OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כמו צמח בר (אלבום)

כמו צמח בר הוא אלבומה ה-14 של הזמרת חוה אלברשטיין שיצא בשנת 1975.
האלבום מורכב ברובו משירי משוררים, ומרבית שיריו הפכו לנכסי צאן ברזל בתרבות העברית.
האלבום יצא לאור בחברת התקליטים CBS ישראל, והופק מוזיקלית ברובו על ידי מתי כספי. עוד השתתפו בהפקתו חנן יובל, משה וילנסקי וג'רארד מישל כהן.

==סקירה==
רבים מהשירים באלבום מתארים חוויות של שכול ואובדן או של געגועים וזיכרונות ילדות. בעקבות כך הפכו השירים מזוהים עם ימי זיכרון וימי אבל לאומיים, בייחוד לאור יציאתו לאחר מלחמת יום הכיפורים. השירים "את תלכי בשדה" ו"לכל איש יש שם" מושמעים בטקסי יום השואה, "אדבר איתך", "כמו צמח בר", "השכם השכם בבוקר " ו"חופים הם לפעמים" מושמעים בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ו"שיר ליל שבת" שכיח בטקסי קבלת שבת. השיר ימי בנימינה הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם אהוד מנור לאחר מותו והשיר "פגישה לאין קץ" הוא בין הבולטים ביצירתו של נתן אלתרמן.

בשנת 2006 יצא האלבום במהדורה מחודשת, בה נכללה גם גרסת וידאו של השיר "כמו צמח בר" מהופעה חיה וכן ביצועי הופעה נוספים.

בעטיפת המהדורה המחודשת כתבה אלברשטיין: .

== רשימת רצועות ==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20110628081750/http://www.yosmusic.com/article.asp?id=1237 ביקורת על האלבום (הוצאה מחודשת)], אתר yosmusic.com
* 
* 

קטגוריה:אלבומי 1975
קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:מתי כספי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מתי כספי
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים בתרבות הישראלית
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
יום הסטודנטים הבין-לאומי

יום הסטודנטים הבין-לאומי הוא מועד בין-לאומי המצוין בקהילות סטודנטים ברחבי העולם, ב-17 בנובמבר.

במוסדות אקדמיים שונים בעולם יום הסטודנטים הבינלאומי נחגג באופן החסר מאפיינים לאומיים ומדגיש את המימד הרב-תרבותי של קהילת הסטודנטים הבינלאומית במוסד. במקורו, יום הסטודנטים הבינלאומי נקבע לזכר השתלטות השלטון הנאצי על אוניברסיטת קארל, בפראג שבצ'כוסלובקיה בשנת 1939, לאחר שפרצו במקום הפגנות לאחר הריגת הסטודנט יאן אופלטל והעובד ואצלב סדלצ'ק, וכן נגד כיבוש צ'כוסלובקיה.

הפגנות הסטודנטים בפראג החלו ב-28 באוקטובר 1939, על ידי תלמידים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קארל, לציון יום עצמאותה של הרפובליקה הצ'כוסלובקית. הפגנות אלה דוכאו על ידי המשטר ובמהלכן נורה הסטודנט יאן אופלטל. ב-11 בנובמבר 1939 נפטר יאן אופלטל מפצעיו. ב-15 בנובמבר יצא ארונו בתהלוכה מפראג אל מקום הולדתו במורביה. בתהלוכה צעדו אלפי סטודנטים אשר הפכו את האירוע למצעד מחאה נגד השלטון הנאצי. בתגובה תפסו השלטונות תשעה מנהיגי סטודנטים ומרצים ואלה הוצאו להורג, למעלה מ-1,200 תלמידים ומרצים נשלחו למחנה ריכוז זקסנהאוזן, וכל האוניברסיטאות והמכללות בצ'כיה נסגרו בהוראת השלטון.

יום הסטודנטים הבינלאומי צוין לראשונה בשנת 1941 על ידי מועצת הסטודנטים הבינלאומית (בה היו חברים סטודנטים פליטים רבים) וזאת בהסכמת בנות הברית. התאחדות הסטודנטים הבינלאומית (The International Union of Students) המשיכה מסורת זו והיא פועלת יחד עם התאחדות הסטודנטים האירופית (European Students' Union) להביא להכרה ביום הסטודנטים הבינלאומי כמועד בינלאומי רשמי של האומות המאוחדות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20051223134217/http://www.stud.uni-hannover.de/gruppen/ius/Nov17.html מאמר של התאחדות הסטודנטים הבינלאומית על יום הסטודנטים הבינלאומי] 

קטגוריה:אירועים בחודש נובמבר
קטגוריה:ארגוני סטודנטים
קטגוריה:חגים ומועדים
זכות במקרקעין

בחוק ומשפט, מוגדרת זכות במקרקעין כזכות שיש לאדם (או לישות) במקרקעין.

==בישראל==

זכות במקרקעין במדינת ישראל נגזרת מתוך הוראות חוק המקרקעין.

על פי חוק זה, רישום של קרקע בפנקס הזכויות הרשמי הוא סופי ובלתי ניתן לערעור (למעט בטענות להונאה או כתוצאה מטעות).
עיקרון זה מקנה מימד של ודאות ואמינות של הרישומים ובכך מאפשר יציבות עסקית של תחום המקרקעין. סעיף 7 לחוק קובע כי עסקה במקרקעין טעונה רישום (על ידי הרוכש).

על פי החוק הישראלי מוגדרים שישה סוגים בלבד של זכויות במקרקעין:
* בעלות: זו היא הזכות החזקה ביותר. על פי זכות זו יכול בעלים של קרקע לבצע בה כל סוג של עסקה חוקית, מבלי לקבל את הסכמתו של גורם נוסף.
* שכירות: הזכות להחזיק במקרקעין כנגד תשלום תמורה. קיום של זכות שכירות מתנהלת על פי הסכם בין השוכר והמשכיר אשר מגדיר את חובותיהם וזכויותיהם אחד כלפי השני.
*משכנתה: שיעבוד של מקרקעין על ידי בעל זכות הבעלות, לטובת אחר, על מנת להבטיח את זכויותיו. בדרך כלל נרשמת משכנתה על מנת להבטיח החזר של הלוואה שניתנה לבעל הקרקע.
* שאילה: זכות להחזיק בנכס ולהשתמש בו שלא לצמיתות, כשהזכות הוקנתה שלא בתמורה.
* זיקת הנאה: זכות לבצע שימוש במקרקעין למטרה מסוימת, אך בניגוד לשכירות, לא כוללת את הזכות להחזיק בה בצורה בלעדית. תנאי זיקת הנאה מתקיימים על פי הסכם בין הצדדים.
* זכות קדימה: זכות הניתנת למי שאינו הבעלים של נכס המקרקעין, להיות הראשון לקנות אותו במקרה שיוצע למכירה על ידי הבעלים. במקרה זה אין מוטלת חובת המכירה על הבעלים אלא החובה להציע אותם בראשונה לבעל זכות הקדימה.

יש להדגיש כי על פי חוק המקרקעין לא ניתן ליצור סוגים נוספים ושונים של זכויות במקרקעין אשר ירשמו בפנקס הזכויות, גם אם הוסכמו בין שני צדדים.

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:דיני מקרקעין
המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה

המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה הוא מוזיאון העוסק בעיקר באתנולוגיה והשוכן באדיס אבבה, בירת אתיופיה. המוזיאון ממוקם בבניין הארמון ששימש את קיסר אתיופיה היילה סלאסי, השוכן כיום בקמפוס המרכזי של אוניברסיטת אדיס אבבה מצפון למרכז העיר. המוזיאון שופץ בתחילת המאה ה-21 והוא נחשב לאחד המוזיאונים החשובים והעשירים במדינה. עוד שוכנת במבנה הארמון ספריית המכון ללימודי אתיופיה, ובקומת הקרקע מוצגת תצוגת קבע העוסקת בתולדות המבנה. 

בקומה הראשונה תערוכה עשירה של חפצים ומלאכת יד מעשה ידיהן של הקבוצות האתניות השונות החיות במדינה, ואלה מוצגים לפי מפתח נושאי ובהתאם למעגל החיים, החל ממיתוסים דוגמת סיפורה של מלכת שבא, דרך לידה ובגרות ועד המוות. עוד מוצגים בקומה זו חדרי האמבטיה והשינה של הקיסר ותערוכת מטבעות. בקומה השנייה מוצגים אוסף כלי נגינה מקומיים ואוסף עשיר במיוחד של תשמישי קדושה וחפצי דת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדיס אבבה: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים אתנוגרפיים
נמל התעופה הבין-לאומי פולקובו

נמל התעופה הבין-לאומי "פולקובו" (ברוסית: Международный аэропорт Пулково) הוא נמל התעופה המרכזי של סנקט פטרבורג בצפון-מערב רוסיה, וכמו כן נמל התעופה הגדול ביותר במחוז לנינגרד. נמל התעופה שוכן במרחק 20 ק"מ דרומית למרכז העיר בתחומי רובע מוסקבה ומחוז המשנה לומונוסוב שבמחוז לנינגרד.

נכון לפברואר 2015, בנמל התעופה פועלים שני טרמינלים:
* טרמינל הנוסעים המרכזי (ЦПТ) המשמש את כלל הנוסעים.
* פולקובו-3 המשמש נוסעי מחלקת עסקים.

הבניין הישן של פולקובו 1 נפתח בפברואר 2015 לאחר שעבר שיפוץ מקיף והוא משרת טיסות פנים וטיסות ממדינות שכנות כפינלנד וסקנדינביה. במרץ 2014 הופסקה עבודתו של טרמינל פולקובו-2 ששימש טיסות בינלאומיות וההחלטה על שימושו העתידי נחה לפתחה של עיריית פטרבורג.

נמל התעופה משמש כנמל הבית של חברת התעופה הממלכתית "רוסיה", המעמידה את כלי הטיס הממלכתיים והנשיאותיים שמיועדים לטיסות של בכירי הממשל הרוסי. אארופלוט מבצעת כ-16% מכלל טיסותיה לנמל התעופה הזה או ממנו. נוסף לכך גם חברות התעופה אייר בלטיק, "ויבורג" ורוסיה משתמשות בפולקובו כנמל התעופה העיקרי שלהן.

ב-2022 עברו בו 16,400,000 נוסעים והוא נחשב לשדה התעופה השלישי בגודלו ברוסיה והגדול מחוץ למוסקבה .

==היסטוריה==
טרמינל פולקובו-1, לאחר השיפוץ
נמל התעופה נבנה ב-24 ביוני 1932, ותחילה שימש כשדה תעופה צבאי בשם "שוסיינאיה". ב-1933 יצאה טיסת הבכורה מלנינגרד למוסקבה וב-1941 קו לנינגרד-מוסקבה היה לקו טיסה סדיר. עם פרוץ מלחמת המולדת הגדולה שדה התעופה נקלע לחזית שדה הקרב והוא נסגר.

ב-27 בינואר 1944 חודשו הטיסות, עם הסרת המצור על לנינגרד. ב-15 בפברואר 1948 נמל התעופה שוסיינאיה החל בפעילות סדירה של מטוסים אזרחיים. בשנות ה-50 והשישים נמל התעופה התפתח והתרחב עם פתיחת טרמינל נוסף וקבלת הכרה על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.

ב-1973 שינה נמל התעופה את שמו ל"פולקובו", החלה סלילתו של מסלול נוסף ונפתח טרמינל "פולקובו 1". בשנת 1980 הועברו לשדה טיסות שקודם היו יוצאים מנמל התעופה רז'בקה. ב-1986 נפתח טרמינל "פולקובו 2" והחלו לפעול שני מסלולי טיסה, כאשר מסלול שלישי משמש לנחיתות בלבד.

בשנות ה-90 היה נמל התעופה בבעלותן של כמה חברות פרטיות, בעיקר גרמניות. ב-2007 הולאם נמל התעופה והועבר לאחריותה של עיריית סנקט פטרבורג, באותה שנה יצאה לדרך בנייתו של טרמינל שלישי עתידי (שהפך לפולקובו-3), ובשנת 2010 הופרט נמל התעופה, ועל תפעולו המבצעי אחראי כיום תאגיד Northern Capital Gateway -
Воздушные Ворота Северной Столицы.

תוכניות המודרניזציה של נמל התעופה ובכללן בניית הטרמינל החדש מהוות דוגמה ייחודית ברוסיה לשיתוף פעולה ממשלתי עם חברות פרטיות. עיריית פטרבורג ונמל התעופה חתמו על הסכם תפעול נמל התעופה למשך 30 שנה עם חברת "שערי האוויר של הבירה הצפונית", חברה בבעלות פרטית שעד סוף 2014 השקיעה למעלה ממיליארד יורו לצורך חידוש נמל התעופה ואחזקתו. מימון שהגיע כולו מכסף פרטי. החברה התחייבה לשלם מיסים עד 11,5% מההכנסות.

מאז 2021, קיימות תוכניות לבניית טרמינל נוסף, שיאפשר לנמל התעופה לקלוט עד 40 מיליון נוסעים בשנה. בדצמבר 2023 בהתאם לצו של ולדימיר פוטין בעלות זרה על מתקני הנמל נשללה.

מראה אל אזור ההמראות והנחיתות בנמל התעופה הבינלאומי פולקובו

==תחבורה==
ההגעה מנמל התעופה אל העיר מתבצעת בינתיים באמצעות קווי אוטובוסים ומוניות, ובעתיד מתוכננת הקמת תחנת רכבת תחתית.

קווי האוטובוסים היוצאים מנמל התעופה אל תחנת המטרו "מוסקבה" במרכז העיר הם קו 39, קו К-39 והקו המהיר 39А.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.azworldairports.com/airports/a2365led.cfm נמל התעופה פולקובו באתר A-Z World Airports]

פולקובו
ד'אלמברטיאן

במתמטיקה ופיזיקה, בעיקר בתחומים תורת היחסות הפרטית, אלקטרומגנטיות ותורת הגלים, אופרטור ד'אלמבר או ד'אלמברטיאן, המסומל באמצעות <math>\scriptstyle\Box</math> ("בוקס") ונקרא על שם ז'אן לה רון ד'אלמבר, הוא הרחבה של הלפלסיאן למרחב מינקובסקי ה-4 ממדי.

בקואורדינטות קרטזיות הוא מוגדר על ידי:
: <math>
\begin{align}
\Box & = \partial_\mu \partial^\mu = g_{\mu\nu} \partial^\nu \partial^\mu = \frac{1}{c^2}\frac{\partial^2}{\partial t^2} - \frac{\partial^2}{\partial x^2} - \frac{\partial^2}{\partial y^2} - \frac{\partial^2}{\partial z^2} = \frac{1}{c^2}{\partial^2 \over \partial t^2} - \nabla^2
\end{align}
</math>

כאשר <math>g_{\mu\nu} = \begin{pmatrix}1&0&0&0\\0&-1&0&0\\0&0&-1&0\\0&0&0&-1\end{pmatrix}</math> היא מטריקת מינקובסקי ו-<math>\nabla^2</math> הוא הלפלסיאן והמכפלה מחושבת על פי הסכם הסכימה של איינשטיין.

==שימושים==
* משוואת קליין-גורדון נכתבת באמצעות הד'אלמברטיאן:
:<math> (\Box + m^2) \psi = 0. \, </math>
:כאשר <math>\psi\,</math> היא פונקציית הגל של חלקיק יחסותי חופשי חסר ספין ו-<math>m\,</math> היא מסת החלקיק.

* משוואת הגלים האלקטרומגנטיים בריק נכתבת באמצעות הד'אלמברטיאן:
:<math> \Box A^{\mu} = 0 </math>
:כאשר <math> A^{\mu} =( \phi, \vec A ) </math> הוא ה-4-וקטור של הפוטנציאל האלקטרומגנטי היחסותי של השדה האלקטרומגנטי. 

* משוואת הגלים לתנודות קטנות יכולה להכתב באמצעות הד'אלמברטיאן:
:<math> \Box_{c} u\left(x,t\right) \equiv u_{tt} - c^2u_{xx} = 0\,</math>
:כאשר <math>u\left(x,t\right)\,</math> זו התזוזה מנקודת שיווי המשקל.

* פונקציית גרין <math>G(x-x')\,</math> עבור הד'אלמברטיאן מקיימת:
:<math> \Box G(x-x') = \delta(x-x')</math>
:כאשר <math>\delta(x-x')\,</math> היא פונקציית דלתא של דיראק ו-<math>x\,</math> ו-<math>x'\,</math> הם נקודות במרחב מינקובסקי. פתרון המשוואה נותן את פונקציית גרין:
:<math>G(t,x,y,z) = \frac{1}{2\pi} \Theta(t) \delta(t^2 - x^2 - y^2 - z^2) = \frac{1}{4\pi r} \Theta(t) \delta\left(t - \frac{r}{c}\right)</math>
:כאשר <math>\,\Theta</math> היא פונקציית מדרגה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אופרטורים דיפרנציאליים
קטגוריה:אנליזה וקטורית
קטגוריה:תורת היחסות
פיין און גבורה

פּיין און גבורה: אין דעם יידישן עבר אין ליכט פון דער קעגנווארט (יידיש: ענות וגבורה: בעבר היהודי לאור המציאות של ימינו) היא אנתולוגיה בעריכת יצחק צוקרמן ואליהו גוטקובסקי שיצאה לאור בגטו ורשה בחודש תמוז ה'ת"ש (יולי–אוגוסט 1940) על ידי תנועת דרור. המקראה הייתה לספר הראשון שהודפס בגטו ורשה, ואחריה יצא לאור גם המחזה "איוב" באותה הוצאה.

==הפקת החוברת==
הדפסת האנתולוגיה הייתה יקרה ומסוכנת. בזמן עבודת ההדפסה היו חניכי "דרור" עומדים על המשמר מפני זרים, ושרים בקול רם כדי להסוות את רעש המכונות. המקראה שימשה לסמינר רעיוני של תנועת דרור שנערך בגטו, ובו הונחו יסודות רעיוניים וערכיים להקמת ארגון ההגנה העצמית בגטו "אי"ל" ולמרד גטו ורשה. האנתולוגיה הוברחה לגטאות אחרים, שם שימשה גם כן כלי חינוכי-רעיוני להתארגנויות יהודיות למרד.

את התוכן למקראה שאבו גוטקובסקי וצוקרמן מהספרייה שהייתה בקומונה של חברי דרור ברחוב דְזֶ'לְנָה (Dzielna) 34. התכנים שהיו כתובים עברית תורגמו ליידיש על ידי צוקרמן וגוטקובסקי. רבים שקיבלו את החוברת בחרו לכרוך אותה לספר.

==תוכן האנתולוגיה==
האסופה מגוללת את סיפורי הפרעות, הרדיפות וההתעללויות שהיו מנת חלקן של קהילות היהודים במזרח ובמערב אירופה מאז המאה ה-11 ועד למאה ה-20. בין עדויות הזוועה מתוארים גם פרקי קידוש השם והתארגנויות ההגנה העצמית שהתארגנו בקרב הקהילות היהודיות במרוצת השנים. בסופה של האנתולוגיה מוזכרות גם המאורעות בארץ ישראל שהיו מנת חלקו של היישוב היהודי המתחדש. האסופה מרכזת מגוון מקורות יהודיים ובהם מכתבים, עדויות, תיעוד היסטורי, פובליציסטיקה ובלדות על אירועי הדמים שנעשו בעם היהודי.

עם הכותבים נמנים שלום אש, ר' שלמה בן שמעון, דוד בן משולם, שאול טשרניחובסקי, נתן נטע הנובר, שבתאי הכהן, אברהם אשכנזי, ניקולאי מינסקי (וילֶנקין), אחד העם, י"ח ברנר, חיים נחמן ביאליק, יצחק למדן, נחמן סירקין ויצחק טבנקין.

התקופות הנזכרות הן מסעות הצלב (גזירות תתנ"ו, הפרעות במגנצה), גזירות ת"ח-ת"ט (גזירות נמירוב, גזירות טולצ'ין, חורבן קהילות הנובר והומלר), פרעות קישינב, פרעות פטליורה והפוגרומים באוקראינה בשנים 1917–1920 על רקע התארגנויות "ההגנה העצמית" היהודית בגולה והתפתחות ההגנה העצמית בארץ ישראל (מאורעות תל-חי).

==מהדורה עברית==
בשנת 2003 הוציאה תנועת הנוער העובד והלומד (שלימים הקימה את תנועת דרור ישראל) באמצעות בית הדפוס שלה את המהדורה העברית הראשונה של האנתולוגיה. לצורך הוצאתה התחקו חברי התנועה אחר המקורות העבריים מהם תרגמו גוטקובסקי וצוקרמן ליידיש, ותרגמו את קטעי הקישור ביידיש לעברית. ההוצאה הראשונה של האנתולוגיה הוגשה כחוברת, שהזכירה את ההוצאה המקורית של האנתולוגיה בגטו. בשנת 2011 הוציאה תנועת דרור ישראל את האנתולוגיה כספר שראה אור בהוצאת "דרור לנפש".

== לקריאה נוספת ==

* יצחק צוקרמן (אנטק), שבע השנים ההן: 1939–1946 (ערך והביא לדפוס: עמנואל ביחובסקי), לוחמי הגטאות: הקיבוץ המאוחד, 1990. 

==קישורים חיצוניים==
* [http://drorlanefesh.org.il/?page_id=765 דף הספר] באתר ההוצאה לאור - "דרור לנפש"
* [http://www.infocenters.co.il/gfh/notebook_ext.asp?book=81536&lang=eng&site=gfh כריכת האנתולוגיה המקורית] בארכיון בית לוחמי הגטאות (באתר קטלוג המידע הישראלי)

==הערות שוליים==

קטגוריה:גטו ורשה
קטגוריה:הנצחת גטו ורשה
קטגוריה:השואה: מסמכים ותיעוד
קטגוריה:ספרות יהודית
קטגוריה:פרעות ופוגרומים בשואה
רמה תחבורה ציבורית גולן

אוטובוס החברה ב[[חמת גדר]]
רמה תחבורה ציבורית גולן היא חברת תחבורה ציבורית המופעלת על ידי מועצה אזורית גולן, החברה הכלכלית גולן וחברת האוטובוסים הפרטית "רמה".
החברה נוצרה כדי לספק תחבורה זמינה יותר לתושבי רמת הגולן, וב-1 במאי 2011 נכנסה לפעולה באזור במקום חברת אגד.

מודל ההפעלה הוא חדשני, ולפיו המועצה האזורית, בתמיכת המדינה, אחראית להפעלת התחבורה הציבורית באזור. בתכנון השתתפו אנשי משרד התחבורה ואגף החשב הכללי במשרד האוצר. התוכנית היא ניסיונית, ולפי לקחיה יופעלו תוכניות דומות ברשויות נוספות בפריפריה.

החברה רכשה 17 אוטובוסים חדשים ו-6 אוטובוסים זעירים. במערך ההיסעים שולבו גם 12 האוטובוסים הצהובים של מועצה אזורית גולן, המסיעים את תלמידי בתי הספר התיכוניים, ומעתה משמשים בו זמנית כקווי תחבורה ציבורית. מספר הנסיעות היומיות באזור הוגדל כמעט פי 6, מ-30 ל-175.

רמה מפעילה קווי תחבורה המובילים אל מרכזי אשכולות היישובים (קצרין, בני יהודה, מרום גולן וחיספין וכן מסעדה ומג'דל שמס), ומהם אל ערים מחוץ לאזור (קריית שמונה, חצור הגלילית, טבריה, צפת ועפולה). מופעלים גם קווים פנימיים בתוך רמת הגולן.

הנסיעה באוטובוסים הזעירים, בתוך אשכולות היישובים, היא ללא תשלום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160303234313/http://www.golan.org.il/391/2785.htm ב-1 במאי - נוסעים בתחבורה ציבורית גולן], באתר האינטרנט של מועצה אזורית גולן
* [http://www.shishibagolan.co.il/htmls/page_4652.aspx?c0=19044&bsp=13052 תחבורה ציבורית בגולן - בחודש מאי זה מתחיל], באתר "שישי בגולן"
* 

קטגוריה:מועצה אזורית גולן
קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2011
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (פורטוגל)

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (בפורטוגזית: Partido Social Democrata) היא מפלגת המרכז-ימין הגדולה בפורטוגל. בתחילה היא אכן הייתה מפלגת שמאל, לצד המפלגה הסוציאליסטית, אולם החל משנות ה-80 היא נטתה בעמדותיה ימינה.

המפלגה נוסדה ב-6 במאי 1974, מיד אחרי מהפכת הציפורנים, בשם "המפלגה העממית הדמוקרטית" ("Partido Popular Democrático"), אבל תוך זמן קצר שינתה את שמה לשם הנוכחי.

מייסד המפלגה ומנהיגה הראשון היה פרנסישקו סה קרניירו. בשנים שבין המהפכה לבחירות החופשיות הראשונות הייתה המפלגה במקצת הקואליציות ששלטו במדינה. אחרי הבחירות הראשונות ב-1976, שבהן ניצחה המפלגה הסוציאליסטית בראשות מריו סוארש, הייתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מפלגת האופוזיציה הראשית. בבחירות של 1979 עמדה המפלגה בראש "הברית הדמוקרטית" ("Aliança Democrática") של מפלגות מרכז-ימין שניצחה בבחירות וסה קרניירו היה לראש הממשלה, עד שנהרג בתאונת מטוס בסוף 1980. פרנסישקו פינטו בלסמאו, מחליפו בראשות המפלגה, עמד בראש הממשלה עד הבחירות ב-1983 שלפניהן פורקה "הברית הדמוקרטית".

בבחירות ניצחו הסוציאליסטים בראשות סוארש, אולם לאחריהן קמה ממשלת אחדות בין המפלגה הסוציאליסטית והסוציאל-דמוקרטית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית חזרה לשלטון ב-1985 בראשות אניבל קבאקו סילבה. קבאקו סילבה שלט במשך עשור, אולם לא רץ שוב בבחירות של 1995, שבהן הפסידה המפלגה. היא חזרה לשלטון בשנים 2002–2005 עם ראש הממשלה ז'וזה מנואל ברוזו, שאחרי בחירתו לנשיא הנציבות האירופית הוחלף על ידי פדרו סנטנה לופש. ב-2006 זכה לראשונה מועמד של המפלגה, ראש הממשלה לשעבר אניבל קבאקו סילבה, בבחירות לנשיאות פורטוגל. אחרי 6 שנים באופוזיציה ניצחה המפלגה בראשות פדרו פאסוש קואליו בבחירות ב-2011.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאל-דמוקרטית
קטגוריה:פורטוגל: מפלגות שמרניות
קטגוריה:פורטוגל: מפלגות ליברליות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1974
תמרוניות-על

X-31 מדגים מספר תמרוני עבר הזדקרות.]]
תמרוניות-על (באנגלית: Supermaneuverability) היא תכונה של מטוס המסוגל לבצע תמרונים בזוויות התקפה גבוהות במיוחד, בהם אין זרימת אוויר סדירה על הכנפיים ומשטחי ההיגוי, וטכנית המטוס נמצא במצב הזדקרות. תמרונים קיצוניים אלה, המכונים תמרוני עבר-הזדקרות (באנגלית Post stall maneuvers), מתאפשרים על ידי הנעה וקטורית במנועי המטוס. 

רוב המטוסים בעלי יכולת זו הם מטוסי קרב מתקדמים מהדור הרביעי והדור החמישי. למרות יכולת זו, רוב התמרונים העבר-הזדקרותיים מוגבלים מבחינת שימושם בקרבות אוויר בשל אובדן המהירות והגובה במהלך ביצועם.

==דוגמאות למטוסים בעלי תכונת תמרוניות-על==
*F-22 ראפטור
*סוחוי Su-27
*סוחוי Su-30
*PAK-FA
*X-31

==ראו גם==
*המראה ונחיתה אנכית

קטגוריה:תעופה צבאית
קיה פיקנטו

קיה פיקנטו 2017
קיה פיקנטו (באנגלית: Kia Picanto) היא מכונית מיני האצ'בק מתוצרת חברת קיה הקוריאנית. היא הוצגה לראשונה בשנת 2003 במספר שווקים מצומצם. הדור השני של קיה פיקנטו הוצג בתחילת שנת 2011 וזכה להצלחה גדולה הרבה יותר. שיווק הרכב בישראל החל באותה שנה. בשנים 2015 ו-2017 היה הפיקנטו הרכב הנמכר ביותר בישראל.

== היסטוריה ==
הדור הראשון של פיקנטו הוצג בשנת 2003 כשהוא מתבסס על פלטפורמה מקוצרת של יונדאי גטס וחלקה כמה מכלולים עם מכונית המיני יונדאי אטוס. הדור הראשון של הפיקנטו מעולם לא שווק בישראל באופן סדיר. הדור השני של המכונית, המוכר יותר בישראל, הושק באירופה באביב 2011 והגיע לישראל כמה חודשים מאוחר יותר. הדור הזה חלק את רוב מכלוליו עם יונדאי i10, המכונית שהחליפה את האטוס בהיצע הדגמים של יונדאי. הדור השני של המכונית זכה להצלחה גדולה בישראל והמכונית הייתה למכונית המיני הנמכרת ביותר בישראל בשנים 2012 עד 2014.

=== דור שני ===
הדור השני של הפיקנטו הוצג בתערוכת ז'נבה בשנת 2011 וזכה להצלחה אדירה מיד עם השקתו. הדור השני הציע ממדים נדיבים משמעותית מאלו שהציע קודמו, עם בסיס גלגלים באורך של 238 סנטימטרים ואורך כללי של 359 סנטימטרים. בנוסף זכה הדור השני לעיצוב מודרני שהותאם לטעמו של הלקוח האירופאי, כשעל עיצוב המכונית ניצח פיטר שרייר. 
היצע המנועים כלל שני מנועי בנזין. הראשון בנפח 1.0 ליטר (998 סמ"ק) עם שלושה צילינדרים ובהספק מרבי של 69 כוחות סוס. השני בנפח של 1.2 ליטר (1,248 סמ"ק) עם ארבעה צילינדרים ובהספק מרבי של 85 כוחות סוס. המנוע הראשון הוצע רק בשידוך לתיבת הילוכים ידנית ואף הוצע בגרסאות המותאמות להנעה בגז ובאתנול. המנוע השני הוצע גם בשידוך לתיבת הילוכים ידנית וגם בשידוך לתיבת הילוכים אוטומטית עם 4 הילוכים.
מאוחר יותר בשנת 2011 הציגה קיה את גרסת ה-3 דלתות של הפיקנטו שזכתה לכינוי "קיה פיקנטו ספורט". הפיקנטו ספורט הציגה מידות דומות לאלו של גרסת ה-5 דלתות אך קיבלה עיצוב חיצוני ספורטיבי יותר. בנוסף קיבלה המכונית חישוקי סגסוגת שונים, גריל קדמי שונה ופגושים שונים שהדגישו את העיצוב החדש.

=== דור שלישי ===
בתערוכת ז'נבה של 2017 הוצג הדור השלישי של הפיקנטו. מלבד שינוי מראה חיצוני, חלה מודרניזציה גם בתא הנוסעים, שכן במרכז הקונסולה שוכן צג מרכזי או מסך מולטימדיה (בהתאם לרמת הגימור), גלגל הגה עם תפעול רב יותר מוצע וכן הלאה. בתחום המנועים לא חל שינוי - ההיצע עומד על מנועים בנפח 1.0 ל' 3 ציל' או 1.25 ל' 4 ציל' המוכרים מהדגם הקודם.

== בישראל ==
בישראל זכתה המכונית להצלחה רבה מיד עם השקתה בשנת 2011 וסבלה מזמני אספקה ארוכים למדי, שארכו חודשים רבים. בעיות אספקה אלו נפתרו במהלך שנת 2012, אז גם גדלה משמעותית כמות רכבי הפיקנטו שנמכרה בישראל. עם זאת, המכונית גררה ביקורת מצד לקוחות, בעיקר בשל צריכת הדלק הגבוהה שהציג הדגם האוטומטי. ביולי 2013 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד טלקאר (יבואנית קיה לישראל) בנוגע לצריכת הדלק האמיתית של המכונית, שגבוהה משמעותית מצריכת הדלק עליה דיווח היצרן.

בשנת 2015 ובשנת 2017 היה הפיקנטו הרכב הנמכר בישראל (12,699 ו-11,765 רכבים, בהתאמה).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kia-israel.co.il אתר קיה ישראל]

==הערות שוליים==

פיקנטו
קטגוריה:מכוניות מיני
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2003
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בקוריאה הדרומית
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בטאיוואן
קטגוריה:כלי רכב המורכבים במלזיה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בווייטנאם
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באלג'יריה
המתיקות שאחרי (סרט)

המתיקות שאחרי (אנגלית: The Sweet Hereafter) הוא סרט קולנוע קנדי מסוגת דרמה, שיצא ב-1997 בבימויו של אטום אגויאן, על פי רומן בעל אותו שם מאת ראסל בנקס. הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל קאן, והיה מועמד לשני פרסי אוסקר – לבימוי ולתסריט המעובד הטובים ביותר.

==עלילה==
מישל סטפנס (איאן הולם) הוא עורך דין הנודד בין עיירות, שבהן אירעו אסונות בהם מעורבים ילדים, ומתפרנס משכנוע ההורים להיעזר בו בתביעות משפטיות כספיות. עם בתו שלו (קרטן בנקס), הוא מקיים קשר מרחוק ושולח לה כספים, במקום לגלות מעורבות ממשית בחייה האישיים, וזו מתדרדרת לזנות ולסמים ונדבקת באיידס. הסרט מתקדם בשני קווי עלילה המתרחשים בזמנים שונים: באחד סטפנס טס לעזור לבתו אחרי שנים של הזנחה, ומתוודה בפני נוסעת אחרת על כישלונו כהורה; במישור העלילה המרכזי הוא מגיע לעיירה בה התרחש אסון, ונערה שהפכה לנכה באסון זה, מכשילה את התביעה הכספית שהוא מנהל בשם הוריה ובשם הורים שכולים רבים.

הטרגדיה שמזעזעת את תושבי העיירה הקטנה בקולומביה הבריטית בקנדה, אליה מגיע סטפנס, היא תאונת דרכים של אוטובוס תלמידים. האוטובוס סטה במפתיע מנתיבו ונפל לתוך אגם קפוא. בתאונה נהרגו ארבעה עשר תלמידים.

תחילה ההורים מסרבים לתבוע בעזרת סטפנס פיצוי נוסף מלבד זה שיועבר ממילא מחברת הביטוח, אך בהמשך הם משתכנעים. התביעה היא נגד העירייה, שכביכול לא ארגנה ביטוח מספק לאוטובוס. התביעה מתבססת על עדותן של הנהגת ושל התלמידה הניצולה היחידה מהתאונה, ניקול (שרה פולי) בת ה-15, שבעקבות התאונה הפכה משותקת בפלג גופה התחתון. ההורה היחיד שמסרב להצטרף לתביעה זו הוא הורה אלמן ששכל באוטובוס את כל ילדיו, והוא יודע היטב מי אשם בתאונה – הוא עצמו, מכונאי העיירה, אשם בה.

במהלך עדותה של ניקול מחוץ לדיון המשפטי בתביעה, היא טוענת במפתיע כי נהגת האוטובוס דולורס (גבריאל רוז) הגבירה את מהירות נסיעתה ולפיכך היא זו שגרמה לתאונה. בעקבות זאת נגוזה כל תקווה להצלחת התביעה ולפיצוי כספי להורים. חלק מהמעורבים יודעים שניקול משקרת, אך לא יכולים לעשות דבר בעניין. וכך חוזרים תושבי העיירה לשגרת ההתמודדות עם אסונם.

במהלך הסרט נעשית אנלוגיה שוב ושוב בין סיפורה של העיירה לבין סיפור "החלילן מהמלין". בסרט מתוארים גם חטאיהם המוסריים של ההורים, בעיקר מתחום גילוי העריות והניאוף.

==תגובות לסרט==
הסרט זכה לביקורות נלהבות ממבקרי קולנוע רבים. הוא זכה ל-98% ביקורות חיוביות באתר ביקורת הקולנוע Rotten Tomatoes.

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן, שם זכה הסרט בשלושה פרסים: פרס הפדרציה הבין-לאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI), פרס חבר השופטים הגדול ופרס חבר השופטים האקומני . בנוסף היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר – פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. בטקס פרסי ג'יני, האוסקר הקנדי, זכה הסרט בשבעה פרסים, בהם פרסי הסרט, הבמאי, הצילום והשחקן (איאן הולם) הטובים ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטי 1997
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים קנדיים
אהרון או'קונל

אהרון דאגלס אוקונל (נולד ב-5 במרץ 1981 באלנטאון, פנסילבניה) הוא פיזיקאי ניסיוני אמריקאי.<BR>במהלך עבודתו תחת אנדרו קלילנד וג'ון מרטיני באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, הוא יצר את המתנד הקוונטי הראשון בעולם. בפרט, הוא הצליח לשנות את המצב הקוונטי של ביט קוונטי מוליך, מתקן המשמש במחשוב קוונטי, למצב נייד של מתנד מאקרוסקופי. המדידות של המכונה הקוונטית שיצר מהוות את התצפיות הישירות הראשונות של התנהגות קוונטית של תנועה של עצם נראה לעין והובילו את כתב העת Science להעניק לעבודתו את תואר "פריצת הדרך של השנה" לשנת 2010.

או'קונל דיבר על הנושא בועידת TED ב-לונג ביץ', קליפורניה.

== קריירה אקדמית ==
או'קונל הוא בוגר תואר ראשון ממכללת Eckerd ב-סיינט פיטרסברג, פלורידה משנת 2005, ודוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה משנת 2010.

== קישורים חיצוניים ==
<div style="direction: ltr;">
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.nature.com/nature/podcast/index-2010-03-18.html ריאיון עם או'קונל ב-Nature podcast]
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
אפילאס, מלך אקסום

אפילאס (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. ייחוד מטבעותיו היה בניסיונו להוסיף את דמותו גם לצד האחורי של המטבע, כשדמותו בצד האחורי ממורכזת בתוך עיגול כשהיא מצופה זהב על גבי בסיס מטבע העשוי כסף. חידושו הנוסף היה בייצור מטבע זהב קטן במיוחד, הקטן ביותר שיוצר באפריקה שמדרום לסהרה. יצירתו הופסקה לאחר מותו של אפילאס ויורשיו לא המשיכו בדרכו 

במטבעותיו של אפילאס דמותו בפרופיל ולראשו כתר גבוה מעל לבד. לכתר קשתות תומכות בקומפוזיציה לא מזוהה. וכן במטבעות מופיעים סמלי מלוכה. כגון חנית, ענף עם פירות יער, תכשיטים, קמיעות וצמידים. 
במטבעות הופיעו גם הסהר והמעגל שהיו סמלים דתיים שקדמו לסמלי הנצרות באקסום. 

אפילאס הציג מספר סטנדרטים חדשים ושונים לשלוש המתכות (זהב, כסף וארד). חלקם שרדו לאורך המאה השביעית, בעוד שאחרים הסתיימו עם סיום שלטונו. מטבעות הזהב החדשים שלו הפכו למטבעות בשיבוץ זהב במרכזם. כשהדבר נעשה על מנת לייצר רווחים מהמטבעות, היות שהזהב האקסומי היה טהור במיוחד, את רעיון הקטנת המטבע למטרות רווחים, יישמו גם יורשיו ועם הזמן ממדי המטבע האקסומי קטנו.

ג.ו.ב הנטינגפורד רמז כי ייתכן ואפילאס הוא השליט הלא ידוע אשר מסעותיו הצבאיים תוארו במונומנטום אדוליטנום בשפת הגעז והיוונית..

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
ליסה בטיאשווילי

ליסה בטיאשווילי (בגאורגית: ლიზა ბათიაშვილი, לִיזָה בַּתִיאשווילי; נולדה ב-1979) היא כנרת ילידת גאורגיה.

== חייה ==
ליסה, אליזבת במקור, החלה את לימודי הכינור בגיל ארבע, אצל אביה הכנר, וניגנה בליווי אמה הפסנתרנית. כשהייתה בת 12 עזבה משפחתה את גאורגיה, שהייתה אז על סף מלחמת אזרחים, והיגרה לגרמניה, שם למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג. ב-1995 זכתה בפרס בתחרות הכינור על שם ז'אן סיבליוס.

בטיאשווילי הייתה מן הראשונים בקבוצת "אמני הדור החדש" של רשות השידור הבריטית (BBC), משנת 1999 עד 2001.[http://www.bbc.co.uk/radio3/classical/newgenerations/artistarchiveac.shtml 1999-2001] היא השתתפה במופעי מוזיקה קאמרית ובנגינת קונצ'רטי עם הצ'לן אלבן גרהרדט והפסנתרן סטיבן אוסבורן, שהיו שניהם חברים ב"אמני הדור החדש" של הבי.בי.סי. באותה תקופה כבטיאשווילי עצמה. כמו כן הופיעה עם הפסנתרן אשלי ואס, מ"אמני הדור החדש" במועד מאוחר יותר, ברסיטלים ואף הופיעה כסולנית בקונצרטי הפרומס של הבי.בי.סי. בשנת 2000.

בשנת 2006 הייתה בטיאשווילי הסולנית בביצועי הבכורה של הקונצ'רטו לכינור של מגנוס לינדברג, שנכתב למענה. ביצוע הבכורה העולמי היה בארצות הברית וביצוע הבכורה האירופאי בשוודיה בחודש אוקטובר. [http://www.boosey.com/pages/cr/catalogue/cat_detail.asp?musicid=48679 violin concerto] היא הקליטה את הקונצ'רטו של לינדברג לחברת סוני קלאסיקל, במסגרת חוזה שחתמה עם החברה בשנת 2007. בטיאשווילי ובעלה, האבובן פרנסואה ללו, הזמינו אצל ג'ייה קנצ'לי את הקונצ'רטו הכפול, מזמור שבור", שניגנו בביצוע בכורה בלונדון בפברואר 2009 עם תזמורת רשות השידור הבריטית.

בטיאשווילי וללו חיים במינכן עם שני ילדיהם. היא מנגנת בכינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1739 שניתן לה בהשאלה על ידי אספן פרטי.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמנים גאורגים
קטגוריה:מוזיקאים גאורגים
קטגוריה:כנריות בריטיות
קטגוריה:ילידות 1979
ויניה דל מאר

ויניה דל מאר (בספרדית: Viña del Mar) היא עיר במרכז צ'ילה, בסמוך לוולפראיסו. העיר מכונת גם "La Ciudad Jardín" ("עיר הגן") והיא הרביעית בגודלה בצ'ילה. ויניה דל מאר ידועה כעיר פופולרית, בעיקר בשל היותה עיר המושכת אליה תיירים רבים ובשל חופיה מרהיבי העין. בעיר מתקיים מדי שנה פסטיבל זמר הנקרא: "Festival Internacional de la Canción de Viña del Mar" ("פסטיבל הזמר הבינלאומי של ויניה דל מאר").

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:צ'ילה: ערים
קטגוריה:צ'ילה: ערי חוף
קטגוריה:מחוז ולפראיסו
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1878
מיהאי ורשמארטי

מִיהָאי וֶרֶשְמָארְטִי
כיכר ורשמארטי בבודפשט, הונגריה
מִיהָאי וֶרֶשְמָארְטִי (בהונגרית: Vörösmarty Mihály; 1 בדצמבר 1800 – 19 בנובמבר 1855) היה משורר לירי ומחזאי הונגרי, מאבות התחייה התרבותית ההונגרית באמצע המאה ה-19. היה חבר באגודת קישפלודי.

=== תולדות חייו ===
ורשמארטי נולד בכפר פוסטאנייק (Pusztanyék) (כיום קאפולנאשנייק Kápolnásnyék) ליד סקשפהרוואר, מעברו המערבי של נהר הדנובה באמצע הדרך בין בודפשט הבירה לאגם בלטון. משפחתו הייתה קתולית והוא יועד ללימודי כמורה במסדר הציסטרציאני. אולם לאחר שעבר לבודפשט החל ללמוד באוניברסיטה ולכתוב שירי חול (רובם שירי אהבה).

ב-1824 קיבלו שיריו תפנית פטריוטית-לאומית, בעקבות התסיסה נגד שלטון האימפריה האוסטרית, שהטילה הגבלות וצנזורה על השפה והתרבות העממית ההונגרית. באותה עת כתב את האפוס הרומנטי "Zalán futása" ("מאבקו של זאלאן").

עם ייסודה של האקדמיה ההונגרית למדעים ב-1830, נבחר כחבר המחלקה הלשונית. בין 1830 ו-1843 כתב בעיקר מחזות דרמטיים. וב-1848 חבר ליאנוש אראן ולשנדור פטפי לתרגום יצירותיו של ויליאם שייקספיר להונגרית.

בתקופת המהפכה ההונגרית של 1848 נבחר על ידי לאיוש קושוט לכהן כחבר בית המשפט העליון של השלטון המהפכני. עקב דיכוי המרד ב-1849 נאלץ לצאת לגלות. כשחזר לבודפשט ב-1850, היה במצב בריאותי קשה. בשנת 1854 כתב את שירו האחרון "A vén cigány" ("הצועני הזקן"). הוא נפטר ב-1855 והלווייתו צוינה באבל לאומי.

בתו, אילונה (1846–1910), חיה לאחר מותו בביתו של המדינאי פרנץ דיאק, ב-1867 התחתנה עם קלמן סל, ראש ממשלת הונגריה (1899-1903).

=== הנצחה ===
כאות הוקרה לפועלו הפטריוטי, האומנותי, והאקדמי, הונצח במקומות רבים ברחבי הונגריה. *בבירה בודפשט קרויה על שמו כיכר ורשמארטי. הכיכר ממוקמת במיקום מרכזי מאד, ומהווה את הקצה הצפוני של מדרחוב ואצי אוטצה (Váci utca). בלב הכיכר מוצב פסל של המשורר, שעוצב בשנות ה-1900 על ידי הפסלים אדה קאלוש (Ede Kallós) ואדוארד טלץ' (Telcs).
 
*בנוסף, קיים בבודפשט גם רחוב המנציח את שמו. 
*ביעיר סקשפהרוואר שלידה נולד, הוקמו פסל שלו, וגם תיאטרון. 
*רחובות נקראו על-שמו גם בערים בדברצן, ובפץ', וכיכר בעיר קצ'קמט.
*ב-5 במאי 1937 הנפיק הדואר ההונגרי בול עם דיוקנו.
*בול נוסף הונפק ב-28 ביולי 1955, בימי המשטר הקומוניסטי, בסדרה מוקדשת למשוררים

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://enciklopedia.fazekas.hu/palyakep/magyar/Vorosmarty.htm ערך אנציקלופדי על ורשמארטי באנציקלופדיית האישים ההונגרית] 
* 
* 

קטגוריה:משוררים הונגרים
קטגוריה:מחזאים הונגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:חברי אגודת קישפלודי
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים הונגרים
קטגוריה:ילידי 1800
קטגוריה:נפטרים ב-1855
סויוזמולטפילם

סויוזמולטפילם (ברוסית: Союзмультфильм) הוא אולפן סרטי אנימציה הוותיק ביותר ברוסיה ואולפן הפקת סרטי אנימציה הגדול ביותר בתקופת ברית המועצות ואחד מאולפני הפקת סרטי האנימציה הגדולים ביותר ברוסיה.

מאז הוקם האולפן הפיק למעלה מ-1,500 סרטי אנימציה והוא נחשב לאחד הפורים בתקופת ברית המועצות. במשך שנים רבות סמל האולפנים היה צ'בורשקה.

==היסטוריה==
===השנים הראשונות===

האולפן הוקם ב-10 ביוני 1936 במוסקבה ובאותה שנה יצא סרט האנימציה הסובייטי הראשון "באפריקה חם".

===לאחר התפרקות ברית המועצות===
עם פירוק ברית המועצות התפצל האולפן למספר חברות והופסקה יצירת סרטים חדשים. זכויות היוצרים על הסרטים הישנים נמכרו לחברה אמריקאית. חוזה מכירת הזכויות נידון בבתי משפט במשך שנים רבות.

===מאז 2001===
ב-1 ביוני 2010, אוגדו בצו נשיאותי של דמיטרי מדבדב 5 אולפני אנימציה רוסיים ליצירת תאגיד ממלכתי להפקת סרטי אנימציה, "אוסף הסרטים הממלכתי המאוחד" (Объединенная государственная киноколлекция).

== ראו גם ==
* נו, פוגודי!
* 38 תוכים
* הופמניאדה
* סובורוב (סרט)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20120428051134/http://www.souzmult.ru/ קרן הסרטים של אולפני סויוזמולטפילם]
* [http://www.youtube.com/user/Soyuzmult ערוץ ה-YouTube של האולפנים]
* [http://mashkazg.wordpress.com/2008/04/14/האנימציה-הרוסית-בעידן-הסובייטי/ האנימציה הרוסית בעידן הסובייטי]
* [http://www.maarav.org.il/archive/classes/PUItem1be9.html?lang=HEB&id=1109 אנימציה רוסית בעידן ברית המועצות]

קטגוריה:קצרמר רוסיה
קטגוריה:אנימציה רוסית
קטגוריה:אולפני הנפשה
קטגוריה:אולפני קולנוע
ס
קטגוריה:1936 ברוסיה
קטגוריה:מוסקבה: חברות
המתיקות שאחרי (ספר)

המתיקות שאחרי (אנגלית: The Sweet Hereafter) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי ראסל בנקס, שיצא בשנת 1991. הוא מתרחש בעיירה קטנה על רקע אסון שאירע בה - תאונת אוטובוס בה נהרגו מרבית ילדי העיירה. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, שיצא ב-1997 בבימוי אטום אגויאן הקנדי, וזכה בפרסים ושבחים רבים.

==עלילה==
עלילת הספר מתרחשת בעיירה קטנה בצפון מדינת ניו יורק, ששגרת חיי תושביה השלווה נקטעת באחת בעקבות טרגדיה קשה, בה אוטובוס תלמידים סוטה מנתיבו ומדרדר לתהום, ורוב ילדי העיירה נהרגים. 

במהלך הספר מספרות ארבע דמויות שונות את האירועים, כל אחת מנקודת מבטה:
* דולורס דריסקול, נהגת האוטובוס, שמתגעגעת לילדי העיירה אותם הסיעה יום יום לבית הספר.
* בילי אנסל, אלמן שאיבד את שני ילדיו היחידים בתאונה. 
* מיצ'ל סטיבנס, עורך דין שמגיע מניו יורק ומנסה לשכנע את הורי הילדים לתבוע פיצויים כספיים בעקבות התאונה; הוא מתמודד במקביל עם קשייו כהורה המזניח את בתו, המדרדרת לזנות וסמים ומגלה שהיא חולה באיידס.
* ניקול ברנל, נערה בת 14 שניצלה בתאונה והפכה למשותקת בפלג גופה התחתון, ומשמשת כעדה מרכזית בתביעה שמוגשת בעקבות התאונה; במהלך עדותה היא טוענת במפתיע כי נהגת האוטובוס הגבירה את מהירות נסיעתה ולכן התרחשה התאונה, ובעקבות זאת נגוזה כל תקווה של ההורים להצלחת התביעה ולפיצויים, זאת למרות שחלק מהמעורבים יודעים כי ניקול שיקרה.

הספר מתאר מפי ארבע הדמויות את מערבולת הרגשות הקשים המציפה את תושבי העיירה בעקבות התאונה, את הניסיונות להבין מי אשם בה, ואת ההתמודדות עם החיים שאחרי האסון. במקביל מתוארים סודות וחטאים מוסריים שונים של בני משפחות - אלכוהוליזם, ניאוף, גילוי עריות ועוד.

==הבסיס העובדתי לאירועים בספר==
האירועים מבוססים בחלקם על תאונת אוטובוס שאירעה בעיירה אלטון שבדרום טקסס ב-21 בספטמבר 1989. בתאונה פגעה משאית באוטובוס תלמידים והוא הידרדר לבור חצץ. 21 תלמידים נהרגו ו-49 נפצעו. המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה קבעה כי נהג המשאית הוא האשם בתאונה, וכי גורם נוסף שתרם לתוצאותיה החמורות היה מיעוט דלתות יציאת חירום באוטובוס. 

לאחר התאונה, עשרות עורכי דין מיהרו אל העיירה בניסיון לשכנע את המשפחות לתבוע פיצויים מגורמים שונים - חברת קוקה-קולה שהייתה בעלת המשאית, חברת האוטובוסים שלא יצרה דלתות יציאת חירום נוספות באוטובוס, והעירייה שלא כיסתה כראוי את בור החצץ. חלק מהמשפחות שקיבלו פיצויים תבעו שוב לאחר שגילו שמשפחות אחרות קיבלו פיצויים גבוהים יותר. לבסוף נקבע הסדר בסכום כולל של 150 מיליון דולר, מרביתו מחברת קוקה-קולה, ומתוכו 50 מיליון דולר קיבלו עורכי הדין. המשפחות קיבלו 4.5 מיליון דולר עבור כל ילד שנהרג ו-500-900 אלף דולר על כל ילד שניצל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.text.org.il/index.php?book=1002055 המתיקות שאחרי - מידע על הספר ופרק מלא מתוכו], באתר טקסט
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
יצחק עירוני

יצחק עירוני (מימין) במהלך טקס הענקת [[פרס ביטחון ישראל]]
יצחק עירוני (גורודצר) (אפריל 1922 - 25 בספטמבר 1975) היה מנכ"ל התעשייה הצבאית (תע"ש) ומנכ"ל משרד הביטחון.

== חייו ==
עירוני נולד באפריל 1922 בעיירה אלכסנדריה שבפולין (אז בפלך ווהלין, כיום במערב אוקראינה), בנם של רבקה ונח גורודצר. בשנת 1930, בילדותו, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. למד בגימנסיה העברית "הרצליה". כנער בן 15 הצטרף לארגון ההגנה. תחילה היה מקשר רכוב על אופניים ומחלק את ה"פתקאות" בין המפקדים. אחר כך עבר קורס מפקדי כיתות וקורס מפקדי מחלקות ב-1940 ושירת בתפקידי פיקוד והדרכה במנגנון הקבע של הארגון. נשלח לניו יורק במסגרת משלחת רכש ולאחר קום המדינה עבד במשרד הביטחון. השלים תואר מוסמך בהנדסת ייצור באוניברסיטת קולומביה ב-1953. 

ב-1950 הצטרף לתעשייה הצבאית, שימש כעוזרו של המנכ"ל צבי דר, ב-1957 מונה לסגן המנכ"ל וביולי 1967 לממלא מקומו. 

ב-15 באוקטובר 1967 מונה למנכ"ל התעשייה הצבאית, במהלך כהונתו התמודד עם הדרישה מתע"ש לספק את צורכי הצבא בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל ובמהלך מלחמת ההתשה. 

ב-1972 מונה למנכ"ל משרד הביטחון, וכיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1975, בהיותו במשלחת לפנטגון עם שר הביטחון שמעון פרס, נפטר מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* ביוגרפיה בוויקיטקסט

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:מנכ"לי משרד הביטחון
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
1951 בברית המועצות

1951 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-34 למהפכת אוקטובר. 

== הנהגה ==
* ראש הממשלה - יוסיף סטלין. 
* יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות - ניקולאי שברניק 

== אירועים בולטים ==
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 ועד לתחילת שנות ה-50 בשטחים ליטא, אסטוניה ולטביה התנהל מאבק מזוין בין מוסדות השלטון הסובייטי לבין מחתרות מקומיות ("האחים של יערות") שנתמכו על ידי התושבים המקומיים. כמו כן, במערב אוקראינה פעל צבא מחתרתי שדגל בעצמאות אוקראינה.

* 15 בפברואר – הסכמה על חילופי שטחים בין ברית המועצות לבין פולין. בהתאם להסכם הועברו כ-480 קמ"ר.
* 16 בפברואר – לאור מצב בריאותו של יוסיף סטלין, הפוליטביורו מקים גוף מייעץ בהרכב של גאורגי מלנקוב, לברנטי בריה וניקולאי בולגנין. באופן מעשי, סטלין ממשיך לתפקד כשליט הכל יכול.
* 18 בפברואר – בחירות למוסדות השלטון של רפובליקות המרכיבות את ברית המועצות.
בול סובייטי לציון מאבק במדינה למען השלום
* 12 במרץ – הסובייט העליון מקבל חוק על "הגנת השלום". בהתאם לחוק זה, תעמולת מלחמה אסורה והעובר על החוק צפוי לעונש כבד.
* 1 באפריל – גירוש מסיבי של מאמיני כת דתית עדי יהוה לסיביר. במהלך זה גורשו 8672 אזרחים. רק בשנת 1965 הם הורשו לחזור למקומות מגוריהם.
* 21 באפריל – נוסד הוועד הלאומי האולימפי של ברית המועצות. בעקבות כך, ברית המועצות תשתתף לראשונה במשחקים האולימפיים של שנת 1952 בהלסינקי שבפינלנד.
* 26 ביוני – ברית המועצות הציעה הפסקת אש במלחמת קוריאה.
* 29 ביוני – ארצות הברית מציעה להתחיל את השיחות על קוריאה בהקדם.
* 22 ביולי – בברית המועצות שוגר טיל לחלל עם 2 כלבים. הטיל הגיע לגובה של 100 ק"מ.
* 24 בספטמבר – ניסוי גרעיני שני של ברית המועצות.
* 6 באוקטובר – יוסיף סטלין מכריז על כך שבידי ברית המועצות יש נשק גרעיני.
* נובמבר – תחילת "הפרשה המגרלית". במרכז הפרשה האשמות של מספר אישים בממסד המפלגתי והממשלתי של גאורגיה בפעילות אנטי-סובייטית. לפי הערכה, מטרת הפרשה הייתה להחליש את לברנטי בריה.
=== ללא מועד ===
* גילוי רשת קיימברידג' - רשת מרגלים סובייטים בבריטניה ובריחת גאי ברג'ס ואלן מקלין לתחומי ברית המועצות.
* תחילת ייצור משאיות כבדות ביוחד במפעל בקרבת מינסק (בבלארוס של היום).

== נולדו ==
* 13 במרץ – אירינה אלפיורובה, שחקנית סובייטית ורוסיה
* 22 במרץ – מוסה מנארוב, קוסמונאוט סובייטי 
* 21 באפריל – אלכסנדר לבייקין, קוסמונאוט סובייטי 
* 23 במאי – אנטולי קרפוב, שחמטאי סובייטי ורוסי 
* 11 ביולי – ניקולאי פטרושב, מדינאי רוסי
* 22 ביולי – אולג גזמנוב, זמר סובייטי ורוסי
* 13 בספטמבר – אלכסנדר רוזנבאום, זמר רוסי ממוצא יהודי
* 17 בדצמבר – טטיאנה קזנקינה ספורטאית סובייטית זכתה ב-3 מדליות אולימפיות (מהם 3 זהב)

== נפטרו ==
[[ניקולאי מטנר]]
* 25 בינואר – סרגיי ואווילוב, פיזיקאי סובייטי (נולד ב-1891)
* 28 בפברואר – וסבולוד וישנבסקי, מחזאי סובייטי (נולד ב-1901)
* 4 ביוני – סרגיי קוסביצקי, מנצח רוסי (נולד ב-1874)
* 5 בנובמבר – אגריפינה וואגנובה, רקדנית בלט סובייטית (נולדה ב-1889)
* 5 בנובמבר – ניקולאי מטנר, פסנתרן ומלחין רוסי (נולד ב-1880)
* 3 בדצמבר – מקסים ליטבינוב, מהפכן רוסי, שר החוץ של ברית המועצות (נולד ב-1876)

== קישורים חיצוניים ==

*
Sweet Dreams (Are Made of This)

(בעברית: חלומות מתוקים (עשויים מזה)) הוא שיר של צמד הפופ הבריטי יורית'מיקס. השיר הופץ בתחילת ב-1983 והיה שיר הנושא של האלבום בעל אותו השם.

השיר ידוע כשיר מייצג של יורית'מיקס וכאחד מלהיטיו הבולטים של הצמד, וככזה שהביא לפריצת הדרך המסחרית שלו, במידה רבה בזכות הוידאו קליפ שהופק עבורו.

ב-1995 יצר מרילין מנסון גרסה שונה ואפלה לשיר בסגנונות ההאבי מטאל והאינדסטריאל מטאל. בקליפ שיצא נראה הזמר רוכב על חזיר בעודו לבוש בשמלה לבנה.

ב-1996 הוקלטה לשיר גם גרסה בעברית, בביצוע המכשפות. השיר תוכנן להופיע באלבומן "מתכסות", אבל סולנית יורת'מיקס אנני לנוקס אסרה על הוצאתו. כתגובה מחאתית, סולנית המכשפות ענבל פרלמוטר הפיצה את ההקלטה בקלטת מחתרתית שאת עטיפתה היא עיצבה, וכתבה שם "חרא זכויות".

ב-2011 הוציאה אמילי בראונינג גרסה איטית לשיר.

== ביקורות ==

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים
|141
|<ref></ref>
|}

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1983
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על חלומות
קטגוריה:שירי גל חדש
קטגוריה:שירי יורית'מיקס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של SNEP
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: קליפים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
יצחק אלרון

יצחק אלרון (5 באוקטובר 1924 – 29 באפריל 2017) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל, ולאחר פרישתו מצה"ל היה גזבר עיריית תל אביב-יפו.

==ביוגרפיה==
אלרון נולד ב-1924 בלובלין שבפולין, בנם של הדסה וישראל הלפרין. עלה לארץ ישראל ב-1935 ולמד בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית הספר הריאלי בחיפה. ב-1938 נסע עם אמו לבקר את משפחתה בפולין, וחזר לארץ ישראל לאחר שמונה חודשים, זמר קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.

ב-1940 הצטרף לארגון "ההגנה". ב-1942 עבר קורס מ"כים בשפיה ושירת בתל אביב, בגבעת עדה, בבן שמן ובכפר מנחם. ב-1947 עבר קורס מפקדי מחלקות של "ההגנה" ושימש מפקד מחלקה בחי"ש בתל אביב. במלחמת העצמאות שירת כקצין המודיעין של חטיבת גבעתי, וכמפקד קורס מ"כים של החטיבה. לחם עם חניכי הקורס במבצע נחשון ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה ולחם בחזית הדרום.

לאחר המלחמה שירת, בדרגת סרן, בענף המחקר של אגף המודיעין כראש הדסק לסוריה וללבנון. בהמשך היה קצין המודיעין של פיקוד הדרום. ב-1954 נמנה עם בוגרי הקורס הראשון של המכללה לפיקוד ולמטה ומונה לראש ענף המודיעין הקרבי באגף המודיעין. בשנים 1956 עד 1959 שירת כעוזר ראש אמ"ן לארגון, בעת שראש אמ"ן היה האלוף יהושפט הרכבי. 

ב-1960 מונה לנספח צבאי בארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי, ברזיל ואורוגוואי. הוא היה מעורב במבצע ללכידת אדולף אייכמן. ב-1962 מונה לשליש ראשי באגף כוח האדם. ב-1970 מונה לראש מחלקת הארגון באגף וסגן ראש האגף, בדרגת תת-אלוף. 

ביולי 1972 מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון ושירת בתפקיד זה עד סוף 1975. במהלך תפקידו נטל חלק במשלחת משרד הביטחון לארצות הברית בו גובש הסכם הסיוע הביטחוני.

בשנים 1977 עד 1995 עבד כגזבר עיריית תל אביב-יפו תחת ראש העירייה שלמה להט. ב-2010 זכה לתואר יקיר העיר תל אביב-יפו. 

אלרון היה חבר המועצה לשלום ולביטחון. כמו כן היה חבר הוועד המנהל של סטודיו למשחק ניסן נתיב וחבר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.

בוגר תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. 

ב-1947 נישא לשרה בבצ'וק והיה אב לשתיים.

נפטר ב-29 באפריל 2017 והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20110628214353/http://www.tel-aviv.gov.il/Download/%D7%99%D7%A7%D7%99%D7%A8%D7%99%20%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%A8%20%D7%9C%D7%A9%D7%A0%D7%AA%202010.pdf יקירי תל אביב-יפו תש"ע 2010] 
* [http://www.youtube.com/watch?v=ENJ0cISjmlY קריינות לטקס יקיר העיר תל אביב 2010, יצחק אלרון] באתר יוטיוב
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יועצים כספיים לרמטכ"ל
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בארגנטינה
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד הדרום
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2010
קטגוריה:לכידת אדולף אייכמן: אישים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
אפילפסיה של רפלקס

אפילפסיה של רפלקס היא אפילפסיה הנגרמת על ידי גירוי חיצוני או על ידי תהליך נפשי פנימי.
אפילפסיה של רפלקס יכולה להיות אפילפסיה מוקדית או כללית.
הסוג הידוע ביותר של אפילפסיה של רפלקס הוא אפילפסיה פוטוסנסיטיבית שבה הגורם להתקף הוא הבזקי אור בתדירות מסוימת. 

אפילפסיה זו יכולה להיגרם גם על ידי גורם שמיעתי, חוש הריח.

אפילפסיה של רפלקס יכולה גם להיגרם מגירויים מורכבים מבחינה מנטלית כמו קריאה, שמיעת מוזיקה.

אפילפסיה של רפלקס יכולה להיגרם גם על ידי פגיעה במוח.

בשנים האחרונות נעשה מחקר המצביע על סיבות גנטיות לאפילפסיה של רפלקס. התברר שלאפילפסיה פוטוסנסיטיבית יש גורם תורשתי ומצאו קשר למיקום אפשרי של גנים הגורמים לרגישות זו

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.ilae-epilepsy.org/Visitors/Centre/ctf/reflex_seizures.cfm Precipitating Stimuli for Reflex Seizures] International League Against Epilepsy.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפילפסיה
דברה זית

דברה זית (בגעז: ደብረ ዘይት - "הר הזיתים"; באורומו: Bishoftu) היא עיר במדינת אורומיה שבאתיופיה, השוכנת במרכז המדינה, במרחק של כ-40 ק"מ מהבירה אדיס אבבה. מיקומה של העיר בלב שדה געשי, בין חמישה אגמים השוכנים בלועות געשיים, ובקרבתם של שלושה נוספים, הפך אותה לעיר קיט פופולרית עבור תושבי הבירה הסמוכה. העיר משמשת כמרכז תעשייתי לציוד צבאי, מזון, עיבוד עורות ועוד, וכן כמקום מושבו של "מרכז דברה זית למחקר חקלאי" שנוסד ב-1953. בשנת 2008 מנתה אוכלוסיית העיר 165,222 תושבים.

==היסטוריה==
לפני מלחמת העולם השנייה שכן במקום כפר קטן שנקרא "בישופטו". מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי שנסללה בתחילת המאה ה-20 חלפה בסמוך לכפר, וביישוב קמה תחנת רכבת שפעלה כל עוד קטע המסילה היה בשימוש (תצלום - ג). בשנת 1937 החליטו האיטלקים להקים במקום יישוב וחווה חקלאית נסיונית. הם ייעדו למטרה זו קרקע חקלאית בשטח של 150 קמ"ר, שהייתה שייכת בחלקה לקיסר אתיופיה היילה סלאסי, והחלו ביוזמה שנוהלה על ידי "רשות בישופטו האגררית, פרויקט לאומי עבור לוחמים" (Azienda Agraria di Biscioftu dell'Opera Nazionale per i Combattenti). אבן הפינה הונחה ב-9 בדצמבר 1937, אך כחצי שנה לאחר מכן שכנו במקום רק 21 מבני מגורים, לצד מספר מבני ציבור. עם זאת, מיישוב זה החלה העיר מתפתחת. כאשר הקיסר היילה סלאסי שב לאתיופיה עם סיום הכיבוש האיטלקי, הוא הקים בעיר ארמון, אותו כינה בשם "פיירפילד" ("Fairfield"), בהשפעת הווילה בה התגורר בעת גלותו בעיר באת' שבאנגליה. 

ב-1946 הוחלט על הקמתו מחדש של חיל האוויר האתיופי ועל העברת מרכזו מנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה אל שדה תעופה קטן שהוקם בפאתיה הדרומיים של דברה זית. נמל בולה נדרש לפעילותה של חברת אתיופיאן איירליינס שנוסדה ב-1945, ולשם כך הוקם השדה החדש שזכה לשם "הראר מדה", והמשמש מאז כבסיסו העיקרי של החיל (תצלום - ב). בחודש מאי 1991, מהלך מלחמת האזרחים האתיופית, נכבשה העיר על ידי המורדים שאיגפו את הבירה, והשתלטו על בסיס חיל האוויר ועל הציוד הסובייטי שנותר בו. לאחר שהבירה הסמוכה נכבשה, שימש הבסיס כמקום מאסרם של מספר מבכירי השלטון הקודם. 

==האגמים==
סביב מרכזה של העיר שוכנים שלושה אגמים - "אגם בישופטו" (תצלום - 1) מדרום למרכז המשמש מרכז לעופות ימיים; "אגם הורה" צפונית-מזרחית לו שמשמש כמרכז נופש וספורט ימי, כמו גם מרכז לעופות ימיים (תצלום - 2); והאגם העונתי "צ'לקלקה" צפונית-מערבית ללב העיר (תצלום - 3). מעט צפונה ממרכז העיר נמצאים שני אגמים נוספים - "אגם בישופטו גודה" (תצלום - 4) ו"אגם קירופטו" (תצלום - 5). 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070607112330/http://www.addistribune.com/Archives/2001/11/02-11-01/CITIES.htm Debre Zeit and Adama]

קטגוריה:אתיופיה: ערים
קטגוריה:אגמי לוע
אויאנטה אומאלה

אויאנטה מויסס אומאלה טאסו (בספרדית: Ollanta Moisés Humala Tasso; נולד ב-27 ביוני 1962) הוא מדינאי פרואני, נשיא פרו בשנים 2011–2016.

==חייו==
אומאלה נולד בלימה ב-1962. אביו, איסאק אומאלה, היה עורך דין ממוצא קצ'ואה שהתמחה בדיני עבודה, שהחזיק בעמדות מרקסיסטיות, והיה מראשי המובימנטו אתנוקאסריסטה (Movimiento Etnocacerista), תנועה בעלת אידאולוגיה לאומנית-אתנית. ב-1982 התגייס לצבא, ושירת בו במשך 20 השנים הבאות. בין היתר, נטל חלק במאבק במחתרת הנתיב הזוהר ובמלחמת סנפה, שהתחוללה בין פרו ואקוודור ב-1995.

בשלהי תקופת שלטונו של הנשיא אלברטו פוג'ימורי, בשנת 2000, הוביל אומאלה מרד נגדו, לצדם של 40 קצינים נוספים, על רקע מעשי שחיתות שנחשפו, ובראשם הקלטה של ראש שירותי המודיעין הפרואנים, ולדימירו מונטסינוס, משחד את אחד מחברי האופוזיציה כדי שיעביר את תמיכתו לפוג'ימורי. מרבית חייליו של אומאלה לא שיתפו עמו פעולה, והוא נעזר בעיקר בכוח של כ-300 חיילים משוחררים. המרד נכשל, אך הוא הצליח להסתתר עד הדחתו של פוג'ימורי. לאחר שוולנטין פניאגואה מונה לנשיא זמני במקום פוג'ימורי, העניק לו הקונגרס חנינה. הוא שב לשורות הצבא, ואף שימש כנספח הצבאי בפריז ובסיאול. במקביל, השלים לימודי תואר שני במדע המדינה. בסוף 2004 נדרש לעזוב את הצבא, עקב חשדות כי היה לו קשר להשתלטותו של אחיו אנטאורו על תחנת משטרה באנדוואילאס, במהלכה נהרגו ארבעה שוטרים.

בשנת 2005 הקים אומאלה את המפלגה הלאומנית הפרואנית (Partido Nacionalista Peruano), והיה מועמדהּ בבחירות לנשיאות ב-2006. גם תנועת האיחוד למען פרו (Unión por el Perú) תמכה בו. במהלך מערכת הבחירות הביע אביו תמיכה בשחרורם של ראשי מחתרות "הנתיב הזוהר" ו"טופאק אמארו . סביב הדברים התעוררה סערה, שגרמה לאומאלה להתנער מהדברים ולהיבדל מאביו. בסופו של דבר הצליח אומאלה לזכות ב-30.6% בסיבוב הבחירות הראשון, לעומת 24.3% לאלן גרסיה. אחיו אוליסס התמודד אף הוא בבחירות, אך זכה ב-0.2% בלבד. בסיבוב הבחירות השני ניצח גרסיה, לאחר שזכה ב-52.6% מקולות הבוחרים.

בשנת 2011 התמודד שוב על הנשיאות. בסיבוב הבחירות הראשון זכה ב-31.7%, לעומת 23.6% מקולות הבוחרים בהם זכתה קייקו פוג'ימורי, בתו של אלברטו פוג'ימורי. בסיבוב הבחירות השני גבר עליה שוב, לאחר שזכה ב-51.5% מקולות הבוחרים, בזכות תמיכה מפתיעה שקיבל מנשיא פרו לשעבר, איש הימין - מרכז אלחנדרו טולדו, שהגיע בסיבוב הראשון למקום הרביעי בלבד, עם כ-15.6% מהקולות. אומאלה הושבע כנשיא פרו ב-28 ביולי. סגניתו הראשונה הייתה מריסול אספינוסה וסגנו השני - אומאר צ'אדה.

בשתי הפעמים בהן התמודד אומאלה, נשמעו טענות לגבי קשריו עם נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס, ובעיתון פרואני אף נטען שצ'אווס סייע במימון קמפיין הבחירות שלו. אומאלה הצניע את קשריו עם צ'אווס, ואולם לפי ההערכות, השניים צפויים להיות בני ברית פוליטיים. מאידך, תמיכתו של הנשיא לשעבר טולדו, בבחירתו, הייתה מותנית בניתוק קשריו עם צ'אווס.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא פרואנים
קטגוריה:נשיאי פרו
קטגוריה:ילידי 1962