OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טיבוע ספינת הדיג אורית

סטיקס על ידי המצרים. לצידוק הטבעתה הגדירו אותה המצרים כספינת ביון.]]
אורית הייתה ספינת דיג ישראלית שטובעה ב-13 במאי 1970 במהלך האירועים בזירה הימית במלחמת ההתשה בטילי "סטיקס", על ידי חיל הים המצרי. שניים מאנשי צוותה נהרגו ושניים ניצלו והגיעו בשחיה לחוף.

"אורית" הייתה ספינת מכמורת עשויה עץ, אורכה 20 מטרים ומשקלה 75 טון.
הספינה, ועליה צוות של ארבעה אנשים, בראשות רב-חובל אדם ישר, עסקה בדיג באזור ימת ברדוויל. ב-13 במאי 1970, סמוך לשעה 22:30 שעון ישראל (שעה 2330 שעון מצרים, עקב קיום שעון קיץ במצרים), בעת ש"אורית" הייתה במרחק של כ-20 ק"מ מהחוף, ירתה ספינת טילים מצרית מדגם אוסה על "אורית" ארבעה טילים מדגם "סטיקס". שניים מהטילים פגעו בקרבתה והספינה התפרקה. רב החובל, אדם ישר, נהרג במקום. המכונאי סגל אקרמן נפצע ומת למחרת. שני הימאים הנותרים, עודד קופלניק ובועז יצחקי, שחו במשך יותר מיממה עד שהגיעו לחוף.

באותו לילה אח"י סער בפיקודו של אברהם בכר ביצעה סיור ביטחון שוטף "מקסיקו" בצפון סיני מצפון לאל עריש, גילתה בסביבות 21:00, (שעה 22:00 שעון קיץ מצרים), מכ"ם של ספינת טילים מצרית ממערב לה ודיווחה זאת למפקדת חיל הים. אח"י חיפה בפיקוד יעקב אלון, שביצעה הפלגת ניסוי אמל"ח עם רפא"ל באזור חיפה, האזינה לתקשורת הת"ג וגילתה אף היא את מכ"ם האוסה המצרית, וזאת במרחק מעל 160 מייל. הספינות החליפו מידע ביניהן והמסקנה הייתה שהאויב נמצא מזרחית לפורט סעיד ובטווח כ 60 מייל מאח"י סער, הרבה מעבר לטווח המקסימלי של טיל הסטיקס שהוא 25 מייל.

בסמוך לשעה 22:30 גילתה "סער" אף את מכ"ם טיל "סטיקס" לזמן קצר בלבד. הספינה ביצעה פעולות מאולתרות בהתגוננות נגד טיל ("נט"ל) וירי הטעיה של שתי רקטות מוץ ליצירת הד מכ"ם. בדיעבד הסתבר שהמרחק המשוער בינה לבין האוסה המצרית באותו זמן היה כ-53 עד 58 מייל.

קודם לטיבוע "אורית" הניח חיל הים הישראלי שטילי ים-ים הסובייטיים תוכננו נגד אניות גדולות ולא יצליחו לפגוע במטרות קטנות, אך טיבוע "אורית" בירי טילי "סטיקס" הוכיח שהטיל אפקטיבי גם נגד ספינות קטנות. עקב כך גובש מענה טקטי רחב של אמצעים להתגוננות ספינות חיל הים הישראלי מפני טילים ובהם לוחמה אלקטרונית, פיזור מוץ ותמרוני התחמקות שהוכחו כיעילים במלחמת יום הכיפורים.

חיפוש שני הנעדרים באזור טיבוע "אורית" - לאחר האירוע הובאו לאזור צוללים של יחידה 707 ושל שייטת 13 כדי לחלץ את הגופות של שני הנעדרים. גופת נעדר אחד נמצאה בתוך הספינה הטבועה והשנייה נסחפה לחוף. לצורכי המודיעין הימי חיפשו הצוללים את שרידי טילי הסטיקס שטיבעו את "אורית", אולם לא היה נתון מדויק על מקום הנפילה וחרף ביצוע סריקות ארוכות לא נמצא דבר. 

אתר הטיבוע המשוער: .

ישראל הגיבה על התקיפה ב"מבצע קשת אווירי".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* פסח מלובני, [http://moreshetyamit.net/?p=2606 חיל הים המצרי וסיוע היועצים הסובייטיים במלחמת ההתשה], באתר משמר המורשת הימית, אפריל 2014.
* 

קטגוריה:1970 בישראל
קטגוריה:הים התיכון: היסטוריה צבאית
קטגוריה:טביעת אוניות בים התיכון
קטגוריה:ישראל: טביעת כלי שיט
קטגוריה:מלחמת ההתשה: קרבות
קטגוריה:צי הסוחר הישראלי
קטגוריה:תקריות ימיות
ולדימיר, שליט בולגריה

ולדימיר רָסַטֶה (בבולגרית: Владимир Расате) היה קניאז האימפריה הבולגרית הראשונה מ-889 ועד 893.

==קורות חייו==
ולדימיר עלה לשלטון לאחר פרישתו לחיי נזירות של אביו בוריס הראשון. בוריס ככל הנראה לא ויתר על תוארו קניאז בולגריה, אך העביר את רסן השלטון לבכורו. קיים אזכור לוולדימיר בכתבים ביזנטיים בהקשר להשתתפותו במסע המלחמה של בוריס הראשון נגד הסרבים. ב-892 כרת ולדימיר ברית צבאית עם ארנולף מקרינתיה מלך פרנקיה המזרחית כנגד נסיכות מוראביה. ברית זו פגעה באינטרסים של האימפריה הביזנטית באזור. במסגרת המהלכים נגד הביזנטים, פעל ולדימיר למיגור סמלי הנצרות האורתודוקסית שהונהגה בבולגריה על ידי אביו. פעולות אלו כללו רדיפת כמרים והחרבת כנסיות וכן החזרת סמלים פגניים.

מרבית חברי מעמד האצולה הבולגרי - הבויארים, חששו מתגובת הביזנטים, התנגדו למהלכיו של ולדימיר ופנו לבוריס הראשון כדי שיתערב בנעשה. לפי המתואר בכרוניקות, שב בוריס הראשון לפליסקה והצליח להדיח את בנו מכיסאו. בוריס עיוור את ולדימיר, כלא אותו בצינוק ושם ככל הנראה סיים את חייו. סימאון, בנו השלישי של בוריס הוכתר כקניאז בולגריה. בוצעו מהלכים משמעותיים נוספים כדי למצב את הממלכה הבולגרית כיישות סלאבית, ובכללם העברת בירת הממלכה מפליסקה לפרסלב, הכשרת כמרים בולגרים במקום הסתמכות על כמרים ביזנטיים, והנהגת הסלאבית הכנסייתית העתיקה כשפה הרשמית תחת היוונית הביזנטית. בנרטיב ההיסטורי הבולגרי, הועצמה משמעותה הדתית של הדחת ולדימיר אף על פי שמהלכיו היו פוליטיים בעיקרם וכוונו נגד האימפריה הביזנטית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
היילמריאם דסלן

הַיילֶמַרִיאַם דֶסָלֶן בּוֹשה או היילה מריאם דסלן (באמהרית: ኃይለማሪያም ደሳለኝ; נולד ב-19 ביולי 1965) הוא פוליטיקאי אתיופי. כיהן כראש ממשלת אתיופיה מ-20 באוגוסט 2012 עד 15 בפברואר 2018 בעבר כיהן כסגן ראש ממשלה ושר חוץ בשנים 2012-2010 בממשלה בראשות מלס זנאווי. ב-15 בספטמבר 2012 נבחר ליושב ראש המפלגה השלטת, החזית המהפכנית הדמוקרטית של עמי אתיופיה.
החל מ-27 בינואר 2013 ועד 2014 כיהן כיושב ראש האיחוד האפריקאי. הוא ראש הממשלה הראשון בן למיעוט דתי נאו-פרוטסטנטי ולקבוצה האתנית ווליטא. הוא משתייך לכנסייה האפוסטולית פנטקוסטלית. הוא מהנדס בהכשרתו ואיש אקדמיה.

==ילדותו, צעירותו ולימודיו==
היילמריאם דסלן נולד בשנת 1965 בבולוסו סורה, מחוז של אזור וואליטה בדרומה של אתיופיה. הוא גדל וחי את רוב שנות נעוריו באזור זה. 
הוא נולד במשפחה של בני ווליטא, דוברי שפה מן הקבוצה האומוטית.
שמו הפרטי "היילמריאם" משמעותו היא בשפה געז "כוחה של מרים (הקדושה)", דסלן בושה הוא שם אביו, כש"דסלן" מובנו "אני מאושר" באמהרית.

אחרי שסיים בשנת 1988 תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת אדיס אבבה, היילמרים עבד כמדריך במכון לטכנולוגיית המים ארבא מינץ' (כעת - אוניברסיטת ארבא מינץ'). כעבור שנתיים הוא זכה למלגה באוניברסיטת טאמפרה בפינלנד שבה סיים תואר שני בהנדסה תברואתית. בשובו למולדת, עבד בכמה תפקידים אקדמיים ומנהליים, וכיהן למשך 13 שנה כדקאן של המכון לטכנולוגיית המים. בינתיים סיים גם תואר שני למנהיגות ארגונית באוניברסיטת אזוסה פסיפיק בקליפורניה, בארצות הברית.

==קריירה פוליטית==
היילמריאם דסלן הוא מאותו דור של פוליטיקאים שלא השתתף כלוחם מחתרת במלחמת האזרחים.
בשנים 2001-2006 קודם לתפקיד של יושב ראש המחלק לאומות, לאתניות ולעמים של הדרום 
בשנות ה-1990 המאוחרות ושנות ה-2000 המוקדמות, התגייס היילמריאם בפוליטיקה כחבר במפלגה השלטת - החזית המהפכנית דמוקרטית של עמי אתיופיה EPRDF ונבחר לסגן יוב ראש המיחלק לאומות, האתניות והעמים של הדרום. הוא החליף בתפקיד זה את אבאטה קישו שהודח בגלל האשמות שחיתות, ואולי גם סיבות פוליטיות או אחרות.
כבעל תפקידים בכירים במפלגה תרם היילמריאם לעלייה ניכרת במספר חברי המפלגה מ-400,000 ל-5,000,000 בשנת 2010.
משנת 2010 מילא את התפקידים של סגן ראש הממשלה ושר החוץ.

==ראש ממשלה==
ב-20 באוגוסט 2012 בעקבות מותו ממחלה של ראש הממשלה מלס זנאווי שניהל למעשה את המדינה מזה 22 שנה, היילמריאם התמנה לראש ממשלה זמני וב-21 בספטמבר 2012 הפך לראש ממשלה קבוע.

היילמריאם דסלן נשוי לרומן דספיי ולזוג שלושה ילדים.
הוא דובר ולייטיניה, אמהרית ואנגלית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://ecadforum.com/articles/hailemariam-desalegn-factor/ כתבה על ה"גורם היילמריאם דסלן" מאת יארד אייצ'ה באתר החדשות והדעות ECADF]
Yared Ayicheh Ethiopia: The Hailemariam Desalegn Factor, ECADF, 9 בספטמבר 2012 
* [http://www.durame.com/2012/09/biography-of-haile-mariam-desalegne.html ביוגרפיה באתר האתיופי DURAME]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת אתיופיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדיס אבבה
קטגוריה:אתיופים שנולדו ב-1965
סטירן

סטירן (Styrene) היא תרכובת אורגנית המשמשת כמונומר ביצור פוליסטירן, ABS וגומי סינתטי, נוסחתה C<sub>8</sub>H<sub>8</sub>, המולקולה מכילה טבעת בנזן הקשורה לאתילן C<sub>6</sub>H<sub>5</sub>CH=CH<sub>2</sub>. בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שמנוני נדיף שריחו מתקתק.
מקור השם סטירן במילה STYRAX -שרף המופק מהעץ ליקווידמבר מזרחי (Liquidambar orientalis; במשמעו "ענבר נוזלי") עץ הגדל בדרום-מערב טורקיה וצפון סוריה, ממנו בודד החומר לראשונה. סטירן נמצא באופן טבעי בכמה צמחים כולל כאלה המשמשים למאכל כדוגמת קינמון.

==ייצור==
מייצרים סטירן באמצעות דה-הידרוגנציה של אתיל בנזן המופק מתגובת אתן עם בנזן.התגובה להפקת סטירן מאתיל בנזןאתיל בנזן מעורב עם קיטור בטמפרטורה גבוהה בנפח הגדול מזה של חומר הגלם פי 10–15 והתערובת מוזרמת על קטליזטור מוצק המבוסס על תחמוצת ברזל המעורב בכמה אחוזים של תחמוצת אשלגן או אשלגן פחמתי. הקיטור הוא מקור החום הנדרש לתהליך האנדותרמי והוא גם מסיר את הפחם שעשוי להיווצר על הזרז המוצק. הקיטור גם מדלל את המגיבים והתוצרים ומסיט את שיווי המשקל לטובת התוצר. במפעל סטירן טיפוסי 2 או 3 ריאקטורים בטור הפועלים בתנאי ואקום כדי לשפר יעילות וסלקטיביות. הניצולת היא כ 65% בתהליך של 2 ריאקטורים ו 70-75% בתהליך של 3 ריאקטורים. הסלקטיביות לסטירן 93-97% ותוצרי הלוואי העיקריים הוא טולואן ובנזן. כיוון שטמפרטורת הרתיחה של סטירן ושל חומר הגלם אתיל בנזן דומות (145°C ו-136°C בהתאמה) ההפרדה ביניהם נעשית במגדלי זיקוק גבוהים. בתהליך הזיקוק הסטירן עלול לעבור פולימריזציה ויש צורך בהוספת מעכבים.

==בטיחות==
סטירן נחשב לכימיקל מסוכן בפרט במקרה של מגע בעיניים אך גם בעור. לפי כמה מחקרים סטירן הופך בגוף האדם (לאחר בליעה או שאיפה) לסטירן-אוקסיד חומר הנחשב רעיל, מוטגני וייתכן גם קרצינוגן.
סטירן-אוקסיד, תוצר מטבוליזם של סטירן בגוף

==קישורים חיצוניים==

* יטה סקונדו, [http://osh.org.il/uploadfiles/b087_117_takzir.pdf כרטיס בטיחות לסטירן], אתר המוסד לבטיחות ולגיהות
* 

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:מונומרים
קטגוריה:מוצרי נפט
ישראל צבי יאיר דנציגר

רבי ישראל צבי יאיר דנציגר (נולד בג' בחשוון תש"ה, 1944) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות אלכסנדר, השביעי בשושלת, המכהן משנת ה'תשס"ה (2005).

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לרבי אברהם מנחם דנציגר, לימים האדמו"ר בעל ה"אמרי מנחם" ולרבנית אסתר לאה בתו של רבי חנניה יוסף היילפרין, מרבני חב"ד ליובאוויטש, דור שביעי לרבי שניאור זלמן מלאדי בעל התניא והשו"ע, מייסד חסידות חב"ד. התחנך בילדותו בתלמוד תורה "עץ חיים". בשנות בחרותו המוקדמות למד בישיבת ויז'ניץ ולאחר מכן למד בישיבת בית מאיר ובישיבת סלבודקה בבני ברק.

נישא לאסתר, בתו של רבי משה ברגמן מייסד וראש ישיבת רשב"י והתגורר בבני ברק. לאחר נישואיו למד בכולל ברסלב. בהמשך למד בכולל חזון איש. תלמיד מובהק של סבו רבי יהודה משה דנציגר. 

לאחר פטירת אביו באדר ב' תשס"ה הוכתר על פי צוואתו לממלא מקומו.

דודו, אחי אמו, הרב שמואל אלעזר היילפרין, ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד) ורב שכונת בית ישראל בירושלים, אליו היה קשור מאוד בשנות בחרותו ואברכותו.

גיסיו הם הרב מאיר צבי ברגמן, והאדמו"ר ממודז'יץ.
האדמו"ר עם גיסו רבי [[מאיר צבי ברגמן]]
האדמו"ר עם המשפיע הרב [[אהרן טויסיג]]

==תורתו==
דברי תורתו שנשמעים במהלך השלחנות מדי שבוע בסעודה שלישית, וב"שבת יארצייט" וכדומה גם בליל שבת, וכמו כן במועדים, מתמקד בחסידות עיונית בדרך פשיסחא משולב בחסידות מעשית, בהעמקה ביסודות החסידות ומבוסס על אדני תורת הקבלה. ונכתבים על ידי השומעים ויוצאים לאור מדי שבוע.

==פעילות ציבורית==
עמד לימין אביו בהקמת הישיבה לצעירים של חסידי אלכסנדר ושימש כאחד מראשי הישיבה, בסוף שנת תשע"א יסד את הישיבה הגדולה "אמרי מנחם".

בהנהגתו נתייסדו השטיבלך של חסידות אלכסנדר בלייקווד, במונסי, בציריך, בביתר עילית, בעמנואל, וכן בשכונות סטמפורד היל וגולדרס גרין שבלונדון.

==משפחתו==
* בתו מנוחה רחל, נשואה לרבי יוחנן שוחט האדמו"ר מלוצק.
* בנו הרב אליעזר יצחק דנציגר מחבר הספר "דרך החסידות" וחתן האדמו"ר רבי נתנאל סאפרין מקומרנה.
* בתו פערל דבורה נפטרה בצעירותה, הייתה נשואה לרבי עמרם קליין האדמו"ר מאונגוואר ארצות הברית. אחר פטירתה נשא את אחותה מלכה.
* בתו מלכה, נשואה לאלמן אחותה, רבי עמרם קליין.
* בתו צביה רויזא, נשואה לרבי אברהם יעקב פלינטנשטיין בן רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ.
* בנו הרב יחיאל יהודה משה דנציגר מראשי החבורה של החסידות באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית ורב הקהילה. חתן רבי עמרם גשטטנר רבה של שיכון אגודת ישראל בבני ברק, וראש ישיבת "פנים מאירות".
* בתו רבקה, נשואה להרב יעקב לייב גולדמן בן רבי גדליה משה גולדמן (השני) מזוועהיל.

==עץ משפחתו==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אדמו"רי אלכסנדר
קטגוריה:בני ברק: אדמו"רים
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלבודקה (בני ברק)
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר
קטגוריה:משפחת ברגמן (ירושלים)
קטגוריה:משפחת סלונים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:משפחת לעוי-וייספיש-בהר"ן
עין משואות

עין משואות (עין חובלה, מעיין בת עין) הוא מעיין שכבה בשטח ההתנחלות בת עין בגוש עציון. למעיין בריכה חיצונית גדולה ובריכה פנימית קטנה בתוך מבנה שמשמשת כמקווה. מהמבנה יוצאת נקבה ארוכה שמסתיימת בחדר איגום.

קיומו של המעיין היה שיקול מרכזי בהקמת היישוב משואות יצחק. המעיין היה מקור המים של היישוב, ומכאן שמו "עין משואות". תושבי משואות יצחק בנו מקווה טהרה שניזון ממימי המעיין, והוא היה המקווה היחיד בגוש עציון. בנפילת משואות יצחק במלחמת העצמאות, חרב המקווה שבמקום.

בסתיו ובאביב סביבת המעיין פורחת כולה. בין הצמחים נמנה שיח נדיר: מרווה כחולה.

==לקריאה נוספת==
*אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד – מאת משה קוסטה. בהוצאת ספריית בית אל 2008.
*מפת טיולים וסימון שבילים 9: מבואות ירושלים. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל".

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.inature.info/wiki/שלוחת_משואות_-_מכפר-עציון_לבת-עין עין משואות ומסלול שכולל אותו - אתר "טבע ונופים בישראל"]
*[http://www.eretz-hatzvi.co.il/2011/המעיינות-אשר-בהר/4444/ עין משואות באתר "ארץ הצבי"]
*[https://web.archive.org/web/20130929191252/http://etzion-bloc.org.il/tabid/139/Default.aspx עין משואות - אתר ההנצחה והמורשת כפר עציון]
* 

== הערות שוליים ==

<gallery>
קובץ:עין חובילהGHJ98SD.JPG|פתח הנקבה
קובץ:עיח765JUI.JPG|הנקבה
קובץ:Hiking Map עין חובלה.jpg|הבריכה החיצונית ומבט מבחוץ
קובץ:IHM_עין_חובלה_1.jpeg|חדר האיגום בסוף הנקבה
</gallery>
קטגוריה:בת עין
משואות
דוור

דוורית ב[[רומניה בזמן עבודתה]]
דוור רכוב על [[אופנוע מחלק דואר במלבורן]]

דוור הוא מקצועו של אדם העובד בחלוקת דואר (מכתבים וחבילות) לבתים ולעסקים.

==בעולם==

===בישראל===

מקום המדינה היה דואר ישראל, בגלגוליו השונים, מונופול, ולכן היה המעסיק היחיד של דוורים. עם פתיחת שירותי הדואר לתחרות, בתחילת המאה ה-21, החלו ספקים נוספים להעסיק דוורים. בשנת 2015 היו בדואר ישראל כ-1,800 דוורים, אולם בעקבות הרפורמה בחברה, צומצם מספרם לכ-1,200

=== בארצות הברית ===
בארצות הברית נקראים הדוורים "נושאי מכתבים" (letter carriers), והם מתחלקים בין שלושה איגודים שונים. רשות הדואר האמריקנית עושה שימוש בתוכנת מחשב על מנת להקצות לדוורים כמות מכתבים שתספיק ליום עבודה בן שמונה שעות. התוכנה יודעת לנתח את כמות המכתבים והמרחקים בין הבתים על מנת לבצע חישוב מדויק. חלק מהדוורים אינם מרוצים משיטה זו, שכן מבחינתם התוכנה נותנת הערכה גסה לזמן חלוקת המכתבים, והם מעדיפים שהחלוקה תתבצע בהסתמך על מחקרים וסקרים שיבוצעו בידי בני אדם.

מסווגים את מסלולי חלוקת המכתבים למסלולים שיש להיעזר בהם בכלי רכב לבין מסלולים שניתן לגמוא אותם בהליכה. הדוורים שמחלקים דואר במסלולים ארוכים נוהגים במשאית דואר, ולרוב משלשלים את המכתבים לתוך תיבות דואר של עסקים או מפעלים. גם דוורים שמחלקים דואר בהליכה נוהגים במשאית דואר. הם לוקחים כמות מסוימת של דואר ביציאתם מהמשאית, מחלקים אותה לאורך הרחוב ואז חוזרים מצדו השני של הרחוב בחזרה לרכב. דוורים שאינם מחלקים דואר בשטח עירוני צפוף אינם נדרשים ללבוש מדים, ויש שמובילים את הדואר במכוניתם הפרטית ולא ברכב של רשות הדואר.

נשים חילקו דואר בארצות הברית מתחילת המאה ה-19. על פי רשות הדואר האמריקאית, האישה הראשונה שעבדה כדוורית הייתה שרה בלאק, ומשלוח הדואר הראשון שלה היה ב-3 באפריל 1845. מארי פילדס הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה עבור רשות הדואר האמריקאית. כינויה היה "מארי כרכרת הנוסעים", והיא חילקה דואר בדיליז'נס במונטנה משנת 1895 עד לתחילת המאה ה-20. כאשר התפתחה התעופה ונוצר הדואר האווירי, טייסת הדואר הראשונה הייתה קת'רין סטינסון שהצניחה ממטוסה מטעני דואר ביריד במונטנה בספטמבר 1913. הדווריות הראשונות שחילקו דואר בערים באופן רשמי מטעם רשות הדואר הועסקו מימי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 2007 כ-59,700 נשים חילקו דואר באזורים עירוניים וכ-36,600 חילקו דואר באזורים כפריים, בסך הכל כארבעים אחוזים מכלל הדוורים במדינה.

== דוורים במדיה==
* קליף קלווין (ג'ון רצנברגר) היה בין הדמויות הראשיות בסדרה "חופשי על הבר" של רשת NBC.
* ניומן ("סיינפלד") (ויין נייט) היה דמות קבועה בסדרה "סיינפלד" של NBC.
* דר קליפטון, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה לילדים "דר דוור" (במקור: Postman Pat, הדוור פט).
* מיסטר מקפילי (דייוויד ניואל) בסדרת ה-PBS "השכונה של מיסטר רוג'רס".
* מיסטר ספרינקלס (ויליאם ניומן) בסרט "גברת דאוטפייר" משנת 1993.
* רבה הדוורית (ש. אפאתה מרקרסון) מסדרת הטלוויזיה לילדים "בית המשחקים של פי-וי".
* טום טיפר מהסיפור "Mind That Bike", מתוך הספר "Really Useful Engines" ב"סדרת הרכבות". לימים עובד הסיפור לטלוויזיה בעונה הרביעית של "תומס הקטר וחברים".
* רב-טוראי הימלסטוס, דמות משנית בספר "במערב אין כל חדש", היה דוור לפני גיוסו למלחמה.

== ראו גם ==
* דואר בלונים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:דואר
אמן (עיר)

אֶמֶן (בהולנדית: Emmen ) היא העיר הגדולה במחוז דרנתה, שבצפון-מזרח הולנד.

אמן היא עיר מתוכננת, בשטח העיר מצויים מספר כפרים שנוסדו בימי הביניים. בניית העיר המודרנית החלה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, ושכונותיה נבנו סביב העיר העתיקה. 

בתחומי העיר מספר שרידים היסטוריים, הכנסייה בכיכר השוק שנבנתה בימי הביניים, בניין העירייה ובניין הדואר שנבנו בתחילת המאה ה-20.

בשנת 1980 נחנך מחדש גן החיות דיירנפארק אמן (Dierenpark Emmen). גן החיות שנוסד לראשונה ב-1930, נבנה מחדש בשנת 1970. כיום מבקרים בו למעלה מ-1.5 תיירים בשנה.

בעיר שתי תחנות רכבת, מהן יוצאות רכבות לעיר זוולה.

== קישורים חיצוניים == 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הולנד: ערים
קטגוריה:דרנתה
טוקאי (יין)

מספר בקבוקי טוקאי
טוקאי אוסו (Tokaji aszú) הוא סוג של יין לבן המיוצר בהונגריה. היין נקרא על שם חבל טוקאי הנמצא בצפון-מזרח הונגריה המתמחה בגידול גפנים. היין מיושן במרתפים גדולים בטמפרטורה של 10–12 מעלות צלזיוס ובתנאים של לחות גבוהה. היין נחשב בעל ארומה ייחודית. יין הטוקאי מגיע כיין יבש, חצי יבש ומתוק. ליין אף גרסאות מועשרות באלכוהול ההופכות אותו ליין מחוזק. בעקבות חיקויים של היקב על ידי שימוש באותו שם בטענה שהשם הוא לא של היקב אלא של חבל הארץ, שינה היקב את שם היין לטוקאי אוסו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:המטבח ההונגרי
קטגוריה:סוגי יין
הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר

סדרת צוללות נובמבר (קוד דיווח נאט"ו; בברית המועצות נקראה הסדרה "פרויקט 627") היא סדרת צוללות גרעיניות ראשונה של ברית המועצות שנבנתה בשנים 1957 -1963. התכנון בוצע במשרד תכנון "מלחיט" שבלנינגרד. בסך הכול נבנו בסדרה זו 13 צוללות על ידי מספנת הצי הסובייטי סבמאש. צוללת אחת טבעה בשנת 1970, היתר הוצאו משרות בהדרגה במהלך שנות ה-90.

== היסטוריה ==
ב-12 בספטמבר 1952 יוסיף סטלין חתם על צו לתחילת עבודות תכנון צוללת גרעינית. המנהל המדעי של הפרויקט היה אנטולי אלכסנדרוב ומתכנן ראשי של המתקן הגרעיני היה ניקולאי דולז'אל. בשלבים הראשונים של הפרויקט הצי הסובייטי לא היה שותף לתכנון. בהתאם לרעיון הראשוני תוכנן לצייד את הצוללת בטורפדו גרעיני שמשקלו 40 טון. בשנת 1954 התוכנית הועברה לעיון מומחי הצי. ההערות העיקריות של מומחי הצי התייחסו לאי-ישימות של ניצול צוללת עם טורפדו גרעיני כה גדול וללא אמצעי הגנה מתאימים לצוללת עצמה. לאור הערות מפקדי הצי הפרויקט הוחזר למתכנן כלא ישים. במהלך תכנון מחדש הוחלט על שינוי עקרוני בחימוש. ביוני 1955 התכנון הושלם והחלה בניית הצוללת הראשונה. כבר בשנת 1956 התברר שיש צורך בשינויים משמעותיים בתכנון. 

בשנת 1958 הצוללת נכנסה לשירות מבצעי. לראשונה בברית המועצות היה ניתן לבצע ירי מעומק של עד 100 מ'. הצוללות היו בשרות במשך כ-30 שנים בצי הצפוני ובצי האוקיינוס השקט. בצוללות היו תקלות רבות ורבים מהימאים נפגעו מקרינה. צוללת אחת נפגעה בשנת 1970 וטבעה במפרץ ביסקאיה. הצוללות החלו לצאת מהשרות בשנת 1987 והיום אין בשרות מבצעי צוללת מפרויקט זה.

צוללות מדגם זה התאפיינו ברמת רעש גבוהה יחסית ולכן היה ניתן לאתר אותן בקלות. בשנת 1962 צוללת מדגם זה הגיעה לקוטב הצפוני, הראשונה מבין הצוללות הסובייטיות. סך הכול ארבע צוללות הועברו למזרח הרחוק הסובייטי והפכו חלק של צי האוקיינוס השקט.

==קישורים חיצוניים==

* [http://worldweapon.ru/flot/627.php תיאור מפורט של תהליך התכנון] 
* [https://web.archive.org/web/20121102071305/http://www.bellona.org/reports/The_Russian_Northern_Fleet_report_chapters/1176139174.21 תיאור של הפרויקט] 

נובמבר
קטגוריה:צוללות הצי הסובייטי
העיגול ליד וירג'יניה

העיגול ליד וירג'יניה 2, 1976{{ש}}תצלום: גובה 60 ס"מ, רוחב 80 ס"מ; פסל: גובה 120 ס"מ.{{ש}}אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
"העיגול ליד וירג'יניה" הוא שמן של שתי יצירות אמנות מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט. העבודות, ממחצית שנות ה-70 של המאה ה-20, משתמשות בתצלום דיוקנה של הסופרת וירג'יניה וולף.

== היצירה ==
בשנת 1975 יצרה דגנית ברסט את העבודה "העיגול ליד וירג'יניה" - קולאז' צילומי המכיל רפרודוקציה של דיוקנה בפרופיל של הסופרת וירג'יניה וולף. מתחת לדיוקן מופיע טקסט תיאורי: "וירג'יניה וולף, סופרת אנגליה מרתקת ומיוחדת במינה. ואחת המחדשות הגדולות בתחום הרומן המודרני". לצד דיוקן זה מופיע תיאור תלת-ממדי של עיגול, שנוצר כאשליה אופטית. מתחת לשני אלו יצרה האמנית שתי צורות, המעוצבות כמעין סהר, והמהוות מעין גרסה משלה לצורות המרכיבות את העיגול. בשנת 1976 יצרה ברסט גרסה נוספת לעבודה, בה הומר הציור בפסל תלת־ממדי עשוי עץ לבוד של צורות אלו בגובה של 120 ס"מ.

וירג'יניה וולף מופיע כאיקונוגרפיה בעבודה נוספת של ברסט בשם "אורלנדו", אף היא משנת 1975. עם זאת, אין בעבודה ביאור לקשר שבין שני הדימויים המרכזיים שבה. ברסט עצמה התייחסה בדיעבד לבעיית הפרשנות של עבודה זו:

העבודות הוצגו בתערוכות שונות ביניהן "90-70-90" (1994), "גבולות השפה" (1997) ו"המזימה של הטבע" במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות.

מרבית הפרשנים הדגישו בכתיבתם את הפן המושגי ביצירות אלו. אופן הייצוג של העיגול משמש מעין דוגמה אירונית לפילוסופיה של הפוזיטיביזם. בפני הצופה, כפי שציינה נורית דוד, עומדת האפשרות לראות את "השמש הלבנה (או את הלבנה במילואה), או שאתה רואה את שני הסהרונים השחורים". גם מרדכי עומר, בתארו את הגרסה השנייה של העבודה, ראה בה חלק מבחינה של אופני הייצוג האמנותיים המעומתים עם שפה "גאומטרית-מינימליסטית".

==הערות שוליים==

קטגוריה:דגנית ברסט
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:ציור ישראלי
קטגוריה:וירג'יניה וולף
כביש בין-מדינתי 64

כביש בין-מדינתי 64 (Interstate 64) הוא כביש בין-מדינתי במזרח ארצות הברית. בגבול המערבי שלו, מצטלב הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 61 בעיר וונטזביל, מיזורי. בגבול המזרחי הוא מצטלב עם הבין-מדינתי 264 והבין-מדינתי 664 בצ'ספיק, וירג'יניה.

==תיאור המסלול==
===מיזורי===

הבין-מדינתי 64 מתחיל במחלף עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 60 במחוז סנט צ'ארלס. מכאן ממשיך הכביש למחלף עם כביש 94, חוצה את נהר המיזורי על גשר דניאל בון, ונכנס למחוז סנט לואיס.

הכביש עובר בעמק צ'סטרפילד (Chesterfield Valley) הדחוס, שם הוא נפרש ל-4 נתיבים. לאחר מכן עובר הכביש דרך האזורים העשירים של הערים פרונטנק ולדו, ומשם לכיוון העיר סנט לואיס.

הבין-מדינתי 64 עובר דרך השכונות הוותיקות ונכנס לעיר סנט לואיס, ולאחר מכן עוקף את הקצה הדרומי של הפורסט פארק. 

בהמשך חוצה הכביש את נהר המיסיסיפי בגשר פופלר סטריט ומצטרף לכביש בין-מדינתי 55 ולבין-מדינתי 70 במחלף בלתי גמור, אם כי לבין-מדינתי 64 אין גישה ישירה לשאר הכבישים. כאן נכנס הבין-מדינתי 64 לאילינוי.

===אילינוי===

הבין-מדינתי 64 נכנס לאילינוי מהעיר סנט לואיס דרך גשר פופלר סטריט. לאחר שחצה את העיר איסט סנט לואיס ואת שאר הפרברים של מחוז סנט קלייר, ממשיך הבין-מדינתי 64 לכיוון דרום-מזרח דרך החלק הדרומי, הכפרי, של אילינוי, ולאחר מכן עובר דרך מחוז קלינטון ומחוז וושינגטון. 

ליד העיר מאונט ורנון נפגש הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 57 והשניים חופפים לאורך 5 מייל. הכביש ממשיך מזרחה לכיוון אינדיאנה ועובר דרך המחוזות ג'פרסון, ויין וווייט.

סמוך לעיירה גרייוויל, חוצה כביש בין-מדינתי 64 את נהר וובש (Wabash) ונכנס לאינדיאנה.

===אינדיאנה===
===קנטקי===

===וירג'יניה המערבית===
===וירג'יניה===

==היסטוריה==
==הצטלבויות עיקריות==

==קישורים חיצוניים==

* [http://m.roadnow.com/i64/map.php#.Unqkl3AvVqA מפה של הכביש הבין-מדינתי 64] .

64
שמואל אגורסקי

שמואל אגורסקי (רוסית: Самуил (Шмуэль) Хаимович Агурский; 1884 גרודנו - 1947 פבלודר) היה יהודי, מהפכן רוסי, היסטוריון סובייטי וחבר האקדמיה הבלארוסית למדעים.

== קורות חיים ==
אגורסקי נולד בגרודנו, למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי. הוא הצטרף לבונד והשתתף במהפכת 1905. הוא נאלץ להגר ונדד בין 1906–1917, קודם גר בבריטניה ואז הגיע לארצות הברית. בארצות הברית היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות וכתב בעיתונים יהודים בארצות הברית. אחרי מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה. ברוסיה היה כתב מטעם עיתונים יהודים בארצות הברית. הוא הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית, היה בין מייסדי וראשי יבסקציה. הוא ניצל את היעדרותו של ראש היבסקציה, שמעון דימנשטיין, והחתים את יוסיף סטלין על פקודה לחיסול הקהילות היהודיות.

בשנות העשרים ביקר בארצות הברית. הוא שימש בתפקידים שונים במפלגה. היה היסטוריון של המפלגה הקומוניסטית. 

ב-1938 נפתח כנגד אגורסקי תיק חקירה, הוא הוגלה לקזחסטן, שם נפטר ב-1947.

==משפחה==
בנו, ההיסטוריון פרופ' מיכאל אגורסקי (1933–1991) היה דיסידנט. בשנת 1975 עלה לישראל והיה מרצה באוניברסיטה העברית. נכדו, בני אגור, היה מדריך בחוגי הסיירות ומטפס הרים מצטיין אשר מצא את מותו כשטיפס על הר לנין ונקלע למפולת שלגים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים בלארוסים
קטגוריה:בונדיסטים
קטגוריה:מהפכנים יהודים רוסים
קטגוריה:פעילים פוליטיים יהודים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1884
קטגוריה:נפטרים ב-1947
ניילסאט

ניילסאט (בערבית: نايل سات; באותיות לטיניות: NileSat) היא חברת תקשורת לווינית מצרית לשידורי רדיו, טלוויזיה (כולל HDTV), תקשורת סלולרית ותקשורת נתונים. זהו גם שמם של הלוויינים בהם משתמשת החברה.
== היסטוריה ==
החברה נוסדה ב-1996 בשותפות של רשות רדיו והטלוויזיה המצרית (اتحاد الاذاعة و التليفزيون المصري) (40%), הארגון הערבי לתיעוש (الهيئة العربية للتصنيع) (10%) וגורמים נוספים. החברה מחזיקה בשתי תחנות קרקע, בעיר שישה באוקטובר (פרבר של קהיר) וליד אלכסנדריה. התחנות הקרקעיות ולווייני ניילסאט יוצרו על ידי התאגיד האירופי אסטריום, בתמיכת סוכנות החלל האירופית. הלוויינים הם גאוסטציונריים וממוקמים בנקודת חלל 7° מערב. החברה מספקת שירותי שידור מסחריים הנקלטים מגיברלטר ומרוקו במערב ועד איראן במזרח ומדרום אירופה בצפון ועד מרכז אפריקה בדרום. החברה מספקת 415 ערוצי שידור וידאו, 300 מתוכם חופשיים (Free-to-air) והשאר מוצפנים עבור "שלם וצפה".

בתקופת ההפיכה במצרים שובשו שידורי תחנת אלג'זירה, שהועברו דרך לווייני החברה, על מנת שלא ישלהבו את ההמון. כן שובשו שיחות טלפון סלולריות.

== לווייני ניילסאט ==
{| class="wikitable"
|-
! שם הלוויין !! תאריך שיגור !! משגר מיקום השיגור !! ציוד !! יצרן!! משקל (ק"ג)!! הערות
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=1998-024A ניילסאט 101]|| 28 באפריל 1998 || אריאן 4 מרכז החלל הגיאני|| 12 משיבים בתחום Ku באלומה רחבה ברוחב פס 33 MHz || Astrium || 1827 ||פעל עד לשנת 2013
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=2000-046A ניילסאט 102]|| 17 באוגוסט 2000 || אריאן 4 מרכז החלל הגיאני|| 12 משיבים בתחום Ku באלומה רחבה ברוחב פס 33 MHz || Astrium || 1827 
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=1998-031A ניילסאט 103]|| 27 בפברואר 1998 || אריאן 4 מרכז החלל הגיאני|| 12 משיבים בתחום Ku || Astrium || 2900 ||שוגר כלוויין Atlantic Bird 4 על ידי Eutelsat. פעל עד לשנת 2015
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=2011-051A ניילסאט 104]|| 24 בספטמבר 2011 || זניט 3SL Sea Launch|| 56 משיבים בתחום Ku || Astrium || 4600 ||שוגר כלוויין Atlantic Bird 7 על ידי Eutelsat 
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=2015-039A ניילסאט 104B]|| 28 באוגוסט 2015 || אריאן 5 מרכז החלל הגיאני|| 40 משיבים בתחום Ku, 10 משיבים בתחום C || Thales Alenia Space || 5782 ||שוגר כלוויין Eutelsat 8 West B על ידי Eutelsat
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=2010-037A ניילסאט 201]|| 4 באוגוסט 2010 || אריאן 5 מרכז החלל הגיאני|| 28 משיבים בתחום Ku, 4 משיבים בתחום Ka || Thales Alenia Space || 3200 ||שוגר כלוויין Eutelsat 8 West B על ידי Eutelsat
|-
| [https://nssdc.gsfc.nasa.gov/nmc/spacecraft/display.action?id=2022-060A ניילסאט 301]|| 8 ביוני 2022 || אריאן 5 מרכז החלל הגיאני|| 32 משיבים בתחום Ku, 6 משיבים בתחום Ka || Thales Alenia Space || 3938 || 
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.lyngsat.com/Nilesat-102-201-and-Eutelsat-7-West-A.html ערוצי שידור מסחריים]
* [https://space.skyrocket.de/doc_sdat/nilesat-101.htm נתונים על לוויינים ושיגורים]
==הערות שוליים==

קטגוריה:לווייני תקשורת
קטגוריה:תוכנית החלל המצרית
קטגוריה:חברות תקשורת לווינית
אנואה

אנואה הוא שם כולל של 2 מיני תאו ממשפחת הפריים ובו שני מיני תאו קטנים הנפוצים במספר איים באינדונזיה כמו האי סולאווסי. מיני האנואה נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד לבשר ולשימושים ברפואה וגם מפני אובדן בית גידולם הטבעי לבניית ערים וחוות חקלאיות.

==מינים==
שני מיני האנואה הם:
* אנואה השפלה (Bubalus depressicornis)
* אנואה ההרים (Bubalus quarlesi)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בקר
קטגוריה:תת-סוג
ג'אנר ארקין

ג'אנר ארקין (בטורקית: Caner Erkin; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי והמגן שמאלי באיסטנבול בשאקשהיר ובנבחרת טורקיה.

==קריירת מועדונים==
ארקין החל את הקריירה המקצועית שלו בתחילת עונת 05–2004 עם הקבוצה הטורקית, מאניסאספור, שבזמנו שיחקה בליגה הטורקית השנייה. באותה עונה העפיל ארקין עם קבוצתו לליגה הטורקית הראשונה. בחלון ההעברות של אמצע העונה בינואר 2007, ארקין עבר לקבוצה הרוסית, צסק"א מוסקבה, בעבור סכום של כשלושה וחצי מיליון יורו. הוא זכה להיות חלק בשתי הזכיות של צסק"א בסופר קאפ הרוסי.

בסוף חודש אוגוסט 2009, גלאטסראיי השאילה את ארקין לעונה אחת ממוסקבה והייתה באפשרותה של הקבוצה הטורקית לקנות אותו בסיום העונה. תחילה ארקין שיחק בעמדת המגן השמאלי ושותף בעיקר כמחליף להקאן בלטה, אך במהלך העונה, המאמן פרנק רייקארד שיתף אותו בעמדה מתקדמת יותר כקיצוני שמאלי הודות ליכולות ההתקפיות הנהדרות שלו. הוא כבש את שערו הראשון במדי האדומים בגביע הטורקי נגד טרבזונספור.

בתום עונת 10–2009, גלאטסראיי לא ניצלה את אפשרות הרכישה של ארקין והוא היה נחוש לעבור לקבוצה היריבה, פנרבחצ'ה. פנרבחצ'ה שילמה עליו שני מיליון יורו בחוזה לארבע שנים עד לסוף חודש יוני 2014. ארקין שותף במהירות כמחליף לעמדת הקיצוני שמאלי. ארקין יכול לשחק גם כמגן שמאלי וגם כקשר שמאלי ובגלל עובדה זו הקנה לעצמו יותר דקות משחק.

ב-1 ביוני 2016, חתם ארקין חוזה לשלוש שנים בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו.

ב-30 באוגוסט 2016 הושאל ארקין לבשיקטש. ב-7 ביוני 2017, ארקין חתם בבשיקטאש תמורת 750 אלף אירו שהועברו לידי אינטר.

ב-6 באוגוסט 2020 חזר ארקין לפנרבחצ'ה וחתם לשנתיים.

==נבחרת טורקיה==
ארקין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בגיל 17 במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה בחודש מאי 2006. השער הראשון שלו הגיע שש שנים לאחר מכן במשחק נגד נבחרת אוקראינה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים טורקים
קטגוריה:קשרי כדורגל טורקים
קטגוריה:מגני כדורגל טורקים
קטגוריה:כדורגלני מאניסאספור
קטגוריה:כדורגלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורגלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני נבחרת טורקיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני פתיח קארגומרוק
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1988
קטגוריה:כדורגלני איסטנבול בשאקשהיר
בניין משטרת מחנה יהודה

האריות בכניסה למבנה
בניין משטרת מחנה יהודה או בית הקונסול מור הוא מבנה אבן דו קומתי ברחוב יפו בירושלים בסמוך לישיבת עץ חיים ולשוק מחנה יהודה. המבנה עבר גלגולים רבים החל מהתקופה העת'מאנית.

== היסטוריה ==
המבנה הוקם סביב שנת 1860 כאחת מ-17 מצדיות, שנועדו לשמור על הדרך שבין נמל יפו לשער יפו. לקראת סוף המאה ה-19 חדל הבניין לשמש כמצדית, נמכר והפך למשכנו של הקונסול הבריטי באותה העת, נואל טמפל מור. מור יזם בבניין שינויים, ששינו לחלוטין את צורתו המקורית. אלה כללו הרחבה משמעותית של קומת הקרקע, הוספת קומה שנייה והקמת אורווה בצמוד לבית. בחצר הגדולה ניטע בוסתן, שהוקף בגדר אבן. יורשיו של מור המשיכו להשתמש בבית עד לסוף המאה התשע-עשרה, כאשר נמכר הבית לערבי מהכפר עין כרם בשם מרחייב. מרחייב השכיר את הבית למשפחת יהודית מבולגריה בשם משפחת אריה, שהתגוררה במקום עד לכיבוש ירושלים בידי הבריטים בשנת 1917. במהלך מגוריה של משפחת אריה בבית, נקבעו בחזיתו שני אריות מפוסלים, יצירתו של האמן הירושלמי ר' שמחה יאנובר.

בימי המנדט הבריטי הפך המקום לתחנה אזורית של משטרת המנדט ולאחר קום המדינה עבר לשמש כתחנה אזורית של משטרת ישראל.

בשנת 2003, במסגרת העבודות להרחבת רחוב יפו על מנת לאפשר את מעבר הרכבת הקלה, פורקה חומת האבן של הגן ועמודי השער והאריות הוצבו מחדש בצמוד לקיר המבנה.

נכון לשנת 2021 משמש המקום את משטרת ישראל כמשרד אבידות ומציאות.

== לקריאה נוספת ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רחוב יפו: מבנים
קטגוריה:משטרת המנדט
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:מחוז ירושלים (משטרה)
קטגוריה:משטרת ישראל: תחנות
קטגוריה:משטרת ישראל: תחנות משטרה בעבר
החזית לשחרור לאומי של אוגדן

הדגל של ארגון "החזית לשחרור לאומי של אוגאדן"
החזית לשחרור לאומי של אוגדן (בסומלית: Jabhadda Wadaniga Xoreynta Ogaadeenya, בערבית: الجبهة الوطنية لتحرير أوغادين, באמהרית: ኦጋዴን፡ብሔራዊ፡ነፃነት፡ግንባር) היא תנועה של מורדים בדלנים הנאבקת להקמת מדינה סומלית עצמאית באזור אוגדן שנמצא במזרח אתיופיה. היא הוקמה בסביבות שנת 1977 בימי מלחמת אוגדן כשסומליה פשטה לתוך שטח אתיופיה והובסה. החזית שהונהגה באותם הימים על ידי מוקטל דהיר נקראה במקור "החזית לשחרור סומליה המערבית". המפקדות הראשיות של החזית שוכנות בעיר כווית סיטי ובשטח סומליה. מנהיג הארגון הוא האדמירל מוחמד עומאר אוסמן, יליד מוגדישו, מפקד לשעבר של חיל הים הסומלי. לפי הצהרות הארגון יש לו 3,000-2,000 לוחמים.

החזית, הידועה בקיצור ONLF, דרשה בשלב ראשון אוטונומיה לאזור הזה ולקחה אחריות על מספר מתקפות על הכוחות של ממשלת אתיופיה. שטח אוגדן משתרע לפי תפיסתה על 400,000 קמ"ר וחיים בה כ-8 מיליון תושבים, רובם סומלים. התנועה ONLF רואה משום כך באתיופיה מדינה כובשת. התושבים באזור אוגדן מיוצגים עם זאת באתיופיה על ידי מפלגות שלהם כמו, החשובה ביניהן המפלגה הדמוקרטית של העמים הסומליים (SPDP). בחזית לשחרור לאומי של אוגדן חברים בעיקר בני השבט הסומלי אוגדן, ובעיקר בני הקבוצה ריר-עבדאללה שבראשות מוחמד זובייר. לחזית יש ענף צבאי הנקרא "הצבא לשחרור לאומי של אוגדן". החזית לשחרור לאומי של אוגדן נחשבת על ידי הממשלה האתיופית לקבוצת טרור.

בשנת 2007 ארגנה החזית שבנהגתו של מוחמד ע. אוסמן פיגוע נגד אזרחים אתיופים וסינים ואנשי משמר אתיופים שנמצאו בשטח קידוחי נפט באוגדן. בפיגוע נהרגו 74 בני אדם. צבא אתיופיה יצא למבצע נגד לוחמי החזית ותומכיהם.
בעקבות מבצע נוסף של צבא אתיופיה במהלך שנת 2009 נהרגו מוחמד דלול ומנהיגים אחרים של החזית. הארגון התפלג למספר קבוצות ובימינו מעמדו אינו ברור.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתיופיה: היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: פוליטיקה
קטגוריה:סומליה: היסטוריה
קטגוריה:סומליה: פוליטיקה
קטגוריה:ארגוני טרור
קטגוריה:תנועות בדלניות
יוסוף שאקור

יוסוף בין רגהיב שאקור (נולד ב-1928) הוא קצין לשעבר בצבא סוריה, אשר שירת בין היתר כראש המטה הכללי של סוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים.

==שירות צבאי==
שאקור נולד בשנת 1928 סמוך לעיר חומס, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל ללמוד באקדמיה הצבאית בחומס. לאחר מכן עבר קורס קציני ארטילריה בצרפת, בדומה לקצינים רבים בצבא הסורי בתקופה, בהמשך הוא גם עבר קורסים נוספים בברית המועצות.

בין השנים 1961–1964 שירת שאקור בתור קונסול כללי של סוריה בוונצואלה וברזיל, הוא דבר ספרדית, אנגלית, צרפתית, ערבית, רוסית וארמנית, מה שהפך אותו לנכס דיפלומטי של סוריה. לאחר חזרתו מדרום אמריקה, הוא מונה למזכיר כוחות הביטחון והועלה לדרגת עקיד ולאחר מכן גם קודם לדרגת עמיד, בתפקיד זה הוא שירת במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967.

בשנת 1970 קודם לדרגת לואא', בעיקר משום תמיכתו בעליה לשלטון של הנשיא חאפז אל-אסד. באפריל 1972, הרמטכ"ל מוסטפא טלאס קודם לתפקיד שר הביטחון ושאקור נבחר להחליפו בתפקיד ראש המטה הכללי של הכוחות הסורים. בתפקידו החדש, שאקור היה אחראי מקרוב על ההכנות למלחמת יום הכיפורים ותכנון תוכנית התקיפה. באוגוסט 1974 אולץ שאקור לפרוש מתפקיד ראש המטה ומשירותו הצבאי משום שנתפס על ידי השלטון כאחראי לכישלון הכוחות הסורים לשחרר את רמת הגולן מידי ישראל.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Spencer C. Tucker & Priscilla Roberts, The Encyclopedia of the Arab-Israeli Conflict: A Political, Social, and Military History, ABC-CLIO, 2008. ()
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.historyandtheheadlines.abc-clio.com/ContentPages/ContentPage.aspx?entryId=1281844&currentSection=1271019&productid=16 יוסוף שאקור], מתוך האנציקלופדיה של הסכסוך הערבי-ישראלי, הוצאת ABC-CLIO, 2008.

קטגוריה:אנשי צבא סורים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית בחומס
קטגוריה:ילידי 1928
איתי מרגלית

איתי מרגלית (נולד ב-25 בינואר 1970) הוא אתלט ישראלי בעבר. 8 פעמים אלוף ישראל (1989–1994, 1997 ו–1998) ושיאן ישראל בקפיצה לגובה. ייצג את ישראל באליפות עולם (שטוטגרט 1993) וב-3 אליפויות אירופה (ספליט 1990, הלסינקי 1994 ובודפשט 1998).

== ביוגרפיה ==
===1989===
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מרגלית לראשונה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.07 מטר. בחמש השנים הבאות הוא הגן על תוארו זה ובסך הכל זכה 6 פעמים ברציפות באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
====המכביה ה-13====
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה זכה מרגלית במדליית ארד בתוצאה של 2.08 מטר, אחרי רביד רויף בן ה-17 (2.11 מטר) ומוריס סקוט (2.08 מטר), שניהם מארצות הברית.

===1990===
====אליפות אירופה====
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט אז יוגוסלביה בשנת 1990 סיים מרגלית במקום 24 והאחרון בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.10 מטר.

===1993===
====המכביה ה-14====
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-14 שנערכו ביולי 1993 זכה מרגלית במדליית זהב בתוצאה של 2.25 מטר.
====אליפות עולם====
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-20 באוגוסט 1993 סיים מרגלית במקום 23 בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר.

===1994===
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 1994 סיים מרגלית במקום 19 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.

===1997===
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז שבצרפת ב-8 במרץ 1997 סיים מרגלית במקום בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.20 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בקיץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.24 מטר.

===1998===
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה שבספרד במרץ 1998 סיים מרגלית במקום 9 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בקיץ באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השמינית שלו, בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.27 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט שבהונגריה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 18 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.

== פרשת האמרוץ ==
בבדיקת שתן שנערכה בשנת 1999 נמצא אצל מרגלית סטרואיד אנאבולי, ננדרולון. הפיזיולוג שלו, מולי אפשטיין, טען כי במדובר בתוסף מזון מזוהם, ואחרי שנתיים של בדיקות מעבדה והליך ממושך, התברר שצדק והוא זוכה מכל אשמה..

== חייו האישיים ==
כיום, משמש מרגלית כמנכ"ל חברת סטארהום. חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל. בנו של מרגלית, גיא, אלוף ישראל בקפיצה משולשת (2023).

==שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* קפיצה לגובה: 2.27 מטר (1998) שיא ישראלי בעבר
* קפיצה לרוחק: 7.15 (1997)
* קפיצה משולשת: 15.44 מטר (1997)

===אולם===
* קפיצה לגובה: 2.22 מטר (1998)

== קישורים חיצוניים ==
 
* [http://www.gbrathletics.com/nc/isr.htm אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה] באתר gbrathletics 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופי ישראל בקפיצה לגובה
קטגוריה:שיאני ישראל בקפיצה לגובה
קטגוריה:אנשי הוועד האולימפי בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
תחנת הרכבת בית שאן (הישנה)

תחנת הרכבת בית שאן או תחנת ביסאן (בית שאן) היא אחת משמונה תחנות הרכבת המקוריות של רכבת העמק ההיסטורית, והיא ממוקמת בכניסה הצפונית לבית שאן. המבנה הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

התחנה נקראה בתחילה "ביסאן", כשמו הערבי של המקום. בשנות ה-30 נכתב על שלט התחנה: "ביסן (בית שאן)".

בתחילת המאה ה-20 הייתה בית שאן עיירה ערבית קטנה ומוזנחת, והסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני החליט על הקמת התחנה במקום כדי לעודד התפתחות כלכלית שתביא לעליית תשלומי המיסים באזור זה. התחנה הוקמה ב-1904 על ידי העות'מאנים, בסיוע גרמניה, כחלק מרכבת העמק שחיברה בין חיפה למסילת הברזל החיג'אזית. אך תקוותיו של הסולטאן נתבדו, ורק עם תחילת ההתיישבות היהודית בבית שאן החל המקום מתפתח. בתחנה הוקמו מספר מבני אבן, ששרידיהם ניצבים במקום עד היום - תחנת נוסעים, מבנה הנהלה, מבנה למגורי העובדים, מגדל מים ועוד.

במהלך מבצע גדעון במלחמת העצמאות פעלה בתחנה עמדה צבאית של ההגנה, ממנה יצאו אנשי הארגון לכיבוש בית שאן.

התחנה פעלה עד פיצוץ גשרי הירדן ב-14 במאי 1948 והפסקת פעילותה של רכבת העמק. מאז מבני התחנה מוזנחים ונטושים.

בשנת 2014 הוחל בשיקום ושיחזור מבני התחנה והקמת פארק תיירותי במקום הכולל שביל אופניים. את עבודות השיקום מבצעת המועצה לשימור אתרים במימון של נתיבי ישראל. העבודה נעשית במקביל להקמת תחנת הרכבת בית שאן החדשה המוקמת כ-300 מטר ממערב לתחנה ההיסטורית. מסילת הרכבת החדשה עוברת בין המבנים ההיסטוריים ולמעשה מפרידה את מתחם התחנה הישן לשני חלקים שביניהם סוללה.
<gallery>
Beit Shean Old Rail Station 5.JPG|מבנה בתחנת בית שאן ההיסטורית ב-2009
מבנה בתחנת ביסאן בתהליך שיחזור.JPG|אותו המבנה בתהליכי שיחזור, אוגוסט 2014
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

בית שאן
קטגוריה:בית שאן: תחבורה
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
קטגוריה:בית שאן: מבנים
הירש אושרוביץ'

הירש אושרוביץ (ביידיש: אָשעראָוויטש; ברוסית: Гирш Ошерович; בליטאית: Giršas Ošerovičius; 25 ביוני 1908, פוניבז' – 6 ביוני 1994, תל אביב) היה משורר וסופר יידי.

==קורות חיים==
בזמן מלחמת העולם הראשונה גורשה משפחתו לדונבס, ובשנות ה-20 שבה לעיר הולדתו. ב-1928 סיים את לימודיו בגימנסיה יהודית, וב-1933 קיבל תואר במשפטים מטעם אוניברסיטת קובנה. עבד ביומון היידי הליטאי "די אידישע שטימע" ובעיתונים אחרים.

הוא החל לחבר בגיל צעיר וחיבוריו החלו להתפרסם מ-1934. עד 1944 גר באלמטי, לאחר מכן עבר לווילנה. ב-1949 הוא נשפט וקיבל 10 שנים במחנות עבודה בגין פעילות אנטי-סובייטית. הוא שוחרר ב-1956 וחזר לווילנה. הוא היה חבר מערכת "סאָוועטיש היימלאנד".

ב-1971 עלה מברית המועצות לישראל, ובארץ המשיך לפרסם שירה. בשנת 1972 זכה בפרס פיכמן. בשנת 1977 הוענק לו פרס איציק מאנגר. בשנת 1983, במלאת לו 75, זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש.

==ספריו==
* פונ קלעמ ארויס: (באלאדעס אונ פּאָעמעס), מוסקבה: דער עמעס, 1947. ('מן המיצר') (ציורים : מ' יא (יו))
* זונענגאנג: לידער און פּאָעמעס, מוסקבה: סאָוועטסקי פּיסאטעל, 1969.
* צווישן בליץ און דונער: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: פארלאג י.ל. פרץ (קאָמיטעט פאר יִידישער קולטור אין ישראל: ביכער-סעריע שריַיבערס עולים פון סאָוועטן-פארבאנד), תשל"ג.
* אין דער וועלט פון עקדות: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: המנורה, תשל"ה.
* געזאנג אין לאבירינט: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: ישראל בוך, 1977.
* בלויע בומעראנגען: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ט 1979.
* תנ"ך-פּאָעמעס, תל אביב: רשפים, 1979.
* ביים עץ-הדעת: לידער, תל אביב: ישראל-בוך הילפספאנד פאר יידיש-שאפונג, תשמ"א 1981.

===בתרגום===
בתרגום לליטאית:
<div class="mw-content-ltr">
* Pazinimo medus; [dailininkai Lida ir Leonas Glinskiai; vertimas], Vilnius: Vaga, 1964.
* Šventoji kasdienybė, Vilnius: Vaga, 1968.
</div>

בתרגום לעברית:
* מיַין פּאָנעוועזש / פוניבז' שלי; עברית: אברהם שלונסקי, תל אביב: ועד יוצאי פוניבז' בישראל, תשל"ה 1974. (עברית ויידיש עמוד מול עמוד)
* אוחז הליל סכין כחולה: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד; אגודת הסופרים העברים ('ספרית שבות על-שם חיים הזז'), תשל"ו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.worldcat.org/identities/lccn-n82-240686 הירש אושרוביץ'] באתר WorldCat Identities
* 
* דב-בר קרלר, 
* 
* [http://www.leyvik.org.il/MembersYid.aspx?MemberID=47 הירש אושרוביץ'] באתר בית לייוויק
* בוריס סנדלר, "טאָג בײַ טאָג (ייִדיש-קאַלענדאַר)", פארווערטס, 25 ביוני 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים יהודים ליטאים
קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סגל די אידישע שטימע
קטגוריה:עיתונאים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:זוכי פרס מאנגר
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:זוכי פרס פיכמן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
שימי אטיאס

שימי אטיאס (נולד ב-17 באוגוסט 1977) הוא אמן חושים ובידור ומנטליסט ישראלי.

== ביוגרפיה ==
שימי אטיאס נולד וגדל בקריית אתא, ובגיל 25 עבר להתגורר בתל אביב. הוא נשוי ואב לשני בנים.

== טלוויזיה ==
אטיאס התארח בפינות קבועות בתוכנית הבוקר של קשת, תוכנית הבוקר של רשת, "פותחים שבוע" עם יענקלה ואירית בערוץ 1, "שורדות בבית" בערוץ 10, "שישי על הגג" רשת ערוץ 2.

ב-2002 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "שמש".

החשיפה הטלוויזיונית הראשונה שלו בפריים טיים הייתה בשנת 2006 בתוכנית הריאליטי "אורי גלר מחפש את היורש", ששודרה בערוץ 2. קטע שביצע, שבמהלכו עצר את הדופק, גרר אחריו דיון בכנסת והצליח לעורר סערה ציבורית לאחר שמספר ילדים ניסו לחקות אותו ונפגעו.

שנה לאחר מכן, בשנת 2008, שיתף פעולה עם אמן החושים נמרוד הראל בתוכנית "המופע הבלתי נתפס" בערוץ 10, ואף היה שותף לכתיבת התוכנית.

בשנת 2012 השתתף בתוכנית "מי יפיל את המאסטר" ברשת, ערוץ 2, על פי הפורמט הבריטי fool us של צמד הקוסמים המפורסמים פן וטלר. אטיאס שימש כמנטור של המתמודדים המתחרים ושל הידוענים שהופיעו בתוכנית.

בדצמבר 2013 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר 2" בהוט, ונבחר לשחקן העונה, ועל כך הוענק לו גביע בסוף העונה.

ב-2014 הופיע בתפקיד עצמו בסדרת הילדים "הקלמרים".

ב-2017 ערך מופע טלפתיה ייחודי בהיכל הקרח בחולון.

מיוני 2018 כיכב בתוכנית "הזוי" בערוץ זום לילדים. הוא ביצע בה קסמי רחוב לילדים.

באוגוסט 2019 הופיע במופע "על חושי" בספארי רמת גן.

== אפליקציות ==
בשנת 2008 הוציא שימי אטיאס עם חברת תפוז סדרת קטעים של קריאת מחשבות בעזרת הטלפון לקהל הרחב בשם "הטלפון הטלפתי".

בשנת 2009 הוציא אפליקציית מובייל "Imindbender" לאייפון.

הוא עורך באופן קבוע מופעי סטנד-אפ על-חושי ברחבי ישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20090818200438/http://vod.walla.co.il/?w=%2F%2F858123 דף הבית של התוכנית "בלתי נתפס"], וואלה! וידאו

==הערות שוליים==

קטגוריה:קוסמים ישראלים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:משתתפי גולסטאר
קטגוריה:בוגרי תיכון רוגוזין, קריית אתא
קטגוריה:מנטליסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
אורנה שמעוני

נועה פלדמן, מרכז: נסטיה קורוטקוב (מנצחת), ימין: אדוה בראון]]
אורנה שמעוני (נולדה ב-31 במרץ 1941) היא פעילה חברתית ישראלית. הייתה פעילה מרכזית בתנועת המחאה "ארבע אמהות", יוזמת האנדרטה באי השלום, לאחר הטבח בנהריים. יוזמת בית איל.

== ביוגרפיה ==
שמעוני נולדה בקיבוץ תל יוסף לשרה וראובן לוין. היא עברה עם משפחתה לקיבוץ בית השיטה בעקבות הפילוג בתנועה הקיבוצית ב-1951. היא שירתה בצבא כקצינה בבה"ד 12 וכעוזרת קצין אג"ם בחטיבה 80 של הצנחנים. אחיה הבכור, , טייס במילואים נהרג בשנת 1977 בתאונת אימונים. לאחר נישואיה לעוזי, עברה עמו להתגורר בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. בעלה נפטר בשנת 1992.

==הטבח בנהריים ==
הגן שהוקם לזכר הילדות, עם שמותיהן, יוזמה יצירה ותחזוקה של אורנה שמעוני
לאחר הסכם השלום עם ירדן, ביקשה שמעוני להקים ב"אי השלום" פארק לנוער ישראלי וירדני שוחר שלום, בשיתוף קק"ל. אולם במרץ 1997, השתנתה התוכנית, לאחר הטבח בנהריים שבו נהרגו שבע תלמידות מבית שמש מירי של חייל ירדני יזמה ויצרה שמעוני את הקמת אנדרטת ההנצחה. במקביל הפכה לאחת הפעילות המרכזיות בתנועת "ארבע אמהות" שהוקמה בעקבות אסון המסוקים שהתרחש בפברואר 1997.

== בית איל ==
בית איל

בספטמבר 1997 נהרג בן הזקונים שלה, סגן ליד מוצב ריחן שבלבנון. לזכרו יזמה שמעוני את הקמת בית איל בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד, מרכז לשילוב בעלי צרכים מיוחדים עם כל רובדי הקהילה, בפעילות של- בריאות, חינוך, תרבות, ספורט והנצחה. במרכז תצוגת הנצחה לכ-1,570 חללי כל המלחמות בלבנון ונרצחי פעולות האיבה ממחבלים שחדרו מלבנון.

שמעוני הייתה פעילה גם במאבק למען החזרת גלעד שליט ועל רקע זה אף הותקפה.
בשנת 2013 בריאיון לפורום "רצועת הביטחון מלחמה ללא שם" הסבירה שמעוני מדוע מלחמת לבנון הראשונה הסתיימה בשנת 2000. שמעוני קראה למלחמה זאת "מלחמת לבנון הארוכה".

כיום שמעוני פעילה במאבק להשבת הבנים הנעדרים ברצועת עזה יחד עם משפחתו של הדר גולדין.<ref></ref><ref></ref>

שמעוני היא אם לחמישה ילדים.

== פרסים והישגים ==
בשנת 2021 זכתה שמעוני בפרס אות הנשיא למתנדב.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ynet.co.il/headlines/1,7340,L-1263-0,00.html כל הטורים של אורנה שמעוני], באתר ynet
* 
* 
* 
*[https://web.archive.org/web/20070927174349/http://www.4mothers.org.il/articles/lex.htm לקסיקון ופרשנות לרצועת הביטחון בדרום לבנון, מעודכן לספטמבר 99]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:הנצחת חללי מערכות ישראל: אישים
קטגוריה:מלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:מקבלי אות הנשיא להתנדבות
קטגוריה:המערכה ברצועת הביטחון
קטגוריה:בית השיטה: אישים
קטגוריה:אשדות יעקב מאוחד: אישים
קטגוריה:אמהות שכולות: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
הבשורה של סן מרטינו אלה סקלה

הבשורה של סן מרטינו אָלָה סקָלָה (באיטלקית: Annunciazione di San Martino alla Scala) הוא פְרֶסְקוֹ מתקופת הרנסאנס, מעשה ידי האמן האיטלקי סנדרו בּוֹטיצֶ'לי, המוצג בגלריית אוּפִיצי בפירנצה.
== היצירה ==
באביב 1481 צייר בוטיצ'לי ציור קיר עבור בית החולים סן מרטינו אלה סקלה בפירנצה. מספר שנים קודם לכן, בשנת 1478, התחוללה בעיר מגפת דבר, ובית החולים שימש כמקלט לחולים; ייתכן שפרסקו זה הוכן בסיום המגפה כאות תודה לבתולה שהגנה על המאמינים. הפרסקו מתבסס על הבשורה למרים – מאורע מכונן המתואר בברית החדשה (לוקאס 1, 26–39, מתי 1, 18–21). באותה תקופה צייר בוטיצ'לי רבות מיצירותיו המעודנות ביותר על נושא הבתולה. הציור נעשה באחת מנקודות הזמן המרתקות ביותר בקריירה העשירה של בוטיצ'לי, כאשר הוא התקרב לחצרו של שליט העיר לורנצו דה מדיצ'י ("המפואר").

הציור מציע דוגמה נדירה של קומפוזיציה בפרספקטיבה ליניארית, ונוצר למטרות פולחניות. הנושא של ביקור המלאך גבריאל ודבריו למרים חוזר ונשנה לאורך ההיסטוריה הנוצרית. בגרסת הציור האיטלקי של הבשורה, מרים, אם ישו מופיעה לעיתים קרובות כשהיא רוקמת או קוראת בחצר ביתה או בכניסה אליו, בעוד בגרסאות של ארצות השפלה היא מופיעה בדרך כלל בתוך הבית. אף שבוטיצ'לי אימץ את הסגנון הפלמי של הכנסת מרים לתוך הבית, ישנם בציור גם יסודות פלורנטיניים, תוך שהוא יוצר משחק הדדי יוצא מהכלל של פנים וחוץ. הבית נמצא בתוך רקע ארכיטקטוני מדויק ואלגנטי, שממנו מתאפשרת הצצה לעבר חדר השינה של אמו לעתיד של ישו, וכך גם לנוף המוקפד שנפרש מאחורי המלאך גבריאל, שנראה כשהוא מרחף דרך הכניסה לעבר מרים ובידו פרח השושן, סמל לבתוליה.

הציור היה ממוקם מעל לכניסה לבית החולים. במהלך השיפוצים של הבניין במאה ה-17 ניזוק הפרסקו נזק כבד. בשנת 1920 הוא פורק מהקיר ועבר לגלריית אופיצי, שם עבר שיפוץ. למרות מידותיו הגדולות (2.43x5.53 מטרים), הציור שימש כ"שגרירה" של הגלריה במספר הזדמנויות. בעבר הוא הוצג בגרמניה ובסין, ובספטמבר 2013, חרף עיכובים, הגיע לירושלים והוצג במוזיאון ישראל עד ינואר 2014.

==ראו גם==
ציורי בשורה נוספים מאת בוטיצ'לי:
* הבשורה של בוטיצ'לי (מוזיאון קלווינגרוב, גלאזגו)
* הבשורה מצ'סטלו (גלריית אופיצי, פירנצה)
* הבשורה (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.imj.org.il/exhibitions/presentation/exhibit-he.asp?id=872 בוטיצ'לי, הבשורה, 1481; אוצרת: שלומית שטיינברג], באתר מוזיאון ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:סנדרו בוטיצ'לי
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-15
קטגוריה:פרסקאות
קטגוריה:אוספי גלריית אופיצי