OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Oh, Pretty Woman

Oh, Pretty Woman (תרגום חופשי: הו, אישה יפה) הוא שיר מאת רוי אורביסון שפורסם במקור באוגוסט 1964 וזכה להצלחה עולמית. השיר נשאר שלושה שבועות ברצף במקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני, זאת בעת שלהיטי להקת הביטלס שלטו בעשרת המקומות הראשונים.

השיר דורג במקום ה-222 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. כמו כן השיר נכלל ברשימת 500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול.

== היסטוריה ==
השיר נכתב על ידי אורביסון וביל דס, בהשראת אשתו הראשונה של אורביסון, קלודט פראדי (Claudette Frady). אורביסון ודס היו בביתו של אורביסון בעת כתיבת השיר, וניסו למצוא השראה על ידי כתיבת כל מה שעלה במוחם. לאחר שקלודט ציינה בפניהם כי בכוונתה ללכת לעיר לקניות, אורביסון שאל אותה בתגובה אם היא זקוקה לכסף, ודס ציין בתגובה לכך "אישה יפה לא צריכה כסף". בעקבות כך אורביסון החל לשיר "Pretty woman walking down the street". לטענתם של דס ואורביסון עד שקלודט חזרה מהחנות, אורביסון ודס הספיקו לכתוב את כל השיר.

שלושה נגני גיטרה השתתפו בהקלטת השיר המקורי – בילי סנפורד, ג'רי קנדי וויין מוס.

הסינגל, מכר בעשרת הימים הראשונים לאחר צאתו לחנויות, יותר עותקים מכל סינגל עד אותו היום, ומאוחר יותר אף שבר את שיא המכירות של שבעה מיליון תקליטים.

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים
|59
|<ref></ref>
|}

== גרסאות כיסוי ==
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ג'וני ריברס, אל גרין, קוני פרנסיס, ואן היילן, גרין דיי, ווסטלייף, בון ג'ובי, וברוס ספרינגסטין.

== אזכורים בתרבות ==
השיר היה שיר הנושא העיקרי בפסקול הסרט "אישה יפה" משנת 1990 בכיכובם של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס. על אף שבתחילה השם של הסרט היה אמור להיות שונה, יוצרי הסרט החליטו בסופו של דבר לרכוש את הזכויות לשימוש בשם השיר כשם של הסרט.

כמו כן, השיר נכלל לאורך השנים גם בסרטים שונים, בהם "טיפשים בלי הפסקה", "חלומות צעירים" (Weird Science) ובסדרת הטלוויזיה "פיוצ'רמה".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.songfacts.com/detail.php?id=2998 עמוד השיר] באתר songfacts.com 
==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1964
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על יופי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר – גבר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר רקורדס
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (רומניה)

[[אדריאן נסטאסה, המועמד של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות רומניה בבחירות 2004]]
[[ויקטור פונטה, נשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וראש ממשלת רומניה]]
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ברומנית: Partidul Social Democrat ובראשי תיבות: PSD) ברומניה המודרנית נוסדה ב-16 ביוני 2001, כאשר התאחדו מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
== פעילות ==
בבחירות של שנת 2004 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התמודדה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית הרומנית וקיבלו יחד 37,16% מהקולות לסנאט ו-36,64% מהקולות לבית הנבחרים והיו בכך לסיעה הגדולה ביותר. למרות תוצאות אלה, מועמד המפלגה לנשיאות רומניה, אדריאן נסטאסה, לא נבחר והמפלגה איבדה את מוקד הכוח העיקרי. לאחר הבחירות התפרקה השותפות בין המפלגות, כשהמפלגה ההומניסטית בחרה להצטרף לקואליציה, בעוד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה באופוזיציה.

בבחירות של 2008 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית השתתפה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית, שבינתיים שינתה את שמה למפלגה הקונסרבטיבית. הרשימה המשותפת לקחה חלק לאחר הבחירות בהרכבת הממשלה החדשה, אך באוקטובר 2009 פרשה ממנה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאופוזיציה.

ב-2012, בעקבות הדחת הממשלה על ידי הפרלמנט, הנשיא, טראיאן בססקו, הטיל את הרכבת הממשלה החדשה על נציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ויקטור פונטה.

הפעם האחרונה, נכון לדצמבר 2021, ראש הממשלה האחרון מטעם המפלגה היא ויוריקה דנצ'ילה, שממשלתה הופלה בנובמבר 2019, ושאר ראשי הממשלה שהחליפוה הם מהמפלגה הלאומית ליברלית.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומניה: מפלגות
סמיר זיד א-ריפאעי

סמיר זיד א-ריפאעי (ערבית: سمير زيد الرفاعي; נולד ב-1 ביולי 1966) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.
== קורות חייו ==
א-ריפאעי הוא בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס (1988). תואר שני בפילוסופיה וביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קיימברידג', בריטניה (1989). הקריירה הפוליטית שלו כללה את היותו מזכ"ל בית הדין המלכותי ההאשמי, ראש מחלקת העיתונאים ומשרד התקשורת של המלך עבדאללה השני, שר בית המשפט המלכותי ההאשמי בין השנים 2002-2003, ויועצו של המלך עבדאללה השני בשנת 2005.

א-ריפאעי מונה לראש ממשלת ירדן בדצמבר 2009. הוא כיהן בתפקיד עד פברואר 2011 והוחלף במערוף אל-בח'ית על ידי המלך עבדאללה השני בעקבות ההפגנות שפרצו במדינה כחלק מן האביב הערבי. סמיר ריפאעי הוא בנו של ראש ממשלת ירדן לשעבר זיד א-ריפאעי ונכדו של סמיר א-ריפאעי, אף הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:ילדי מנהיגי מדינות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1966
פייסל אל-פאיז

פייסל אל-פאיז (בערבית: فيصل الفايز; נולד ב-20 בדצמבר 1952) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.

== חייו ==
אל-פאיז למד במכללת דה לה סאל בעמאן ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת קרדיף, שם הוא קיבל תואר במדעי המדינה ב-1978. הוא קיבל את התואר השני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון בשנת 1981.

אל-פאיז היה ראש ממשלת ירדן מאוקטובר 2003 עד אפריל 2005. הוא נכנס לתפקידו בעקבות התפטרותו של עלי אבו א-ראע'ב, והתפטר מתפקידו בעצמו באפריל 2005, לאחר שנמתחה עליו ביקורת על כך שלא היה מספיק רפורמיסטי. הוא כיהן בעבר כשר הביטחון ונחשב למקורב למלך עבדאללה השני. בשנת 2015 הוא כיהן כיושב ראש הסנאט הירדני.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

.קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארדיף
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:ילידי 1952
ציגאן

ציגאן (Tzigane) היא יצירה רפסודית ווירטואוזית לכינור מאת מוריס ראוול. היצירה בוצעה לראשונה באוקטובר 1924. פירוש השם הוא "צועני", אך הכוונה היא לא למוזיקה של הצוענים באירופה, אלא לסוג של מוזיקה עממית הונגרית עם השפעות צועניות, שהייתה פופולרית בקרב מלחינים קלאסיים, אשר שילבו אותה ביצירותיהם כדי להוסיף להן יסוד אקזוטי. 

==היסטוריה==
הכנרת היהודייה-הונגרייה יֶלי ד'אוֹרָאני (Jelly d'Arányi), אחייניתו של יוזף יואכים, הזמינה אצל ראוול את היצירה, והיא מוקדשת לה. ראוול חיבר שתי גרסאות ליצירה: האחת בליווי תזמורתי והשנייה בליווי פסנתר המצויד בהתקן "לוּתֵיאָל" (luthéal). לותיאל היה התקן חדש (הפטנט עליו יצא בשנת 1919) שנועד להרכבה על פסנתר כנף רגיל, ואפשר ליצור כמה אפקטים צליליים באמצעות הפעלה של מנופים. באמצעות שילוב של כמה מנופים אפשר היה ליצור אפקט שהזכיר את צליל הצימבלום (כלי עממי שבו מנגנים באמצעות פטישונים על מיתרים המתוחים על תיבת תהודה, ושהיה נפוץ במוזיקה עממית הונגרית) וזה היה האפקט שמשך את ליבו של ראוול יותר מכול; מאוחר יותר השתמש בלותיאל גם באופרה שלו הנער והקסמים. 

הופעת הבכורה, בביצועה של אוראני ובליווי אנרי ז'יל-מרשה בלותיאל, התקיימה ב-15 באוקטובר 1924 באולם גאבוֹ בפריז; הופעת הבכורה של הגרסה המתוזמרת הייתה באמסטרדם, בביצוע הכנר סמואל דושקין עם תזמורת הקונצרטחבאו בניצוח פייר מונטה. חודש לאחר מכן ביצעה אוראני עצמה את היצירה בפריז עם תזמורת קולון בניצוח גבריאל פיירנה. ב-1925 כבר בוצעה היצירה לראשונה בליווי פסנתר רגיל, ללא לותיאל. הלותיאל לא צבר פופולריות וירד במהרה מהבמה, וכיום מנוגנת היצירה כמעט תמיד בליווי פסנתר, אם כי בשנים האחרונות שבו ונתגלו לותיאלים ישנים וכיום ניתן לשמוע ביצועים עם הצבעים הייחודיים שהכלי מפיק. 

==היצירה==
"ציגאן" נפתחת בקדנצה ארוכה לכינור ללא ליווי, שאמורה להישמע כנגינה מאולתרת. הקדנצה מתחילה בצלילים ארוכים ואיטיים, אך האינטנסיביות שלה הולכת וגוברת והיא נעשית וירטואוזית יותר ויותר, עם צלילים מהירים וגבוהים ועם שלל "אפקטים מיוחדים" של נגינה בכינור: פיציקטו ביד ימין וביד שמאל, צלילים כפולים, אקורדים, טרמולו, נגינה בצלילים עיליים ("פלאז'ולט") וכן הלאה. בסוף הקדנצה מצטרף לכינור הפסנתר (או הנבל, בגרסה התזמורתית) בארפז' ארוך, שמביא את הקדנצה לידי סיום. אז מתחיל החלק המהיר יותר של היצירה, שהוא בעצם מחרוזת של ריקודים בסגנון צועני. <br />
אף על פי שראוול מזוהה על פי רוב עם הסגנון האימפרסיוניסטי במוזיקה, היצירה הזו איננה דוגמה מובהקת לכתיבה אימפרסיוניסטית. ההרמוניות שלה טונאליות למדי, במיוחד בחלק המהיר, עם שימוש זהיר בהרמוניה מודאלית, ואלמנטים שנחשבו כמזוהים עם הסגנון הצועני, במיוחד הטרצה המוגדלת. <br />
כיום נהנית "ציגאן" מפופולריות רבה, והיא אחד מקטעי ההדרן הנפוצים.
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mim.be/pleyel-grand-piano-with-lutheal-mechanism?from_i_m=1 לותיאל] באתר המוזיאון לכלי נגינה בבריסל, עם אפשרות להאזין לקטע קצר מתוך "ציגאן"
* [http://imslp.org/wiki/Tzigane_(Ravel,_Maurice) תווים] של היצירה באתר IMSLP
* [https://youtu.be/x1jVtlN6ai0 היצירה בביצוע עם לותיאל מקורי]
* [https://www.youtube.com/watch?v=y3ZxUF5xoKk היצירה בביצועו של דוד אויסטרך]

קטגוריה:יצירות מאת ראוול
קטגוריה:יצירות לכינור
עלי אבו א-ראע'ב

עלי אבו א-ראע'ב (בערבית: علي أبو الراغب; נולד ב-1946) הוא פוליטיקאי ירדני ששימש כראש ממשלת ירדן בשנים 2000–2004.

==ביוגרפיה==
עלי אבו א-ראע'ב נולד בעמאן בשנת 1946. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1967 באוניברסיטת טנסי בארצות הברית. הוא היה המנהל הניהולי של החברה הלאומית להנדסה ולקבלנות בשנים 1971–1991. מאוחר יותר שימש שר התעשייה והמסחר. הוא גם היה שר משאבי האנרגיה והמינרלים בין השנים 1991–1993 ונבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1993.

אבו א-ראע'ב התמנה לראש ממשלת ירדן ב-19 ביוני 2000, לאחר שהחליף את עבד א-ראוף א-רוואבדה. בממשלתו הראשונה הוא כיהן גם כשר ההגנה. אבו א-ראע'ב הוא הרכיב ממשלה שנייה ב-14 בינואר 2002 וממשלה שלישית ב-21 ביולי 2003. בסך הכול הוא כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך שלוש שנים, בסופן התפטר מהתפקיד לאחר שהואשם בשחיתות ובקשרים מפוקפקים עם אנשי עסקים עיראקיים ומקורביו של סדאם חוסיין. הוא הוחלף 22 באוקטובר 2003 ובמקומו מונה פייסל אל-פאיז.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טנסי
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1946
מרסלו טורקואטו דה אלבאר

מרסלו טורקואטו דה אַלְבֶאַר (בספרדית: Marcelo Torcuato de Alvear; 4 באוקטובר 1868 – 23 במרץ 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה מטעם מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי מ-12 באוקטובר 1922 עד 12 באוקטובר 1928.

==ביוגרפיה==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:עורכי דין ארגנטינאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:ארגנטינה: אישים בספורט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1942
עבד אל-כרים אל-כבאריתי

עבד אל-כרים אל-כבאריתי (ערבית: عبد الكريم الكباريتي; נולד ב-15 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן בשנים 1996–1997.

אל-כבאריתי נולד בעמאן בירת ירדן ב-15 בדצמבר 1949 למשפחה חשובה שמוצאה מעקבה. הוא למד גאולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ולאחר מכן קיבל תואר שני בעסקים ופיננסים בהצטיינות באוניברסיטת סנט אדוארד שבטקסס בשנת 1973.

אל-כבאריתי נבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1989 כנציג מחוז מעאן, וכיהן כשר העבודה והתיירות בממשלתו של מודר בדראן. לאחר מכן, בשנת 1995, הוא מונה על ידי המלך חוסיין לשר החוץ. הוא נודע ביחסו הקרוב עם ישראל וסוריה, ולעומת זאת הפגין יחסים צוננים כלפי עיראק של סדאם חוסיין. אל-כבאריתי מונה בידי חוסיין לראש ממשלת ירדן ב-4 בפברואר 1996 כשהוא מחליף את קודמו זיד בן שאכר. במקביל לכהונתו כראש ממשלה נשאר גם שר החוץ. בתפקיד ראש הממשלה נשא כשנה, והוא הוחלף ב-19 במרץ 1997 בידי עבד א-סלאם אל-מג'אלי.

כיום משמש אל-כבאריתי כחבר דירקטוריון בבנק כווית-ירדן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי התיירות של ירדן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנט אדוארדס
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1949
נאמנות כפולה (אתיקה)

נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.

בתחום האתיקה מדובר על מצב בו אדם חב חובת נאמנות לשני גופים, אשר פעולה למען האחד עלולה לבוא בסתירה לחובת נאמנותו למען האחר:
*רופא חייב לאזן בין חובת נאמנותו למטופל אל מול חובת הנאמנות למוסד, או למערכת, בה הוא פועל. בישראל, על פי כללי האתיקה של ההסתדרות הרפואית בישראל: , אולם העסקתו במסגרת של קופת החולים, או כל מערכת רפואית אחרת המטילה מגבלות על היצע הטיפול הרפואי על פי סל הבריאות, עלולה להביאו לידי מצב של נאמנות כפולה. הדילמה המוסרית נובעת מהשאלה האם הנאמנות של הרופא היא למעסיקו ולחוקי המדינה או למחויבותו המוסרית למטופל. דוגמה קיצונית לדילמה זו הוא רופא שהתבקש על ידי ממשלה להעריך את כושרו של אסיר לעמוד בעינויים.
*חסיון מקורות - במקרה בו הוא מגלה עבירה על החוק, האם נאמנותו של עיתונאי היא למקור המידע שלו או לחוקי המדינה.
*אצל רואה חשבון, עורך דין, סוכן ביטוח, עובד סוציאלי, מטפל זוגי או פסיכולוג (ופסיכיאטר) קיימת דילמה בין הנאמנות ללקוח/מטופל או הקשר האישי שטיפח איתו, לבין הנאמנות לחוק המדינה ולמערכת בה הוא מועסק. יכולים להיות גם מצבים בהם לבעל המקצוע יש חוץ מהקשר המקצועי עם הלקוח קשר או תפקיד מקצועי נוסף הקשור בצורה ישירה או עקיפה ללקוח. העלול לערב בקשר המקצועי עם הלקוח שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח (למשל כאשר יש לבעל המקצוע עניין אישי בעסקה שמבצע הלקוח). מקרה נוסף הוא כשיש לבעל המקצוע מחויבות כלפי לקוח אחר שעלולה לגרום שיקול זר לטובת או לרעת הלקוח. בחלק מהמקצועות נכתב קוד אתי שיסדיר מקרים כאלו.

מקרה שונה של נאמנות כפולה אתית נמצא אצל ילדים להורים גרושים, שכל אחד מהם מנסה לגייס את הילד למאבק נגד ההורה השני תוך "כריתת ברית" עם הילד כנגד ההורה השני. ילדים כאלו עלולים לחוש גם נאמנות כפולה כלפי בן הזוג החדש של הורה אחד מול ההורה הטבעי השני.

==ראו גם ==
* ביואתיקה
* המתת חסד
* ניסויים בבעלי חיים
* סחר באיברים

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתיקה
נאמנות כפולה (פוליטיקה)

נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שכרוך בה פוטנציאל לניגוד עניינים.

בפוליטיקה נאמנות כפולה היא נאמנות לשני אינטרסים נפרדים שקיים פוטנציאל עימות של האחד עם השני. לדוגמה, נאמנות כפולה לשתי מדינות נמצא אצל מהגרים שנשארו להם רגשות חזקים של נאמנות לארץ המוצא שלהם. נאמנות כפולה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במקרה של קונפליקט בין שתי המדינות.

דוגמאות לטענות על נאמנות כפולה:
*הקתולים כפופים לאפיפיור בענייני דת. לעיתים נאמנות זו נתפסת כנאמנות כפולה על ידי מתנגדי הכס הקדוש, טענה זו הופנתה גם כלפי ג'ון קנדי במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית. בתקופת הרפורמציה באנגליה, אישים כמו תומאס מור, מרי, מלכת הסקוטים ואדמונד קמפיון, נשפטו והוצאו להורג בגלל הנאמנות הכפולה לכאורה שלהם לאפיפיורות והבגידה בכתר שגרמה נאמנות כפולה זו.
*במהלך מלחמת העולם השנייה, נעצרו אזרחי ארצות הברית ממוצא יפני כולל כאלו שנולדו בארצות הברית והוכנסו למחנות מעצר.
*המיעוט הגרמני-רוסי באוקראינה ורוסיה הלבנה והמיעוט הגרמני-בלטי הוכיחו נאמנות כפולה והחליפו נאמנות בתקופת הכיבוש הנאצי לטובת שיתוף פעולה עם הנאצים.
*יהודים הואשמו פעמים רבות במהלך ההיסטוריה בנאמנות כפולה, למשל במאה ה-1 על ידי הרומאים, על ידי הצרפתים במהלך משפט דרייפוס, בעידן סטלין בברית המועצות, ובתקופת מלחמת המפרץ בארצות הברית הוטחו האשמות נגד יהודים שעודדו את הפלישה לעיראק בטענה שהם עושים זאת מתוך נאמנות לישראל ולא מנאמנות לארצות הברית.
*ממשלת איראן מאשימה את המיעוט הבהאי שיש לו נאמנות למעצמות זרות.
*במדינות המוצא של מתנדבי המח"ל במלחמת העצמאות הועלו נגדם טענות על נאמנות כפולה.

==ראו גם==
* אזרחות כפולה
* בגידה
* משרתם של שני אדונים
* אמריקאים ממוקפים

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:הגירה
קטגוריה:מדע המדינה
טאהר אל-מסרי

טאהר אל-מסרי (בערבית: طاهر المصري; נולד ב-1942) הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.

==ביוגרפיה==
טאהר אל-מסרי נולד בשנת 1942 בשכם למשפחה פלסטינית מכובדת ששורשיה ממצרים. בתחילת הקריירה שלו עבד בשירות החוץ הירדני ובין היתר היה שגריר ירדן בספרד, בצרפת, באונסק"ו, בבלגיה ובבריטניה. שימש כשר החוץ של ירדן במחצית השנייה של שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90. כשנחתם בפברואר 1985 הסכם שיתוף פעולה בין אש"ף לבין ממלכת ירדן, אל-מסרי יצא לברית המועצות על מנת להסביר את המדיניות הירדנית בסוגיה הפלסטינית. באוקטובר 1987 נכח אל-מסרי בפגישה של המלך חוסיין עם המזכיר האמריקני ג'ורג' שולץ, שהציע כינוס מעצמות להכרעה בסוגיה הפלסטינית. חוסיין סירב להצעתו של שולץ. בפרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987 חוסיין החליט על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, החלטה לה התנגד אל-מסרי. את ההכרזה על הניתוק ביצע חוסיין ללא להודיע מראש לשר החוץ שלו, שכעס מאוד על כך. אל-מסרי גם התנגד לפלישה לעיראק בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה.

ב-19 ביוני 1991 מונה אל-מסרי לראש ממשלת ירדן בידי המלך חוסיין, במקומו של מודר בדראן שהתנגד לפתיחת משא-ומתן חשאי עם ישראל. אל-מסרי, לעומת זאת, נתפס כליברל, ולכן מינה אותו חוסיין לתפקיד. אולם, בעקבות הבחירות שנערכו בירדן בנובמבר 1989 (הראשונות מאז ועידת רבאט ב-1974), עלה כוחם של האחים המוסלמים ושל ארגונים אסלאמיים אחרים בפרלמנט, שהתנגדו בכל תוקף להסכם מדיני עם ישראל. בהצבעת אי-אמון שנערכה בפרלמנט, הצביעו 50 מתוך 80 הצירים להפלת הממשלה. אל-מסרי מצא שידיו כבולות והתפטר לאחר כחצי שנה בתפקיד, ב-21 בנובמבר 1991, למרות הפצרותיו של המלך חוסיין. הוא הוחלף בידי קרוב-משפחתו של המלך זיד בן שאכר.

בהמשך כיהן אל-מסרי כיושב ראש הבית התחתון בפרלמנט הירדני. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן באוקטובר 1994 אל-מסרי התנגד לנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, בטענה שהעם הירדני לא יקבל יחסים חמים עם מדינה שהייתה עוינת במשך שנים רבות. הוא גם התנגד לסעיף בהסכם השלום שהכיר בריבונות ירדנית במקומות הקדושים בירושלים, כי לטענתו מקומות אלו כבושים ולכן ממילא לישראל אין שום ריבונות עליהם. כשהובא הסכם השלום לאישור בפרלמנט הירדני, אל-מסרי בחר להימנע.

אל-מסרי שירת במועצה ליחסי חוץ בשנת 2002 והוא נציב הליגה לחברה אזרחית. בשנים 2010–2012 היה יושב ראש הסנאט הירדני.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי החוץ של ירדן
קטגוריה:שגרירי ירדן
קטגוריה:שגרירים בספרד
קטגוריה:שגרירי ירדן בצרפת
קטגוריה:שגרירים בבלגיה
קטגוריה:שגרירי ירדן בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים באונסק"ו
קטגוריה:ילידי 1942
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת א-נג'אח
מודר בדראן

מודר בדראן (בערבית: مضر بدران; 18 בינואר 1934 – 22 באפריל 2023) היה פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן במהלך שלוש כהונות לא רצופות.

==ביוגרפיה==
מודר בדראן נולד בשנת 1934 בג'רש שבעבר הירדן. למד משפטים בדמשק, והחל לאחר מכן קריירה בשירותי הביטחון הירדניים. בשנת 1970 הוא התמנה למנהל השירות החשאי בעיצומו של המאבק בין המלך חוסיין נגד הכוחות המזוינים הפלסטיניים בספטמבר השחור.

בתום שירותו הביטחוני פנה למישור הפוליטי. הוא שימש שר החינוך, ולאחר מכן מונה לראש ממשלת ירדן ב-13 ביולי 1976, עת החליף את קודמו זיד א-ריפאעי שסיים לכהן לאחר שלוש שנים בתפקיד. בהתאם להחלטות הליגה הערבית בוועידת רבאט, שקבעו כי אש"ף הוא המייצג הבלעדי של הפלסטינים, ממשלתו הראשונה של בדראן מנתה מספר מועט של שרים ממוצא פלסטיני בהשוואה לממשלות קודמות (3 שרים פלסטינים מתוך 18 בלבד). בממשלתו הראשונה שימש בדראן גם בתפקיד שר החוץ. עם זאת, עיקר פעילותו של בדראן בכהונתו הראשונה לא נגעה במישור המדיני כי אם בעניינים כלכליים. לאחר הפיתוח הכלכלי המואץ של ירדן בראשית שנות ה-70 החלה האינפלציה לגאות, ולצד זאת תהליכי העיור המוצאים הביאו לקיטוב חברתי בתוך החברה הירדנית. ממשלתו של בדראן פעלה להפחית תופעות אלו באמצעות סובסידיות מוגברות ומדיניות כלכלה סוציאלית. אולם, בדראן לא הצליח לחסל תופעות אלו ועל רקע זה סיים את כהונתו הראשונה והוחלף ב-19 בדצמבר 1979 בידי עבד אלחמיד שרף.

בדראן חזר לתפקיד ראש הממשלה לאחר פחות משנה, בעקבות מותו המפתיע של שרף כתוצאה מהתקף לב. הוא החליף את ד"ר קאסם א-רימאווי שמונה באופן זמני, והחל לכהן בשנית ב-28 באוגוסט 1980. ממשלה זו כללה מספר רב יותר של פלסטינים, איתות פוליטי ליאסר ערפאת שכוחו נחלש לאחר גירושו מלבנון. בפברואר 1981 נלכדו סוכנים סוריים שזממו להתנקש בחייו של בדראן, לטענתם כיוון שתמך בארגון האחים המוסלמים שפעל כנגד המשטר בסוריה. כהונתו השנייה של בדראן התאפיינה בעיסוק במישור הכלכלי גם היא, בייחוד לאור המצב המחריף של הממלכה בעקבות ירידת מחירי הנפט ופרוץ מלחמת איראן–עיראק. חוסר השיפור במצב הכלכלי הביא לביקורת ציבורית כלפי בדראן, שבאה לידי ביטוי גם דרך "המועצה הלאומית המייעצת" (הגוף ששימש כפורום פוליטי ציבורי למן 1978 בעקבות פיזורו של הפרלמנט הירדני ארבע שנים קודם לכן). ביקורת זו הביאה להתפטרותו מראשית הממשלה ב-10 בינואר 1984. החליפו בתפקיד אחמד עוביידאת, שגם הוא היה בעל רקע ביטחוני.

ב-4 בדצמבר 1989, בעקבות הבחירות בממלכה (הראשונות לאחר הכרזתו של חוסיין על ניתוק הקשר ההיסטורי של ירדן עם הגדה המערבית) בדראן מונה בשלישית לראש הממשלה. הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים, עד ל-19 ביוני 1991. כהונותיו ארוכות השנים של בדראן בתפקיד ראש הממשלה, דבר חריג בנוף הפוליטי של ירדן, מעידות על יציבות המשטר ועל יכולתו הפוליטית לאורך תקופת כהונותיו. מלבד כהונתו כראש ממשלה, בדראן שימש גם שר החוץ ושר הביטחון של ירדן.

אחיו של מודר, עדנאן בדראן, כיהן גם הוא כראש ממשלת ירדן בשנת 2005. בדראן נחשב היה לידידו הקרוב של המלך חוסיין.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:שרי ההגנה של ירדן
קטגוריה:שרי החוץ של ירדן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ירדנים שנפטרו ב-2023
אחמד עוביידאת

אחמד עוביידאת (בערבית: احمد عبيدات; נולד ב-18 בנובמבר 1938) הוא פוליטיקאי ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן מינואר 1984 עד אפריל 1985.

==ביוגרפיה==

אחמד עוביידאת נולד ב-18 בנובמבר 1938 באירביד שבצפון עבר הירדן. למד בבגדאד. שימש כמפקד המודיעין הכללי מ-1974 עד 1982 ושר הפנים מ-1982 עד 1984, תחת שתי ממשלותיו האחרונות של מודר בדראן.

בעקבות התעצמות הבעיות הכלכליות בממלכה, לאור העלייה באינפלציה והירידה במחיר הנפט, גברו הקריאות האופוזיציוניות כנגד בדראן הן מן הרחוב הירדני והן מצד "המועצה הלאומית המייעצת", גוף פוליטי שהוקם כתחליף לפרלמנט שפוזר ב-1974. בעקבות זאת התפטר בדראן מראשות הממשלה, לאחר ארבע שנים בתפקיד, ועוביידאת מונה ליורשו ב-10 בינואר 1984. ממשלתו כללה מספר מצומצם יחסית של שרים פלסטינים, לאור היחסים המתוחים בין המלך חוסיין לבין אש"ף של יאסר ערפאת. בנוסף, בממשלת עוביידאת כיהנה לילא שרף, אלמנתו של ראש הממשלה לשעבר עבד אלחמיד שרף והשרה השנייה בהיסטוריה של ירדן. היא כיהנה כשרת ההסברה עד לינואר 1985.

ממשלתו של עוביידאת פעלה, כקודמותיה, בעיקר בניסיון לייצב את המצב הכלכלי במדינה. לשם כך הוכנסו מספר רב של כלכלנים לכהן כשרים בממשלה, וננקטו צעדי צנע כלכליים כמו צמצום סובסידיות. פעולות אלו, אמנם, לא עזרה במידה רבה לשיפור המצב הכלכלי. תחום פעילות נוסף של עוביידאת בזמן כהונתו כראש ממשלה היה המאבק בשחיתות, שהייתה לאבן נגף בעייתית בממשל הירדני. גם מאבק זה הצליח בצורה חלקית בלבד. לאחר כינוסו המחודש של הפרלמנט ב-1974, החלו להישמע קולות פוליטיים שקראו לביטול מעמדם החוקי המיוחד של השבטים בממלכה. עיתונים ליברליים קראו בהזדמנות זו להפסקת התרבות השבטית בכללה, שאותה ראו כפרימיטיבית. בעקבות זאת ראשי השבטים פנו בחמת זעם אל המלך חוסיין בדרישה שייפסק מסע ההשמצות. חוסיין שלח מכתב לעוביידאת ודרש ממנו פיקוח רב יותר על העיתונים. בעקבות המעשה, ובעקבות חילוקי דעות נוספים, התפטרה לילא שרף מממשלתו של עוביידאת בראשית 1985.

ממשלת עוביידאת המשיכה לכהן עד אפריל 1985, אז הוחלף עוביידאת בידי מקורבו של המלך וראש הממשלה לשעבר זיד א-ריפאעי. הסיבה למינוי א-ריפאעי הייתה יכולתו הדיפלומטית המוכחת וקרבתו למלך, דברים שהמלך נזקק להם לאור ההסכם עם אש"ף בפברואר 1985 והניסיון לפריצת דרך במשא ומתן עם ישראל.

לאחר תום כהונתו כראש ממשלה, עוביידאת שימש כציר בפרלמנט ונמנה עם האופוזיציה הבכירה בממלכה, שהתנגדה לכוונותיו של המלך חוסיין לכונן הסכם שלום עם ישראל ולנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן לבין הגדה המערבית. באפריל 1990, בעקבות המהומות שפרצו בממלכה, מונה עוביידאת לראש "הוועדה הלאומית" שתפקידה הייתה לכונן תהליכי דמוקרטיזציה בממלכה. ביוני 1991 פרסמה הוועדה את "האמנה הלאומית של ירדן", שעיקר תוכנה עיגון המשטר בירדן כמונרכיה פרלמנטרית והדגשת זכות הפלורליזם הפוליטי בממלכה. בעקבות פרסום האמנה נסללה הדרך לחזרת הפעילות המפלגתית בירדן ב-1992, לאחר שהופסקה בשנת 1957. עוביידאת התנגד לרגולציה של היחסים בין ישראל לירדן לאחר הסכם השלום בין ישראל וירדן.

כיום עוביידאת מכהן כיושב ראש מועצות המנהלים של המרכז הירדני לזכויות אדם.

==לקריאה נוספת==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת ירדן
קטגוריה:ילידי 1938
יוסף בן עלים

יוסף בן עלים, או בגרסה התלמודית בן אילם, היה כהן ששירת בבית המקדש השני בסוף המאה הראשונה לפנה"ס וזכה לשמש במשך יום אחד בלבד ככהן גדול.

בזמן כהונתו של מתתיהו בן תאופילוס (הראשון), ביום הכיפורים, מנע מעצמו מתתיהו לשרת ככהן, בהיותו טמא כבעל קרי, ומסיבה זאת מינה ליום אחד את קרובו, הכהן יוסף בן עלים:

פסילתו זו של מתתיהו מלשמש בכהונה, היא כנראה הסיבה לחוק, לפיו 7 ימים לפני יום הכיפורים וגם משתדלים שלא ירדם בליל הכיפורים.

התלמוד מוסיף על כך, כי בן אילם רמז למלך (הורדוס, על פי יוסף בן מתתיהו) שברצונו לקבל את משרת הכהונה הגדולה באופן קבוע וננזף על ידיו בתגובה:

==לקריאה נוספת==
* דניאל שוורץ, על יוסף בן אילם ומותו של הורדוס, בתוך: יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד (עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן), הוצאת יד יצחק בן-צבי (1993), עמ' 65–74.
* דפנה ברץ, "יוסף בן אילם", בתוך: טל אילן וורד נעם, בין יוספוס לחז"ל, יד בן צבי, תשע"ז; כרך א: האגדות האבודות של ימי הבית שני, עמ' 417–424.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
וולפגנג לייבניינר

וולפגנג לייבניינר (28 באוקטובר 1905 – נובמבר 1987) היה שחקן גרמני, במאי ומנהל תיאטרון.

==תחילת חייו==

לייבניינר נולד בעיר לובווקה שבפולין של היום, ובשנת 1928 למד בתיאטרון השפות של מינכן תחת ניהולו של אוטו פאלקנברג, משחק ובימוי.

==קריירת הבימוי==

בשנת 1936, לייבניינר הפך להיות חבר בתיאטרון הממלכתי הפרוסי בברלין, ובשנת 1938 הוא מונה למנהל האמנותי של "אקדמיית הקולנוע הגרמני אקדמית באבלסברג".

בשנת 1941 הוא ביים את סרט התעמולה הנאצי "אני מאשים" (Ich klage an), בשיתוף פעולה עם משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם. 

עלילת הסרט הייתה על המתת החסד מרצון של אישה הסובלת מטרשת נפוצה, סרט זה נועד לתמוך בתוכנית המתת החסד אשר הייתה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית באותה תקופה. 

במהלך השנים 1942–1945 קבל לייבניינר דוקטורט בעת שעבד עבור סרטי אוניברסום AG, אולפן הסרטים הגרמנים הגדול ביותר באותו זמן.

בשנת 1947, ביים לייבניינר בבימוי את מופע הבכורה של המחזה "האיש שבחוץ" של וולפגנג בורכרט בהמבורג, ובשנת 1956 זכה לייבניינר להצלחה עם הסרט משפחת טראפ.

הוא מת ב -28 בנובמבר 1987 בווינה לאחר מחלה ממושכת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:במאי קולנוע גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1987
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס

כיכר הגיבורים הלאומיים ב[[ברידג'טאון, בירת המדינה]]
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס (באנגלית: Barbadian National Heroes) הם תושבי ברבדוס ששמם ננקב בחוק מסדר הגיבורים הלאומיים, שעבר בפרלמנט של ברבדוס ב-1998. החוק העניק גושפנקא רשמית למעמדם של עשרה אנשים בהיסטוריה של ברבדוס. יום הגיבורים הלאומיים הראשון נחוג ב-28 באפריל 1998, שהיה יובל המאה להולדתו של סר גרנטלי אדמס.

11 הגיבורים הלאומיים הם:
* בוסה: נולד באפריקה ונהרג במהלך התקוממות העבדים של 1816 כאשר לחם למען שחרורו בברבדוס.
* שרה אן ג'יל (1795–1866)
* סמואל ג'קמן פרסקוד (1806–1871)
* דוקטור צ'ארלס דאנקן אוניל (1879–1936)
* קלמנט אוסבורן פיין (1904–1941)
* סר גרנטלי הרברט אדמס (1898–1987)
* ארול וולטון בארו (1920–1987)
* סר יו וורל ספרינגר (1913–1994)
* סר גארפילד סנט אובורן סוברס (1936)
* סר פרנק לזלי וולקוט (1916–1998)
* רובין ריהאנה פנטי (1988)
כל אחד מ-11 הגיבורים זכאי שיפנו אליו בתואר The Right Excellent.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.barbados.org/people/heroes.htm עשרת הגיבורים הלאומיים של ברבדוס] באתר barbados.org

קטגוריה:ברבדוס: היסטוריה
קטגוריה:אזרחי ברבדוס
מתנד גבישי

גביש קווארץ בעל תדר תהודה של 4 מגה הרץ
מתנד גבישי הוא מתנד חשמלי, המתבסס על גביש פיאזואלקטרי ומגבר (בדרך כלל מגבר שרת), ליצירת תנודות חשמליות בדיוק רב בגורם איכות (Q) גבוה מאוד.
תדר זה משמש לייצוב תדר במערכות קליטה ושידור בתדרי רדיו, שעונים, מחשבים ומערכות משובצות מחשב, ועוד. הגביש הנפוץ ביותר הוא גביש קווארץ. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רכיבים אלקטרוניים
אולפנת צפירה

אולפנת בני עקיבא צפירה היא אולפנא אזורית שש-שנתית השוכנת במושב צפריה ומסונפת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא.

== היסטוריה ==
האולפנה הוקמה בשנת ה'תשכ"ה (1965), והייתה האולפנה השלישית של בני עקיבא
<ref></ref>, על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא ובתמיכת הרב חיים דרוקמן. האולפנה היא מוסד תורני ואינטגרטיבי המיועד לכל גוש דן. התלמידות מגיעות ללימודים במערך הסעות האוסף אותן מהיישובים השונים. חטיבת הביניים מונה כ-12 כיתות והחטיבה העליונה מונה כ-11 כיתות.

האולפנה מורכבת מאוכלוסייה מגוונת והטרוגנית. באולפנה לומדות בנות יוצאות אתיופיה רבות ממרכזי קליטה מרחבי הארץ ובנות נוספות שנשלחות במסגרת עליית הנוער מכל רחבי הארץ.

בראש האולפנה עמד במשך כ-19 שנה הרב משה קליין. כל התלמידות ניגשות לבחינות בגרות ומעל 95% עומדות בהן בהצלחה.

האולפנה מאופיינת בעשייה מרובה כגון: שבוע עבודה בכיתה י', התנדבויות במעגל השנה, פרויקט לאורו נלך של בנות י"ב ועוד.

==ראו גם==
* רשימת בוגרות האולפנה

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.tik-tak.co.il//webPro/about/index.asp?codeClient=1770&CodeSubWeb=0&Modul=18 אודות אולפנת צפירה], מתוך אתר האולפנה

== הערות שוליים ==

צפירה
צפירה
קטגוריה:צפריה
ג'ון סילבר

ג'ונתן (ג'ון) סילבר (באנגלית: Jonathan (John) Silver; נולד ב-1950) היה המתופף השני של להקת ג'נסיס. הוא החליף את המתופף המקורי, כריס סטיוארט בקיץ 1968. סילבר ניגן באלבום הבכורה של ג'נסיס, From Genesis to Revelation ובמארז של הלהקה, Genesis Archive 1967-75. סילבר עזב את הלהקה באוגוסט 1969, והוחלף על ידי ג'ון מיהאו.

נכון לשנת 2012 הוא חי בלונדון עם אשתו, לוסי וילדיו ליאו, מקס וליבי.

במאי 1973, מייק ראת'רפורד, אנתוני פיליפס ופיל קולינס הקליטו לסילבר שיר מחווה בשם, "Silver Song". הקלטה זו וגרסאות אחרות של השיר נמצאים באלבומיו של פיליפס. סילבר גם מנגן בהקלטה של פיליפס, "Fantomas Opening Theme" מ-1973 הקלטה זו מופיעה באלבומו של פיליפס, Archive Collection Volume II.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתופפים בריטים
קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:חברי להקת ג'נסיס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1950
פתיחת פירץ

תמונת המחשה לפתיחת פירץ
פתיחת פירץ הנקראת גם פתיחה יוגוסלבית היא אחד ממהלכי הפתיחה האפשריים במשחק השחמט. מהלכי הפתיחה הם כך:

# ה4 ד6 
# ד4 פו6
# פג3 ז6

הפתיחה קרויה על שם רב האמן הסלובני וסיה פירץ.

פתיחה זו נחשבת לחדשה באופן יחסי, הגם שנצפתה לעיתים בשלהי המאה ה-19. היא נחשבה לחריגה, וצדדית. רק לאחר מלחמת העולם השנייה החלה לצבור פופולריות, ובשנות ה-60 רב האמן הקנדי דונקן סאטלס שיחק משחקים רבים בשיטה זו. השחור לא מנסה להשתלט על המרכז בעזרת הרגלים, כמקובל במרבית הפתיחות אלא פועל לפרק את מרכז הלבן מאגפי הלוח. בפעם הראשונה נעשה שימוש בפתיחה זו באליפות העולם על ידי בובי פישר במשחק ה-17 בינו לבין בוריס ספסקי. משחק זה הסתיים בתיקו.

ישנן הסתעפויות בהן מעכב השחור את פיתוח הפרש ל-ו6, וזו עשויה לעבור להגנת רובץ'. המשחק הראשון המתועד בפתיחה זו שוחק בשנת 1887 בין יוסף נועה לבין עמוס ברן..

==משחקים של גדולי השחמטאים בעולם בפתיחת פירץ==

 
== הערות שוליים ==

פירץ, פתיחה
מילאן קוצ'אן

מילאן קוצ'אן
מילאן קוצ'אן (בסלובנית: Milan Kučan) הוא מדינאי ופוליטיקאי שהיה נשיאה הראשון של סלובניה.
== ביוגרפיה ==
מילאן קוצ'אן למד משפטים באוניברסיטת ליובליאנה. הוא הפך למעורב בארגונים פוליטיים קומוניסטים. בשנת 1968 הפך לנשיא הסלובני של אגודת הנוער. בשנת 1978 הוא היה דובר האספה הלאומית ובשנת 1982 הוא היה נציג הקומוניסטים הסלובנים בליגה הקומוניסטית של הוועד המרכזי של יוגוסלביה בבלגרד.
בשנת 1986 הוא הפך למנהיג ליגת הקומוניסטים של סלובניה. באותן שנים התחוללה בסלובניה שאיפה לליברליזם ודמוקרטיה בניגוד לשאר מדינות יוגוסלביה שבהן השלטון הקומוניסטי היה יציב וחזק. בעקבות רצון העם הסלובני לשינוי, עזה קוצ'אן את מפלגת הקונגרס וכתוצאה מכך הביא לקריסתה של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה.
בשנת 1991 כאשר סלובניה הכריזה על עצמאותה, הוא נבחר לנשיאה הראשון. הוא נבחר לכהונה נוספת ב-1997 וסיים את תפקידו בשנת 2002. החליף אותו יאנז דרנובשק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:נשיאי סלובניה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1941
יאנז דרנובשק

יאנז דרנובשק
יאנז דרנובשק (Janez Drnovšek; 17 במאי 1950 - 23 בפברואר 2008) היה פוליטיקאי סלובני ליברלי, ראש ממשלת סלובניה.

==ביוגרפיה==
יאנז דרנובשק נולד בצליה וגדל בעיירה קיסובץ בסלובניה (שהייתה אז חלק מיוגוסלביה). הוא כיהן במספר תפקידים בולטים, בשנים 1989–1990 הוא היה נשיא הנשיאות של יוגוסלביה. לאחר קבלת עצמאותה של סלובניה שימש כראש ממשלתה בשנים 1992–2002. לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה נבחר לנשיאות סלובניה ושימש בתפקיד בשנים 2002–2007. הוא סיים את כהונתו ב-2007 ובחר שלא לרוץ לכהונה נוספת בשל מחלת הסרטן שבה חלה.

לאחר אבחונו במחלת הסרטן בשנת 1999, אימץ דרנובשק אורח חיים טבעוני.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת סלובניה
קטגוריה:נשיאי סלובניה
קטגוריה:טבעונים
קטגוריה:נפטרים מסרטן הכליה
קטגוריה:ילידי 1950
קטגוריה:נפטרים ב-2008
מיכל קובאץ'

מיכל קובאץ (בסלובקית: Michal Kováč; 5 באוגוסט 1930 - 5 באוקטובר 2016) היה הנשיא הראשון של סלובקיה, כיהן בין השנים 1993–1998.
== ביוגרפיה ==
מיכל קובאץ' נבחר לנשיא הראשון של סלובקיה מטעם המפלגה הפרלמנטרית על ידי המועצה הלאומית של המדינה לאחר התפרקותה של צ'כוסלובקיה בשנת 1993.

בתקופת נשיאותו היה מתנגד חריף לראש הממשלה ולדימיר מצ'יאר, והסכסוך ביניהם אף הביא לחשדות השירותים החשאיים SIS בהוראת מצ'יאר הביאו לחטיפת בנו של קובאץ' באוסטריה.

כהונתו של קובאץ' הסתיימה בשנת 1998.

ב-2008 התפרסם כי קובאץ' סובל ממחלת פרקינסון, דבר שלא אושר על ידי קובאץ' עצמו, אם כי הודה כי הוא סובל מבעיות בריאותיות. הוא נפטר ב-5 באוקטובר 2016 בברטיסלבה מסיבוכים של מחלת פרקינסון.

אשתו אמיליה קובאצ'ובה הייתה פרופסור לכלכלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי סלובקיה
קטגוריה:יושבי ראש הפרלמנט הסלובקי
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:ילידי 1930
קטגוריה:סלובקים שנפטרו ב-2016
קשת רפלקס

קשת הרפלקס
הדגמה של פעולת קשת הרפלקס בגוף האדם

קשת רפלקס (או החזר) היא מסילה עצבית, העוברת מקולטן תחושתי, דרך מרכז עצבי, אל עבר שריר או קבוצת שרירים המפעילה תגובה. זהו המסלול האנטומי של התגובה העצבית השולטת בפעילות הרפלקס, והיא איננה רצונית אלא מופעלת באופן אוטומתי. המונח "רפלקס" נטבע על ידי הפיזיולוג האנגלי צ'ארלס סקוט שרינגטון ב-1906 בהגדרה המקובלת גם בימינו: "הרפלקסים הם תנועות סטראוטיפיות המתעוררות על ידי הפעלה של קולטנים תחושתיים בעור ובשרירים, והן מהוות את היחידה הבסיסית של התנועה." שרינגטון התייחס בכתביו להחזרי חוט השידרה, אבל ההגדרה נכונה גם להחזרים העוברים דרך גזע המוח.<ref></ref>

== תפקיד ואופן הפעולה ==
תיאור סכמתי של אופן הפעולה של קשת הרפלקס

קשת הרפלקס מקצרת את הצורך של מערכת העצבים לעיבוד מורכב, ומאפשרת תגובה מהירה וסטנדרטית. התובנה של שרינגטון הייתה שלמעשה, צורת ההליכה של היונקים הנבנית על הפעלה של שרירים לסירוגין, בנויה על קשת רפלקס בה עובר הגירוי התחושתי מהשרירים והגידים אל חוט השידרה ובחזרה את השרירים (ראה למטה), מהירות שהיא קריטית לצורך יצירת תנועה רציפה. רפקלסים אחרים מהווים הגנה במצבים מסוכנים. לדוגמה, החזר הרתיעה הרתיעה ממקור כאב. החזרי היציבה, הם חלק ממערכת שיווי המשקל. ניתן לראות דוגמאות נוספות של החזרים רבים המשמשים את הרופאים בתיאור הבדיקה הנוירולוגית.

== סוגים שונים של קשת רפלקס ==
סוגים שונים של קשת רפלקס
ניתן לחלק את סוגי המסלולים האנטומיים של הרפלקסים לפי הקולטנים התחושתיים המעוררים את התגובה:

=== הרפלקסים של מערכת התנועה ===
אלו הרפלקסים אליהם התייחס צ'ארלס שרינגטון, והם מתעוררים על ידי קולטנים הנמצאים בשרירים המשורטטים<ref></ref><ref></ref>:

* רפלקס המתיחה (או ההחזר המיוטטי) - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם במקביל לסיבי השריר, "כישור השריר", המגיב למתיחה של השריר. המתיחה מפעילה את הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר וגורמת לכיווצו, ובאותו זמן גורמת להרפיה של השריר האנטגוניסטי דרך עיכוב של הנוירונים המטוריים אליו בחוט השידרה. הרפלקס הזה מופק על ידי הרופאים בעזרת הפטיש הנוירולוגי המכה על הגיד כחלק סטנדרטי מהבדיקה הנוירולוגית.
* רפלקס המתיחה ההפוך - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם בגידים ונקרא על שם קמיליו גולג'י . הקולטן הזה מגיב לכוח המתפתח בשריר, וגורם להרפיה חדה באמצעות עיכוב של הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר.

=== רפלקס הרתיעה או רפלקסים לכאב ===

* המדובר ברפלקסים המערבים תאי עצב וסינפסות רבות, וגורמים לתגובת רתיעה אחרי הפעלה של קולטני הכאב. תגובת הרתיעה הזו שונה בעוצמתה בהתאם לעוצמת הכאב, אבל תמיד מערבת במינימום קיפול של הגפה (ומכאן ההגדרה שלה באנגלית Nociceptive Flexion Reflex), עד רתיעה של כל הגוף ושילוב של הגפיים הנגדיות<ref></ref>.

== ראו גם ==
* רפלקס המתיחה
* רפלקס
* רפלקסים מולדים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפלקסים
קטגוריה:מערכת העצבים
ניקולא גרימל

ניקולא גרימל (בצרפתית Nicolas Grimal; נולד ב-13 בנובמבר 1948) הוא אגיפטולוג צרפתי.

ניקולא נולד לפייר גרימל, היסטוריון קלאסי בשנת 1948. השלים תואר בלימודים קלאסיים בשנת 1971, ותואר דוקטור בשנת 1984. כהן כפרופסור בסורבון מ-1988 - 2000.

משנת 1989 עד 1999, הוא עמד בראש המכון הצרפתי לארכאולוגיה מזרחית בקהיר. מ-1990, הוא היה המנהל המדעי של המרכז הצרפתי-מצרי לחקר המקדשים של כרנך. הוא החזיק בקתדרה לאגיפטולוגיה בקולז' דה פראנס משנת 2000.

==עיטורי כבוד==
* 1987 - פרס על שם גסטון מספרו מטעם ה-Académie des inscriptions et belles-lettres
* 1989 - פרס דיאן פוטייר-בואה הניתן לסופר על חיזוק קשרי צרפת-מצרים מטעם האקדמיה הצרפתית
* אביר בלגיון הכבוד
<div class="mw-content-ltr">
* Officer of the Palmes académiques
* Knight of the ordre national du Mérite
* 2006 - Member of the Académie des inscriptions et belles-lettres
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
ספר עשבים

דפים מתוך ספר עשבים, מהדורה לחיבורו של [[פדניוס דיוסקורידס, 'De Materia Medica']]
ספר עשבים (בלטינית: Herbarius) הוא מונח היסטורי המתייחס ל"אוסף של תיאורי צמחים שנאספו יחד למטרות שימוש לצורכי רפואה". בהרחבה, זהו ספר שכולל שמות ותיאורי צמחים, לרוב עם תיאור הסגולות הרפואיות שלהם, בייחוד תכונות ושימושם לצורכי רוקחות, מאכל, רעל, הזיה, ארומה וכישוף, זאת לצד תיאור אגדות המתקשרות לצמח.

חלק מספרי העשבים כוללים מיון של הצמחים המוזכרים באוסף, זיהוים, וכן מתכונים של תמציות צמחים, תמיסות ושיקויים להכנה. בחלקם אף ישנם כאלה הכוללים בשימוש בבעלי חיים לצרכים המוזכרים.

חשיבותם של ספרי העשבים היא בתיעוד הידע שהצטבר בעת פרסומו בתחום הבוטניקה והרפואה, וגם התפתחות הספרות וייצור הנייר שהיו דרוש לכתיבתו. במספר תרבויות, כגון מצרים העתיקה, סין, הודו ואירופה, ספרי העשבים נמנים עם הספרים הראשונים שהוכנו. בהתאמה, היו ספרים אלו גם בין הראשונים להיות מודפסים עם התפתחות טכנולוגית הדפוס. העיסוק בספרות העשבים פרח במשך מאתיים השנים הראשונות להמצאת הדפוס במערב אירופה (1470–1670).

בסוף המאה ה-17, עם עליית ענפי מדע הכימיה, טוקסיקולוגיה ורפואה המודרניים, ירדה חשיבותם של ספרי העשבים. סוגה מדעית זו, שהייתה המקור העיקרי לעיון בצמחים בזמנה, הלכה ופינתה את מקומה לפלורות, שמתארות את מצאי מיני הצומח באזור גאוגרפי מסוים. ספרי העשבים זכו לעדנה מחודשת בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כאשר ההרבליזם ודיסציפלינות קשורות, כגון הומיאופתיה וארומתרפיה, הפכו לצורות מקובלות בקרב הציבור כרפואה משלימה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פרמקולוגיה
קטגוריה:בוטניקה
קטגוריה:רפואה עתיקה
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:היסטוריה של המדע
Downtown (שיר)

Downtown (בעברית: מֶרְכָּז הָעִיר) הוא שיר פופ שהלחין טוני האץ' ובוצע במקור על ידי הזמרת הבריטית פטולה קלארק – גרסה שהפכה ללהיט בינלאומי והגיעה בהמשך למקום הראשון במצעד האמריקני ולמקום השני במצעד הבריטי.

== היסטוריה ==
במהלך 1964 האץ' טס במיוחד לביתה של פטולה קלארק שבפריז עם שירים חדשים שהוא קיווה שיעניינו אותה, אך היא לא התעניינה בשירים שהוא הציע עבורה. האץ' אשר הפך נואש, ניגן בפניה מספר אקורדים מהשיר שכתב בהשראת הביקור הראשון שלו בניו יורק, אותו הוא חשב במקור להציע ללהקת הדו-וופ האמריקנית The Drifters. כאשר קלארק שמעה את המנגינה היא ציינה בפניו כי אם הוא יצליח לכתוב לשיר מילים שיהיו טובות כמו המנגינה, היא בהחלט תהיה מעוניינת להקליט את השיר כסינגל הבא שלה.

השיר בביצועה של קלארק, פורסם בארבע שפות שונות במהלך סוף שנת 1964, וזכה להצלחה רבה בבריטניה, בצרפת (הן בגרסה האנגלית והן בגרסה הצרפתית), בהולנד, בגרמניה, באוסטרליה, באיטליה ביפן ובהודו. בעקבות ההצלחה הבינלאומית לה זכה השיר קלארק הפכה לכוכבת בינלאומית. בינואר 1965 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני ובהמשך מכר מעל לשלושה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.

השיר זכה בפרס גראמי בשנת 1965 בקטגוריית שיר הרוק אנד רול הטוב ביותר.

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר העיר ניו יורק אימצה את השיר בתור שיר הנושא של סדרת פרסומות המעודדות את תיירים לבקר שוב במנהטן.

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ של כל הזמנים
|227
|<ref></ref>
|}

== גרסאות כיסוי ==
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו איירין קארה, האוסמונדים, גרין דיי, דוראן דוראן, ניל יאנג, פרנק סינטרה, אמה בנטון, דולי פרטון, והלהקה The B-52's.

== אזכורים בתרבות ==
לאורך השנים השיר נכלל בסרטים שונים, בהם "Twin Town", "נערה בהפרעה" ו"מלתעות 2".

כמו כן, לאורך השנים השיר נכלל בסדרות טלוויזיה שונות, בהן פרק של "סיינפלד" בו ג'ורג' קוסטנזה חשב בטעות כי הבוס שלו שולח לו הודעה מוצפנת על דרך מילות השיר, ובפרק הבכורה של העונה השלישית של "אבודים" כאשר השיר נוגן בסצנת הפתיחה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.songfacts.com/detail.php?id=3479 עמוד השיר באתר songfacts.com] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1964
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיטליה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר רקורדס
The Good, the Bad and the Ugly (נעימת נושא)

"The Good, the Bad and the Ugly" הוא קטע אינסטרומנטלי אשר היה שיר הנושא של סרט הקולנוע "הטוב, הרע והמכוער" משנת 1966 בבימויו של סרג'יו לאונה. השיר נכלל בפסקול הסרט תחת השם . הקטע האינסטרומנטלי הולחן על ידי המלחין האיטלקי אניו מוריקונה.

גרסת כיסוי של הוגו מונטנגרו משנת 1968 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית ובבריטניה כאשר השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך נובמבר 1968.

== גרסת אניו מוריקונה ==
[[אניו מוריקונה]]
במהלך שנת 1960 במאי הקולנוע סרג'יו לאונה, חבר ילדות של מוריקונה, שכר את מוריקונה שילחין עבורו את המוזיקה לסרטו הבא "בעבור חופן דולרים". שיתוף פעולה זה הוביל בהמשך למספר שיתופי פעולה בין השניים במספר סרטים אותם יצר לאונה בהמשך (בהם שיתוף פעולה שהוביל ליצירת שיר זה), אשר חלקם נחשבים למערבוני ספגטי.

== גרסת הוגו מונטנגרו ==

הוגו מונטנגרו היה מלחין ומנצח תזמורת אמריקני אשר החל להכין שירים לסרטים במהלך שנות ה-60. לאחר שהוא שמע את פסקול הסרט "הטוב, הרע והמכוער" מונטנגרו החליט ליצור גרסת כיסוי לנעימת הנושא. ביצירת הקטע אינסטרומנטלי זה השתתפו ארט סמית (אוקרינה), טומי מורגן (מפוחית), אליוט פישר (כינור חשמלי), מאני קליין (חצוצרה), ומוזי מרצליאנו (מבצע את השריקות לאורך השיר).

למרבה ההפתעה של מונטנגרו ויתר המוזיקאים שיצרו את גרסת הכיסוי, הסינגל של גרסה זו הפך ללהיט במהלך שנת 1968 כאשר הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקני ביוני של אותה השנה. ב-16 בנובמבר 1968 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והוא נותר בהמשך במיקום זה במשך ארבעה שבועות.

גרסה זו מכרה מעל מיליון ורבע עותקים וזיכתה את מונטנגרו בתקליט זהב.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.discogs.com/Hugo-Montenegro-The-GoodBad-And-The-Ugly/release/757391 גרסתו של הוגו מונטנגרו לשיר באתר discogs.com]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1966
קטגוריה:סינגלים מ-1968
קטגוריה:אניו מוריקונה
קטגוריה:שירי נושא מסרטי קולנוע
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:קטעים אינסטרומנטליים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
אליעזר פקטורובסקי

אליעזר פקטורובסקי (שמאל) עם חברו, גיסו ושותפו לדרך אלכסנדר איג
הצמח אהרונסונית פקטורובסקי הנקרא על שם הבוטניקאים אהרון אהרונסון ואליעזר פקטרובסקי
אליעזר פַקטוֹרוֹבסקי (פקטורי) (6 בינואר 1897 – 14 באפריל 1926, ל' בניסן תרפ"ו) היה בוטנאי ארץ ישראלי, מאבות הבוטניקה בארץ ישראל.

== תולדות חייו ==
פקטורובסקי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בבית ציוני, והיה ציוני מנעוריו. עלה לארץ ישראל בעלייה השנייה ב-1911, בגיל 13, על מנת ללמוד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. הצטרף לגדוד העברי הארץ ישראלי, שם לקה בשחפת, שליוותה אותו כל חייו.

יחד עם ידיד נפשו, אלכסנדר איג, שאותו הכיר בגימנסיה, חקר את צמחי הארץ, בפרט את צמחיית חולות החוף. יחד פרסמו השניים ב-1925 את הספר "לוחות להגדרת המשפחות של צמחי א"י" (דפוס איתן-שושני), מגדיר הצמחים הראשון בעברית.

אלכסנדר איג נשא לאשה את אחותו של פקטורובסקי, איטה (איטה פקטורית), מחנכת, ביולוגית ומורה לביולוגיה בעצמה.

פקטורוקובסקי פרסם מאמרים בוטניים בכתבי העת "קונטרס" והשדה".

פקטורוקובסקי, שנחשב להבטחה בשדה הבוטניקה, נפטר משחפת לפני גיל 29 בבית בוסל בצפת. נקבר בבית הקברות טרומפלדור שבתל אביב. על קברו נכתב: "בין הראשונים בישוב שהתמסר לחקירת צמחית הארץ".

בהקדמה לספר "מגדיר לצמחי ארץ ישראל" (ירושלים תרצ"א 1931), שחיבר עם מיכאל זהרי ונעמי פיינברון, מספר איג:
:"יחד תכנו את התוכניות הראשיות למגדיר של צמחי הארץ; יחד הנחנו יסוד לעשביה, אשר שִמשה בסיס לעבודת "המגדיר" (כיום עשבית האוניברסיטה העברית); יחד עשינו גם את הצעד הראשון לחבור מגדיר לצמחי הארץ. אם לא זכינו כי ישתתף בפועל בחִבור הספר הזה, הרי לא רק שהשתמשנו במעט בעזבונו הבוטני, אלא גם רוח צוָאתו בדבר המגדיר נוסחה בכִווּן הכללי של ספר זה.

== לאחר מותו ==
איג קרא לצמח שגילה במדבר יהודה ב-1927 על שם האגרונום והבוטנאי אהרון אהרונסון ועל שם אליעזר פקטורוקובסקי, "אהרונסונית פקטורובסקי" (שם מדעי: Aaronsohnia factorovskyi). כן קרויים על שמו (ועל שם פאול אשרסון) מין הצמח פקטורית אשרסון (שם מדעי: Factorovskya aschersoniana) בסוג פקטורובסקיה (שם מדעי: Factorovskya), עטיינית פקטורובסקי (שם מדעי: Crypsis factorovskyi) ועוד.

בתם של בני הזוג איג, זמרת הקונטרלטו והמתרגמת אליעזרה איג-ז'קוב, נקראה על שמו.

רחל המשוררת הקדישה לו ולבנימין קוינט (שנפטר גם הוא משחפת) את שירה "כאלה באביב ימותו" (אביב תרפ"ו; התפרסם ב"דבר", 18 במאי 1926).
הפתיחה לשיר, "כאלה באביב ימותו", הפכה לביטוי מקובל בדברי הספד לאנשים שמתו בדמי ימיהם או באביב.

בני משפחתו עלו לארץ ישראל אף הם.
אביו, שמואל-ברוך פקטורובסקי, פרסם בארץ שני סיפורים עבריים: "המציאות: ספור על מה שהיה הוה ויהיה" (תל אביב: צבי, תרפ"ט) ו"היתומים" (תל אביב [תרצ-?].)

==לקריאה נוספת==
* אליעזר שמאלי, החלוצים: חוקרי הטבע של ארץ-ישראל; רישומים מאת שירלי הירש, תל אביב: עם עובד, 1972.
*אורי רוזנברג, [http://www.kalanit.org.il/eig-factorovsky/ אֵיג ופקטורובסקי – ממניחי היסוד למדע הבוטניקה בארץ ישראל], כלנית, כתב עת לצמחי ישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1926
במות ומסך

במות ומסך הוא כתב עת לאמנויות הבמה, רבעון אקדמי שיצא לאור על ידי עמותת הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור, האוניברסיטה העברית, הר הצופים, ירושלים. במות ומסך היווה המשך לכתב העת במה שנוסד על ידי חוג הבימה ב-1933, פסק מלהופיע בשנת 1948 והושב לתחייה מ-1959 עד 2004 על ידי ישראל גור שגם ערך אותו בין השנים 1959–1982. לאחר שינוי הקריטריונים על ידי מנהל התרבות לא הורשה הארכיון והמוזיאון להיות אכסניה ומו"ל של כתב-עת. לאחר שהחיפוש אחרי אכסניות אחרות לא צלח, פסק כתב העת מלהתקיים ב-2013.

ערכו את כתב העת פרופ' דבורה גילולה, עמוס יובל וליאורה הרציג, עורכת משנה ד"ר לאה גילולה, עיצוב גרפי והפקה: תחיה רוזנטל וליאת כהנא. מועצת המערכת כללה את: דן אלמגור בן-עמי פיינגולד ודורון תבורי. בשנות קיומו (2009 עד 2013) יצאו לאור 11 חוברות של כתב העת. בכל חוברת פורסמו מאמרי מחקר לתולדות התיאטרון הישראלי והתיאטרון בעולם, קטעים ממחזות מקוריים או מתורגמים, ראיונות עם אמני במה, סקירה של הצגות חדשות בכל עונה, לוח של הצגות בכורה נבחרות בכל עונה, תוכן החוברת בלשון האנגלית.

כתב העת במות ומסך יצא לאור בסיוע מפעל הפיס, ומשרד התרבות והספורט מנהל התרבות.

בשנת 2016 החל לצאת לאור המשך לכתב העת, בהוצאת עמותת המכון הבינלאומי לקידום תרבות יהודית וישראלית. חוברת 12 יצאה לאור בשם והסמליל המקורי: "במה".

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b071706800399c8/File/0b07170680c85f3d "במה" - כתב עת לאמנות התיאטרון], ארכיון המדינה, 1963-1967
* 
* [https://www.goorarchives.org.il/במות-ומסך במות ומסך] באתר הארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע״ש ישראל גור

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת לאמנות
קטגוריה:תיאטרון בישראל
אני מאשים (סרט תעמולה נאצי)

אני מאשים (בגרמנית: Ich klage an) היה סרט תעמולה נאצי משנת 1941 בבימויו של וולפגנג לייבניינר, אשר תמך בהמתת חסד. הסרט נאסר להפצה ולהקרנה על ידי כוחות בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.

==עלילת הסרט==
 
אישה הסובלת מטרשת נפוצה מתחננת בפני הרופאים שיסיימו את חייה, ובכך יקלו על סבלה. לאחר שבעלה נותן לה מנת יתר קטלנית ובכך עוזר לה לסיים את חייה וסבלה הרב, הוא מועמד למשפט, שבו מוצגות טענות שונות כגון "הארכת חיים היא לפעמים בניגוד לטבע", ו"שהמוות הוא זכות כמו גם חובה". סרט זה מגיע לשיאו בהכרזתו של הבעל שבה הוא מאשים את הרופאים באכזריות, ובחוסר רצון לסיים את חיי החולים ובכך למנוע מהם סבל נוסף.

==מטרת הסרט==
 
סרט תעמולה זה הוזמן על ידי שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, במטרה להגביר את התמיכה בגרמניה הנאצית בהמתת חסד. במציאות, קורבנות המתת החסד, שהופעלה בגרמניה הנאצית במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה, היו חולים ובעלי מוגבלויות אשר הומתו ללא הבחנה וללא ידיעת בני משפחותיהם על ידי הרופאים בעלי האידאולוגיה הנאצית. המתות אלה היו למעשה רצח לכל דבר, ולא היה להן שום קשר להקלת סבלם של החולים, אלא היו כחלק מכוונות הנאצים ליצור גזע עליון של בני אדם תוך כדי חיסול כל בעלי המום והמוגבלויות.

==תוצאות הסרט==
 
בדיווחי האס אס נמסר כי הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטים התנגדו לסרט ולהפצתו, דעתם על תוכנו הייתה שלילית ביותר. דעות הרופאים הוצגו כחיוביות, דבר שגרם לתמיכה מסוימת בציבור הגרמני באותה תקופה.
 
==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.org/details/IchKlageAn1941_839 הסרט המלא באתר ארכיון האינטרנט] (עם תרגום באנגלית).
 
קטגוריה:סרטי תעמולה נאצית
קטגוריה:סרטי 1941
קטגוריה:המתת חסד
קטגוריה:תעמולה במלחמת העולם השנייה