאים הנכים אותם שלחה הונדורס מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.

==ראו גם==
* הונדורס במשחקים האולימפיים
* הונדורס במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:הונדורס: ספורט
ונצואלה במשחקים הפאראלימפיים

ונצואלה השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה ונצואלה חלק מעולם.

במדליה הפאראלימפית הראשונה זכתה ונצואלה ב כשהאתלט יולמר אורדנטה זכה במדליית הארד בזריקת דיסקוס, ובמדליית הזהב הראשונה זכתה הג'ודוקא כבדת הראייה נעמי סואזו ב.

==ראו גם==
* ונצואלה במשחקים האולימפיים
* ונצואלה במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ונצואלה: ספורט