OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בארי אנסוורת'

בארי אנסוורת (באנגלית: Barry Unsworth; 18 באוגוסט 1930 – 4 ביוני 2012) הוא סופר בריטי הנודע ברומניו ההיסטוריים. עד שנת 2008 ראו אור ארבעה-עשר ספרים פרי עטו, שלושה מהם העפילו לרשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר, ומהם אחד, "Sacred Hunger", הקנה לאנסוורת' את הפרס בשנת 1992.

== חייו ==
אנסוורת' נולד בווינגייט, כפר-כורים במחוז דרהאם אשר בצפון-מזרח אנגליה. הוא סיים את לימודי באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 1951 והתגורר בצרפת שנה תמימה בעודו מורה אנגלית בבית-ספר. הוא ערך מסעות רבים ברחבי יוון וטורקיה במרוצת שנות ה-60 של המאה ה-20 ובתקופה זו נשא הרצאות באוניברסיטת אתונה ובאוניברסיטת איסטנבול. בשנת 1999 היה לפרופסור אורח במסגרת סדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה. כעבור חמש שנים, בשנת 2004, הוזמן להורות בתחום הכתיבה היוצרת ותורת הספרות ב"קניון קולג'" השוכן באוהיו. לשנת 2008, התגורר במחוז אומבריה השוכן בעמק הטיבר באיטליה, 3 שנים אחר כך נפטר בפרוג'ה מסרטן הריאות.

ספרו הראשון, "The Partnership", יצא לאור בשנת 1966. "Pascali's Island", שראה אור מקץ ארבע-עשרה שנים, ב-1980, היה ספרו הראשון שזכה להימנות ברשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר. הספר מתרחש באי עלום-שם בים האגאי בשלהי ימי האימפריה העות'מאנית. בחלוף שמונה שנים מצאתו עובד הסרט לגרסה קולנועית על ידי ג'יימס דירדן ובכיכובם של צ'ארלס דאנס, הלן מירן ובן קינגסלי בתפקידים הראשיים. "Morality Play", ששובץ אף הוא ברשימת המועמדים הסופית לפרס בוקר, בשנת 1995, הוא ספר שבמרכזו עומדת תעלומת רצח אפופת מסתורין למרגלות טירתו של אציל מקומי באנגליה של המאה ה-14. גם סרט זה זכה לעיבוד קולנועי בשם "The Reckoning", בכיכובם של פול בטאני ווילם דפו.

"Sacred Hunger", שראה אור בשנת 1992, מתמקד בסחר עבדים סביב האוקיינוס האטלנטי הנע בינות ליברפול, מערב אפריקה, פלורידה ואיי הודו המערבית. הספר היה לזוכה, במשותף, בפרס בוקר לשנת 1992, בצוותא עם "הפצוע האנגלי" מאת מייקל אונדאצ'י.

עם ספריו האחרים של אנסוורת' נמנים "Mooncranker's Gift", זוכה פרס היינמן, שראה אור בשנת 1973, "Stone Virgin" שיצא לאור בשנת 1985 ו-"Losing Nelson", שנכתב בשנת 1999.

==ביבליוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
* The Partnership (1966)
* The Greeks Have a Word For It (1967)
* The Hide (1970)
* Mooncranker's Gift (1973)
* The Big Day (1976)
* Pascali's Island (1980)
* The Rage of the Vulture (1982)
* Stone Virgin (1985)
* Sugar and Rum (1988)
* Sacred Hunger (1992)
* Morality Play (1995)
* After Hannibal (1996)
* Losing Nelson (1999)
* The Songs of the Kings (2002)
* Crete (novel)|Crete (2004)
* The Ruby in her Navel (2006)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060323150028/http://wiredforbooks.org/barryunsworth/ ריאיון עם אנסוורת'] שערך דון סוויים בשנת 1983
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1930
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2012
ג'ול ארנו דה ריוויאר

ג'ול ארנו דה ריוויאר (בצרפתית: Jules Arnous de Rivière; 4 במאי 1830, נאנט – 11 בספטמבר 1905, פריז). היה השחמטאי הצרפתי הטוב ביותר משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד סוף שנות ה-70. מוכר במיוחד בזכות המשחקים הרבים ששיחק עם פול מורפי כאשר האמריקאי ביקר בפריז בשנים 1858 ו-1863.

==ביוגרפיה==
דה ריוויאר נולד בנאנט לאב צרפתי ולאם אנגליה כארנו ריוויאר והוסיף לעצמו את התוספת "דה". בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בפריז בשנת 1867 לרגל התערוכה העולמית השנייה הגיע דה ריוויאר למקום השישי מתוך 13 משתתפים. הגם שהוא סיים אחרי מרבית האמנים שהגיעו לתחרות מחו"ל הקדים דה ריוויאר את האמן הפריזאי שמואל רוזנטל. דה ריוויאר הצליח בכמה תחרויות מינוריות בפריז: מקום שלישי בשנת 1880, מקום שני בשנת 1881, 1882 ו-1883 ומקום שלישי בתחרות קפה דה לה רז'אנס בשנת 1896.

דה ריוויאר השיג תוצאות גרועות במשחקיו הידידותיים מול פול מורפי, אך הצליח טוב יותר במשחקיו התחרותיים הפורמליים. בשנת 1855 הפסיד דה ריוויאר בדו-קרב לסרפינו דובואה 25-7, אך בשנת 1860 ניצח את תומאס וילסון בארנס +5 -2 =0 ואת פול ג'ורנו +7 -2 =1. בשנת 1867 ניצח דה ריוויאר את יוהאן לבנטל 2-0 בדו-קרב בפריז. בשנת 1883 הפסיד דה ריוויאר בהפרש קטן למיכאל צ'יגורין +4 -5 =1.

כתביו של דה ריוויאר כוללים מספר טורי שחמט וכן ספרים על ביליארד ועל משחק הרולטה. הוא אף המציא משחקים רבים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k207287b/f2.item ספר של דה ריוויאר], gallica.bnf.fr
* [https://web.archive.org/web/20160303231047/http://sbchess.sinfree.net/Riviere.html הספד על דה ריוויאר],sbchess.sinfree.net

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1830
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1905
סנט'אאוסטאקיו (רובע)

אייל בחזית כנסיית סנט'אאוסטאקיו.]]
סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) הוא שמו של הרובע השמיני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

סמל הרובע הוא האייל המסמל את אאוסטתיוס הקדוש, ומעליו צלב המסמל את ישו הנוצרי. הסמלים בסמל מוזהבים, על רקע אדום. על פי המסורת הנוצרית אסטאקיוס היה חייל רומאי, אשר בעת ציד אייל ראה צלב שהופיע על ראש האייל - מראה הצלב גרם לו להתנצר, ובהמשך הפך לקדוש נוצרי.

מקור שמו של הרובע בכנסיית סנט'אאוסטאקיו הנמצאת בו והמוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש.

==היסטוריה==
בעת העתיקה היה השטח בו ממוקם הרובע חלק משדה מרס, ולימים חלק מהרובע התשיעי של רומא מבין 14 רובעי רומא כפי שאלה נקבעו על ידי הקיסר אוגוסטוס. בתקופת הקיסר נירון נבנו בשטח הרובע מרחצאות.

בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע אאוסטאקיוס הקדוש ואחוזת טדמאריי" (Regio Sancti Eustachii et Vinee Tedemarii) תוך התייחסות לכנסיית סנט'אאוסטאקיו ולאחוזת משפחת טדמאריוס שהייתה ממוקמת ברובע. מרבית המבנים שנבנו בתקופה הרומית הקדומה נהרסו ברבות השנים. הרובע נותר מיושב בימי הביניים (בניגוד לאזורים אחרים של רומא העתיקה, אשר, בשל המרחק מנהר הטיבר והריסת אמות המים הרומאיות, התרוקנו מיושביהם), ולכן נבנתה בו בנייה צפופה עבור המעמדות הכלכליים הנמוכים שהתגוררו בו.

בשנת 1303 נוסדה ברובע האוניברסיטה הראשונה של העיר רומא. האוניברסיטה נותרה ממוקמת ברובע עד שנת 1935.

במהלך המאה ה-20 נבנו מספר רחובות רחבים ברובע, אשר שינו את אופיו הביניימי.

==אתרים בעלי חשיבות==
במרכז הרובע ממוקמת כנסיית סנט'אאוסטאקיו על שמה נקרא הרובע. בראש הגמלון שבחזית הכנסייה פסל בדמות אייל שעל ראשו צלב - סמלו של אאוסטאקיוס הקדוש.

הגבול המפריד בין הרובע לרובע פיניה עובר במרכז כיכר הרטונדה (פיאצה דלה רוטונדה - piazza della Rotonda). הגבול עובר דרך האובליסק שבמרכז הכיכר, כאשר מבנה הפנתאון הנמצא בדרום הכיכר, שייך לרובע פינייה, וחלקה הצפוני של הכיכר, שייכת לרובע סנט'אאוסטאקיו.

מקורו של האובליסק במקדש האלה המצרית איסיס שעמד ברובע קולונה הסמוך.

הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ומצויים בה בתי קפה, פאבים ומסעדות רבות.

כיכר נוספת ברובע היא כיכר לה ספיינצה (La Sapienza) ובה בניינים רבים מהמאה ה-16 ובסמוך לה כנסיית סנט'איבו אלה ספיינצה בתכנונו של פרנצ'סקו בורומיני. מבנים אלה וכנסייה זו שימשו את אוניברסיטת רומא מאז הקמתה ועד שעברה מהרובע בשנת 1935. לימים המבנים סביב הכיכר הפכו לארכיב הלאומי של איטליה. מזרקת הספרים שנבנתה בסמוך לאוניברסיטה מסמלת את חשיבות האוניברסיטה ברובע.

ברובע ממוקם ארמון מאדאמה שנבנה עבור משפחת מדיצ'י במאה ה-16, ומשמש כיום כמשכן הסנאט האיטלקי.

ברובע ממוקמת כנסיית סנט'אנדריאה דלה ואלה הידועה בכיפתה הגדולה, ובחוסר הסימטריה שבחזיתה (הפסל ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי נעלב מהביקורת שהוטחה בפסל השמאלי שיצר, וסירב לפסל את הפסל בצד הימני של המבנה). כמו כן ממוקמות ברובע הכנסיות סן לואיג'י דיי פרנצ'סקי שנבנתה במאה ה-16 וכנסיית סנט'אגוסטינו שנבנתה בשנת 1483 בסגנון הרנסאנס, ובה ציור קיר מעשה ידי רפאל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://mp_pollett.tripod.com/rione08.htm היסטוריה, מידע ותמונות של הרובע]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
סנט'אאוסטאקיו

חזית הכנסייה
סנט'אאוסטאקיו (באיטלקית: Sant'Eustachio) היא כנסייה טיטולרית הבנויה בצורת בזיליקה והממוקמת ברובע סנט'אאוסטאקיו של העיר רומא, בירת איטליה. הכנסייה מוקדשת לאאוסטתיוס הקדוש ונקראת על שמו. הרובע, נקרא על שמה של הכנסייה.

==היסטוריה==
הכנסייה נוסדה, ככל הנראה, במאה השמינית ובמקור היוותה בית תמחוי וכנסייה. במאה ה-12 נבנה מגדל פעמונים (קמפניליה). במהלך המאה ה-16 נהג פיליפ נרי להתפלל בכנסייה.

הכנסייה שופצה במאות ה-17 וה-18, ולמעשה נבנתה מחדש. מהמבנה המקורי נותר רק מגדל הפעמונים. במסגרת השיפוץ נבנה בשנת 1739 מזבח חדש עשוי שיש וברונזה מעשה ידי ניקולה סלאבי, ובשנת 1749 נבנה בלדקינו (חופה) מעשה ידי פרדיננדו פוגה.

מדי שנה, ב-19 בינואר נערך בחזית הכנסייה טקס בו מברכים חיות שונות. כיום מדובר בעיקר בחיות בית.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Frank J. Korn,A Catholic's Guide to Rome: Discovering the Soul of the Eternal City, Paulist Press, 2000
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://mp_pollett.tripod.com/rione08.htm ההיסטוריה של הכנסייה]

== הערות שוליים ==

אאוסטאקיו
קטגוריה:סנט'אאוסטאקיו
ליגת העל הטורקית בכדורסל

הסופר ליג בכדורסל (בטורקית: Basketbol Süper Ligi) היא ליגת הכדורסל הבכירה בטורקיה. הליגה נוסדה ב-1966, כשלפני כן היו מספר ליגות חובבניות ברחבי המדינה.

הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבת לאחת הליגות הטובות באירופה. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרות בשיטה של בית וחוץ, כלומר 30 משחקים בסך הכל. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים שבסופה מוכתרת האלופה.

==קבוצות הליגה בעונת 2023/24==
{| class=wikitable
!קבוצה
!עיר
!rowspan=9|
!קבוצה
!עיר
|-
|אנאדולו אפס
|איסטנבול
|דרושפאקה
|איסטנבול
|-
|בודרומספור
|בודרום
|טופאש בורסה
|בורסה
|-
|בויוקשהיר
|מניסה
|טורק טלקום
|אנקרה
|-
|בויוקצ'קמג'ה
|איסטנבול
|מרקזפנדי דניזלי
|דניזלי
|-
|בורסאספור
|בורסה
|סמסונספור
|סמסון
|-
|בשאקשהיר קולג'י
|איסטנבול
|פטקים ספור
|איזמיר
|-
|בשיקטש
|איסטנבול
|פינאר קרשיאקה
|איזמיר
|-
|גלאטסראיי
|איסטנבול
|פנרבחצ'ה
|איסטנבול
|}

==היסטוריית אלופות==

==אליפויות לפי קבוצה==
{| class="wikitable sortable"
!קבוצה!!מספר אליפויות!!מספר סגנויות!!שנות זכייה
|-
|אנאדולו אפס||16||14||1979, 1983, 1984, 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2002, 2003, 2004, 2005, 2009, 2019, 2021, 2023
|-
|פנרבחצ'ה||14||10||1957, 1959, 1965, 1991, 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2024
|-
|אג'זאג'יבאשי||8||1||1976, 1977, 1978, 1980, 1981, 1982, 1988, 1989
|-
|גלאטסראיי||5||5||1969, 1985, 1986, 1990, 2013
|-
|א.ט.א. איסטנבול||5||1||1968, 1970, 1971, 1972, 1973
|-
|אולקרספור||4||5||1995, 1998, 2001, 2006
|-
|בשיקטש||2||7||1975, 2012
|-
|טופאש בורסה||2||3||1999, 2000
|-
|פינאר קרשיאקה||2||2||1987, 2015
|-
|אלטינורדו||1||–||1967
|-
|מואפיזגוצ'ו||1||–||1974
|}

==קישורים חיצוניים==

*

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
טורקיה
קטגוריה:תחרויות כדורסל בטורקיה
אברהם פון מאנשטיין

הברון אברהם בן אברהם (ארנסט אלברט אמיל) פון מאנשטיין (בגרמנית: Ernst Albert Emil von Mannstein; 19 במאי 1869 – 17 בינואר 1944) היה גר צדק גרמני.

== תולדותיו ==
פון מאנשטיין נולד בשנת 1869 כבן לבית פון מאנשטיין, משפחת אצולה גרמנית ידועה. פון מאנשטיין היה דודו החורג של הגנרל אריך פון מאנשטיין (הגנרל היה בן מאומץ של אחיו של אברהם פון מאנשטיין).
בגיל 21 הגיע לעיר וירצבורג לצורך גיוס לצבא הגרמני בו שירת בתזמורת צבאית. בהיותו בעיר התוודע לקהילה היהודית במקום, למד תורה והביע את רצונו להתגייר, בין היתר בהשפעת בני משפחתו של מרדכי אנסבכר, אולם בקשתו נדחתה שוב ושוב. בסופו של דבר התגייר באמסטרדם ב-1929. חזר לווירצבורג ונשא לאישה את פרנציסקה בזולד שהייתה אף היא גיורת, מבוגרת ממנו ב-19 שנים. היא נפטרה בשנת 1941.

לאחר גיורו עסק בהוראת המוזיקה, והציור, העביר שיעורי תורה, ועסק בכתיבת סת"ם. ניסה לעלות לארץ ישראל ב-1939, אולם הדבר לא עלה בידו.

עם החלת חוקי נירנברג ב-1935, נחשב כארי טהור עקב מוצאו הגזעי. במרץ 1942 הועבר לגור בבית יהודים בווירצבורג, יחד עם המיוחסים מבין בני הקהילה שהיו מוגנים מגירוש למזרח. באותה תקופה, תחת איומי הגסטאפו, הצהיר על פרישה מהיהדות. תוך זמן קצר אושפז בווירצבורג עקב מחלה ממנה מת ב-1944. לאחר מותו נערכה לו הלוויה נוצרית שבה השתתף משמר כבוד של אנשי אס אה וארונו נעטף בדגל גרמניה. ארגונים יהודיים פתחו לאחר המלחמה במאמצים להעביר את ארונו לבית הקברות היהודי, אך משפחתו התנגדה לכך. רק ב-1960, לאחר קרב משפטי, נטמנו שרידיו בבית החיים בעיר.

== לקריאה נוספת ==
*,Reiner Strätz, Biographisches Handbuch Würzburger Juden 1900-1945. עמ' [https://web.archive.org/web/20160303180216/http://www.historisches-unterfranken.uni-wuerzburg.de/test/web324w/quellen/1016/371.jpg 371] -[http://www.historisches-unterfranken.uni-wuerzburg.de/test/web324w/quellen/1016/372.jpg 372].

==קישורים חיצוניים==
* זאב גלילי, [http://www.zeevgalili.com/2009/03/1765 סיפורו המופלא של גר הצדק אברהם פון מנשטיין, דודו של הגנרל הנאצי], באתר "היגיון בשיגעון", 8 במרץ 2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:גרים
קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
נבחרת גביע דייוויס של שוודיה

נבחרת גביע דייוויס של שוודיה היא נבחרת הגברים של שוודיה בטניס, המורכבת מהטניסאים הבכירים של המדינה.

נבחרת הטניס של שוודיה זכתה שבע פעמים בגביע דייוויס (1975, 1984, 1985, 1987, 1994, 1997, 1998).

שוודיה משחקת בגביע דייוויס משנת 1925. נכון לשנת 2020 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 239 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה ב-157. אולף שמידט הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 102 בסך הכול (בין השנים 1955–1964), מהם ניצח 66. השחקן בעל מספר הניצחונות הגבוה במשחקים הוא יאן-איריק לונדקוויסט, 47 ניצחונות במשחקי יחידים. השחקן הצעיר ביותר הוא ביורן בורג ששיחק בפעם הראשונה בגיל 15 שנים ועוד 334 ימים במשחק ששוחק בתאריך 5 במאי 1972.

נכון ליולי 2022 לנבחרת שוודיה שחקן אחד ב-100 המדורגים הראשונים בעולם, על פי דירוג ה-ATP (מיקאל יימר, מקום 91). שוודיה היא אחת הנבחרות היחידות שלא ירדו מעולם לבתים האזוריים.

בשנת 2012 אחרי 12 שנים רצופות בבית העולמי נשרה שוודיה לבית 1 האירופאי אפריקני של גביע הדייוויס לאחר הפסד לבלגיה.

בשנת 2016 רשמה שוודיה את שיא השפל שלה לאחר שירדה לבית 2 אחרי הפסדים באותה שנה לרוסיה, הולנד וישראל.

בשנת 2017 שבה שוודיה לבית 1 לאחר ניצחונות על טונסיה, טורקיה וליטא.

בשנת 2018 חזרה שוודיה לבית העולמי אחרי היעדרות של 6 שנים אחרי ניצחון חוץ על שווייץ 2–3.

שוודיה משחקת בצבעים צהוב וכחול. קפטן הנבחרת נכון ל-2022 הוא רובין סודרלינג.

== נבחרת נוכחית (2022) ==
נכון למרץ 2022

===שחקנים===
* מיקאל יימיר
* אליאס יימיר
* דרגוש ניקוליה מדראש
* אנדרה אורנסון

===צוות מקצועי ===
* קפטן: רובין סודרלינג

== קישורים חיצוניים==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=SWE נבחרת שוודיה בטניס] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס

==הערות שוליים==

שוודיה
טניס
קטגוריה:נבחרות שוודיה
מרסל אשאר

מרסל אשאר (בצרפתית: Marcel Achard; 5 ביולי 1899 – 4 בספטמבר 1974), מחזאי צרפתי.

== קורות חייו ==
מרסל אשאר הוטבל כמרסל אוגוסטן פראול בסן-פואה-לה-ליון (כיום פרבר של העיר ליון) במחוז רון שבצרפת. הוא אימץ לעצמו את שם העט מרסל אשאר כאשר החל לפרסם את מחזותיו אחרי מלחמת העולם הראשונה.

הצלחתו הראשונה היה המחזה "התרצי לשחק אתי?" שהוצג בפריז ב-1923, קומדיה רגשנית על אודות הקרקס והליצנים. מחזה זה שימש כדגם למחזותיו הבאים שרובם נחשבים לשחזור של מצבים שמקורם בקומדיה האיטלקית בהשתתפות דמויות כמו פיירו וקולומבין הגורמות לצופים לצחוק ולבכות בעת ובעונה אחת.

הפופולריות שלו והצלחותיו הגדולות הגיעו לשיאן בין שתי מלחמות העולם, כאשר המבקרים השוו את מחזותיו עם אלה של פייר דה מאריבו ושל אלפרד דה מיסה. שני מחזותיו הפופולריים ביותר בתקופה זו היו "ז'אן החולמני" (1929) ו-"דומינו" (1932).

הביקורת שלאחר מלחמת העולם השנייה לא היטיבה עמו ותיארה אותו כ"מומחה לאהבה". אך למרות ביקורת זו הוא המשיך לכתוב מחזות ובהם: "מחלת האהבה" (1955) ו-"האידיוטית" (1960) - מחזה שעליו התבסס המחזה הבא "ירייה באפלה" (1961).

מרסל אשאר נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1959.

ארבעה ממחזותיו של מרסל אשאר הוצגו בתיאטראות של ברודוויי בעיר ניו יורק. הצגת המחזה "דומינו" הופסקה אחרי שבע הופעות בלבד (1932), אך המחזה "לפני הבלונדינית שלי" שנכתב מחדש בשם "אני מכיר את אהובתי" זכה ב-247 הופעות בתיאטרון שוברט בניו יורק (1949–1950). הצגת המחזה "פאטאט" הופסקה גם היא לאחר שבע הופעות (1958 ) אך המחזה "ירייה באפלה" הוצג בניו יורק 389 פעמים (1961 -1962).

רבים ממחזותיו של מרסל אשאר עובדו לקולנוע ובהם: "מאיירלינג" (1936), "סופת רעמים" (1938) "פליסי נאנטיי" (1942), "שני הביישנים" (1943), "ולס בפריז" (1949) ו-"ז'אן החולמני" (1949).

מרסל אשאר מת בפריז ב-1974.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1899
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1974
נבחרת גביע דייוויס של צרפת

נבחרת גביע דייוויס של צרפת משחקת בבית העליון של גביע דייוויס.

נבחרת הטניס של צרפת זכתה עשר פעמים בגביע דייוויס, מהן 6 פעמים ברציפות (1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932, 1991, 1996, 2001, 2017). ו-9 פעמים הגיע לשלב הגמר (1925, 1926, 1933, 1982, 1999, 2002, 2010, 2014 ו-2018). רק ארצות הברית (32) ואוסטרליה (28) זכו יותר פעמים ממנה.

צרפת משחקת בגביע דייוויס משנת 1904. נכון לשנת 2017 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 254 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 166. פייר דרמון הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 69 בסך הכול, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 35 במספרם הוא פרנסואה ז'ופרה.

צרפת משחקת בצבעים כחול ולבן. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=FRA נבחרת צרפת בטניס] -דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס

==הערות שוליים==

צרפת
טניס
קטגוריה:צרפת: טניס
מילא אהל

הקדשה מאת מילא אהל בתוך ספרו איש נדהם מ-1962, לחברו אליהו סלונים
מילא אהל (Milla Y. Ohel; 24 במרץ 1925 – 24 באפריל 2005) היה סופר, אנתרופולוג, וארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הפרהיסטוריה.

==חייו==
מילא אהל נולד בשם ירחמיאל נאמיוט בווילנא, שבליטא. בשנת 1935 עלה עם הוריו, ציונים-סוציאליסטים נלהבים, לארץ ישראל. הוא גדל בכפר סבא ובתום לימודיו התגייס למשטרת היישובים העבריים והדריך בגדנ"ע, שפעל אז, בשלטון המנדט הבריטי, במחתרת. במלחמת העולם השנייה שירת בצי הבריטי בתפקיד אלחוטאי ואחרי קום המדינה היה מן האלחוטאים הראשונים בחיל הים. בשנים 1946 עד 1950 חי בקיבוץ הסוללים, שם התחתן עם תמר דודזון.

בשנת 1953 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג לספרות עברית ובהמשך בחוג לארכאולוגיה. במשך השנים כתב לפרנסתו סיפורי ילדים בעיתונים דבר לילדים ובעל המשמר וכן עבד במשרד העבודה בימיה של גולדה מאיר, לימד בבית ספר ושימש כתב ספורט בקול ישראל.

בשנת 1962 עבר לגור בראשון לציון, שם עבד כאיש יחסי ציבור של חברת מקורות, בתקופת הקמתו של המוביל הארצי. תקופה מסוימת התגורר בקיבוץ גשר שבעמק הירדן ובשנת 1973 יצא ללימודי דוקטורט באנתרופולוגיה בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתרבות הקלאקטונית (Clactonian) של התקופה הפלאוליתית התחתונה בבריטניה. הוא ביצע מחקר בתר-דוקטורט באוניברסיטת סינסינטי. משנת 1978 היה בסגל ההוראה של אוניברסיטת חיפה, בחוגים לאנתרופולוגיה וסוציולוגיה ובחוג ללימודי ארץ ישראל, שם לימד אנתרופולוגיה וארכאולוגיה פרהיסטורית. אהל חקר אתרים ומאספים של כלי אבן מסותתים מן התרבות האשלית, בעיקר ברמת יראון בגליל העליון, ופרסם מאמרים בכתבי עת מובילים בנושאים אלה. בשנות השבתון שלו עסק בחקר אבוריג'ינים באוסטרליה ובחקר שימפנזים מסוג בונובו בגן החיות בסן דייגו, קליפורניה.

מילא אהל כתב 16 ספרים ותרגם את ספרה של האנתרופולוגית מרגרט מיד, "מין ומזג בשלוש חברות פרימיטיביות".

ארכיונו נשמר בארכיון גנזים - אגודת הסופרים, תל אביב.

==לקט מספריו==
* "מחלקה בצהוב"
* "סיפורו של מומבו: גורילה בשבי"
* "גשר"
* "איש נדהם" (הוצאת תמר, ירושלים, 1962)
* "הדרך עמדה מלכת"
* "פרקים לארץ גשר"
* "אייפים: קופי על כבני אדם"
* "המגינים הצעירים" (ספר לנוער)
* "בלי טובות אפשר לחיות?"
* Ohel, M. Y. (1986). "The Acheulean of the Yiron Plateau, Israel". British Archaeological Report Series.

==פרסים==
* פרס אוסישקין 1955
* פרס אקו"ם 1995

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:הסוללים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: ארכאולוגיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס אוסישקין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות תל רגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
פלפלת

פלפלים בייבוש בקאצ'י, [[ארגנטינה]]
פִּלְפֶּלֶת (שם מדעי: Capsicum) הוא סוג צמחים במשפחת הסולניים. המין התרבותי הנפוץ ביותר בו הוא Capsicum annuum, והוא כולל בין השאר את הפלפל המתוק ומספר זנים של פלפל חריף. צמח הפלפלת נקרא בלשון עממית "פלפל", וכך גם מכונה פרי הפלפלת המשמש למאכל. שמות נוספים משמשים לזני פלפלת מסוימים, כמו למשל "פלפל צ'ילי", שמתייחס לזני פלפלת חריפים, ו"טבסקו", שמתייחס למין Capsicum frutescens.

אין כל קשר בין הסוג לבין משפחת הפלפליים, והמקור לזהות השם הוא הדמיון בין הטעמים של פרי הפלפלת החריף ופירות משפחת הפלפליים (פלפל שחור).

הסוג כולו מקורו בעולם החדש. הוא הובא לאירופה ומשם לכל רחבי תבל, והפך במטבחים רבים למרכיב חשוב בתבשילים רבים.

==חריפות==

הפירות של חלק מזני הפלפלת מכילים קפסאיצין האחראי לתחושת החריפות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110606234943/http://peppers.co.il/pepper-guide/ רשימת המינים המלאה לסוג פלפלת], באתר פפרז (peppers.co.il)

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:סולניים
ריפה (רובע)

ריפה (באיטלקית: Ripa) הוא שמו של הרובע השנים עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

מקור שמו של הרובע בביטוי "ריפה גראנדה" (באיטלקית: Ripa Grande - "הגדה הגדולה") בהתייחסות לגדת נהר הטיבר בה היה ממוקם נמל העיר רומא עד אמצע המאה ה-19. הכוונה לגדה המזרחית של נהר הטיבר, למול רובע טרסטוורה שנמצא בגדה המערבית.

סמל הרובע הוא הגה של ספינה המסמל את נמל העיר.

==היסטוריה==
בחלקו הצפוני של הרובע, בסמוך לגבעת הקפיטולין התגלו סימני יישוב מתקופה שקדמה למאה השמינית לפנה"ס, היינו יישוב שקדם הקמת העיר רומא.

בתקופת האימפריה הרומית היה ממוקם ברובע הקירקוס מקסימוס. כמו כן, היו באזור הרובע בתי אחוזה של רומאים עשירים. בתי אחוזה אלה נהרסו במהלך על ידי הברברים במהלך המאה החמישית.

בימי הביניים היה האזור בו ממוקם הרבע חלק מהרובע ה-11 של רומא, שנקרא "רובע ריפה ומאמוראטה" (Regio Ripe et Marmorate) על שם הנמל ועל שם גושי השיש (marmora - מרמורה) שהיו מונחים על גדת הנהר משלהי האימפריה הרומית. מרבית שטח הרובע היה בלתי מיושב למעט מספר מנזרים על גבעת האוונטין.

במהלך המאה ה-16 הפכה גדת הנהר בתחום הרובע לנמל העיקרי של העיר, ומרבית תושבי הרובע התפרנסו מדיג בנהר. בשנת 1870 נבנו על גדת הנהר חומות ורציפים על מנת למנוע הצפת העיר על ידי הנהר. בנייה זו הביאה להריסתו של הנמל, ולאבדן הכנסה לתושבי הרובע אשר עזבו אותו. מרבית מבני הרובע נבנו מחדש בראשית המאה ה-20.
בשנת 1921 פוצל חלקו הדורמי של הרובע והפך לרובע סן סבא.

==אתרים בעלי חשיבות==
בתקופת האימפריה הרומית פעל ברובע הקירקוס מקסימוס ששימש למרוצי מרכבות. כמו כן היו ברובע מקדש הרקולס (המכונה כיום, בטעות, מקדש וסטה) ומקדש פורטונוס, שהיה מוקדש לאל הנהר הרומאי.

כיום ממוקמת ברובע, בסמוך למקדשים כנסיית סנטה מריה אין קוסמדין ובה פה האמת - אחד מסמלי העיר רומא.

ברובע נמצא שער יאנוס המוקדשת לאל הרומאי יאנוס לה ארבעה פתחים, וכן כנסיית סן ג'ורג'יו אל ולאברו וכנסיית סנטה סבינה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://mp_pollett.tripod.com/rione12.htm היסטוריה, מפות ותמונות של הרובע]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
נמל התעופה ואוגר

נמל התעופה ואוגר (בפרואזית: Vága Floghavn; בדנית: Vágar Lufthavn) הוא נמל התעופה היחיד באיי פארו ושוכן בעמק בדרומו של האי ואוגר. השדה משמש כנמל הבית של חברת התעופה המקומית אטלנטיק איירווייז.

==היסטוריה==
[[DC-3 דקוטה של חברת פארו איירווייז בנמל התעופה בשנת 1968]]
השדה נבנה על ידי הצבא הבריטי כמתקן צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה, ולקראת תחילת התנועה האווירית אל איי פארו ומהם בשנות ה־60 המוקדמות, שופץ מסלול ההמראה באורך של 1,250 מטר וברוחב של 30 מטר. ב־1 ביולי 1963 החל השדה לפעול כשדה תעופה אזרחי, ומאז שנת 2002 ניתן להגיע ממנו בנסיעה אל בירת האיים בטורסהאבן דרך מנהרה שנחפרה מתחת למיצר הים שבין ואוגר לאי סטריימוי. ב־1 במאי 2007 הועבר ניהולו של השדה מידיה של רשות התעופה האזרחית הדנית לידיה של ממשלת איי פארו. בנמל עברו 219,329 נוסעים בשנת 2007, 208,254 בשנת 2006 ו־181,305 בשנת 2005, זאת לעומת 2,401 נוסעים בלבד בשנה המלאה הראשונה לפעולתו (1964).

==חברות תעופה ויעדים==
{| class="wikitable"
! חברה
! יעדים
|-
| אטלנטיק איירווייז
| ברגן, בילונד-דנמרק, קופנהגן <br>עונתי: אולבורג, ברצלונה, שאמברי, חאניה, אדינבורו, גראן קנריה, ליסבון, נמל התעופה של פלמה דה מיורקה, פריז-שארל דה גול (מתחיל ב-1 ביולי 2019), רייקיאוויק
|-
| אטלנטיק איירווייז - שירות המסוקים
|דימון, פרובה, הטארביק, קלאקסוויק, קירקיה, קולטור, מיקינס, סקובוי, סוינוי, טורסהאבן
|-
| סקנדינביאן איירליינס
| קופנהגן
|}

==השדה כיום==
מפת נמל התעופה
חברת אטלנטיק איירווייז מפעילה טיסות למספר יעדים בסקנדינביה, איסלנד, גרינלנד ובאיים הבריטיים, וכן שירותי מסוק ליעדים שונים ברחבי האיים. בנוסף מפעילה חברת פליגפיילג איסלנדס (Flugfélag Íslands) האיסלנדית קו סדיר לשדה התעופה רייקיאוויק.

קו אוטובוס מחבר בין טורסהאבן לשדה כעשר פעמים ביום, וכן פועל שירות הסעית (שאטל) לאורך הקו. בשדה שלושה מגרשי חנייה - האחד לטווח קצר, השני לטווח ארוך והשלישי לעובדי השדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20091219034406/http://www.portal.fo/cam/webcam.php?kamera=91 מצלמת רשת]
* [http://weather.noaa.gov/weather/current/EKVG.html מזג האוויר בשדה]
* [https://web.archive.org/web/20071020111108/http://worldaerodata.com/wad.cgi?id=FO63425&sch=EKVG אודות השדה]

== הערות שוליים ==

{| style="float: right; clear: none; padding: 0.1em"
|-
|
<gallery widths="150px" heights="150px">
תמונה:Vágar Airport, Faroe Islands.JPG|מראה כללי של השדה
תמונה:Arriving at Vágar Airport, Faroe Islands.JPG|נוסעים בשדה
תמונה:Leitisvatn.2.png|מפת אזור השדה בוואוגר
</gallery>
|}

קטגוריה:איי פארו: תחבורה
ואוגר
נבחרת גביע דייוויס של רומניה

נבחרת גביע דייוויס של רומניה מייצגת את רומניה במשחקי גביע דייוויס בטניס.

שיאה של הנבחרת היה העפלה לגמר הבית העליון, אליו העפילה שלוש פעמים בתוך ארבע שנים (1969, 1971, 1972). באותה תקופה שיחקו עבורה השחקנים הטובים ביותר שלה בכל הזמנים - איליה נסטסה שהגיע למקום הראשון בעולם, ויון ציריאק. בכל הגמרים בהם השתתפה הפסידה רומניה לארצות הברית.

רומניה משחקת בגביע דייוויס משנת 1922. נכון לשנת 2016 שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 147 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 76. איליה נסטסה שהוביל את הנבחרת בתקופת הזוהר שלה מחזיק בכל שיאיה.

בשנים האחרונות נבחרת רומניה לא נמנית בין הנבחרות המובילות בגביע דייוויס, ובדרך כלל היא מדורגת בין הבית העליון לבתים האזוריים. 

נבחרת רומניה משחקת בצבעים צהוב וכחול.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=ROU נבחרת רומניה בטניס] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס

==הערות שוליים==

רומניה
טניס
טניס
מעבר מיי

מעבר מיי (בסינית קלאסית: 梅關,בסינית מפושטת:梅关, בפין-יין: Méi Guān) הוא מעבר הרים אסטרטגי בשרשרת הרי מיילינג (梅岭) המהווים את הגבול בין המחוזות גואנגדונג וג'יאנגשי בדרום מזרח סין. המעבר שוכן כ-30 קילומטרים צפונית לעיר נָאנשְׂיונְג (南雄) שבמחוז גואנגדונג וכ-10 קילומטרים דרומית לעיירה דָאיוּ' (大余县) שבמחוז ג'יאנגשי. מיי בסינית הוא עץ פרי (Prunus mume) מהסוג פרונוס ותת-הסוג בעל אותו שם (פרונוס) שבו מצויים גם השזיף והמשמש, המכונה "משמש יפני" או "אוּמֶה" (בעקבות שמו ביפנית). העץ פורח בסוף החורף כשהוא עדיין בשלכת. מקור שם המעבר בפריחה המרשימה של עצי האוּמֶה המצויים במספר רב סביבו.

למעבר מיי הייתה חשיבות אסטרטגית עוד בתקופת שושלת צ'ין (221 לפנה"ס – 226 לפנה"ס), והוא כנראה קיבל את כינויו כבר בתקופה מוקדמת זו. הוא היה אחד מחמשת נתיבי התובלה מעמק הנהר יאנגצה לעיר נָאנְהָאי, היום בירת גואנגדונג, גואנגג'ואו. בתקופת שושלת טאנג (907-618) שונה שם המעבר למעבר צ'ין (秦关), ומעבר הֶנְגפּוּ (横浦关). בשנת 716 הורה גָ'אנְג גְ'יוֹלִינְג, שר בכיר בממשל טאנג לבנות דרך ברוחב חמישה מטרים דרך המעבר כחלק מדרך המסחר שעברה לאורך הנהר גאן.

בתקופת שושלת סונג (1279-960) בוצר המעבר והאותיות המייצגות את השם מעבר מיי נחקקו עליו. הדרך שנסללה בתקופת שושלת טאנג רוצפה בלבנים. על הביצורים שנותרו עד ימינו חקוקים הכתובות "המעבר המלכותי של נָאנְיְוֵּ'ה" (南粤雄关) בצידו הצפוני של המעבר ו"המעבר הראשון של לִינְגְאָן" (岭南第一关) בצידו הדרומי (הן נָאנְיְוֵּ'ה והן לִינְגְאָן הם שמות תחליפיים לגואנגדונג).

עד העשורים האחרונים היה מעבר מיי חלק בדרך הראשית שבה עבר המסחר היבשתי מגואנגדונג צפונה, כמו גם גבול צבאי חשוב. ב-1928 ניסה מאו דזה-דונג לחצות את המעבר בדרכו מג'יאנגשי לגואנגדונג. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שהה צ'ן יי, המפקד הקומוניסטי, שלוש שנים באזור מעבר מיי כשהוא נלחם מלחמת גרילה ממושכת כנגד ניסיונות הכיתור של הקוומינטנג.

למעבר מיי הוענק מעמד של "יחידה מוגנת של שריד תרבותי" על ידי שלטונות המחוז ומגיעים אליו מעט תיירים מקומיים. מדרך טאנג המקורית נותרו בשלמותם כשמונה קילומטרים ורוב הביצורים מתקופת שושלת סונג. רוב המבקרים מגיעים בסוף החורף על מנת לחזות בפריחת עצי האוּמֶה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ג'יאנגשי
קטגוריה:מעברי הרים
קטגוריה:סין: גאוגרפיה
ליז שרידן

ליז שרידן (באנגלית: Liz Sheridan; 10 באפריל 1929 – 15 באפריל 2022) הייתה שחקנית אמריקאית.

==ביוגרפיה==
אליזבת אן שרידן נולדה במחוז וסטצ'סטר שבניו יורק, בתם של אליזבת פול-ג'ונס, זמרת קונצרטים, ופרנק שרידן, פסנתרן קלאסי. שרידן החלה את הקריירה שלה כרקדנית במחזות זמר ומועדוני לילה בעיר ניו יורק. באותה תקופה, ראשית שנות ה-50, פגשה את ג'יימס דין שטרם התפרסם. לדבריה, השניים היו נאהבים, ואף התארסו. הקשר הגיע לסיומו לאחר שדין לוהק למחזה, והקדיש לכך את רוב זמנו. המחזה כשל, אך השניים לא שבו זה לזה, או כך לפי טענתה של שרידן, שכתבה ספר על הרומן: "Dizzy & Jimmy: My Life With James Dean : A Love Story". עם זאת, התסריטאי והסופר ויליאם באסט, שהיה חבר של דין באותה עת, ואף חיבר שתי ביוגרפיות על חייו, ספקן לגבי נכונות הדבר.

ב-1977 הופיעה על המסך לראשונה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "קוג'אק". בשנות ה-80 הופיעה שרידן רבות כשחקנית משנה בסרטים וסדרות טלוויזיה שונות. תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של השכנה החטטנית "גברת אוקמונק" בקומדיית המצבים הפופולרית של NBC, "אלף" (1986–1990). ב-1990 לוהקה לתפקיד "הלן סיינפלד", אמו של ג'רי סיינפלד בקומדיית המצבים "סיינפלד". הסדרה זכתה לפופולריות רבה ושודרה במשך תשע עונות, ובכולן הופיעה שרידן, שנודעה בשל תפקידה זה.

הייתה נשואה לדייל ויילס, מוזיקאי שהלך לעולמו ב-2003, ולהם בת אחת, צלמת במקצועה.

=== מותה ===
ב-15 באפריל 2022 נפטרה שרידן בביתה שבניו יורק, חמישה ימים לאחר יום הולדתה ה-93.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סיינפלד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
Giant Steps

עטיפת האלבום
Giant Steps (מאנגלית: צעדים ענקיים) הוא אלבום של ג'ון קולטריין שיצא על ידי Atlantic Records בשנת 1960.
אלבום זה היה אלבומו הראשון של קולטריין שהוקלט ב-Atlantic Records, וגם האלבום הראשון שכל שיריו הולחנו על ידי קולטריין. בנוסף היה האלבום אלבום הביבופ האחרון של קולטריין (לאחר מכן הוא החל לנגן ג'אז מודאלי).

האלבום מיוחד בכך שהוא האלבום הראשון בסגנון ג'אז שכל שיריו מבוססים על הרמוניה סימטרית.

מספר שירים באלבום הפכו לסטנדרטים, כגון השיר "Giant Steps", "Naima", "Cousin Mary" ועוד.

ב-2003 דורג האלבום במקום ה-102 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של "רולינג סטון".

== רשימת שירים ==
# - 4:43
# - 5:45
# - 2:21
# - 5:56
# - 7:00
# - 4:21
# - 6:57

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי 1960
קטגוריה:ג'ון קולטריין
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
נבחרת גביע דייוויס של בריטניה

נבחרת גביע דייוויס של בריטניה היא האלופה לשנת 2015.

== היסטוריה ==
נבחרת הטניס של בריטניה זכתה 10 פעמים בגביע דייוויס (1903, 1904, 1905, 1906, 1912, 1933, 1934, 1935, 1936, 2015).

בריטניה משחקת בגביע דייוויס משנת 1900. בריטניה שיחקה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 223 משחקים, בהם ניצחה ב-163. פרד פרי הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הרב ביותר, 52 בסך הכול, ולעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 34 בסך הכל, הוא בובי וילסון.

בשנת 2009 הגיעה נבחרת בריטניה לשיא השפל, שנה בלבד לאחר שנשרה מהבית העליון לבית 1 נשרה בריטניה לבית 2 האירופאי/אפריקני (דרג הטניס השלישי בחשיבותו בעולם) לאחר הפסד ביתי מביש לפולין בספטמבר 2009.

השפל הבריטי בטניס העולמי נמשך גם בשנת 2010 כאשר בריטניה נוצחה בידי ליטא בסיבוב הראשון של בית 2 ובעקבות הפסדה נקבע כי היא תתמודד במשחק נגד הנשירה לבית 3 (דרג הטניס הרביעי בחשיבותו בעולם) רק ניצחון על טורקיה החלשה מנע מבריטניה ירידה מבישה לבית 3 בטניס העולמי.

בהגרלת בית 2 שנערכה בסוף 2009 נקבע שבריטניה תשחק בתחילת 2010 בסיבוב הראשון נגד ליטא

בסוף שנת 2011 שבה בריטניה לבית 1 בה היא משחקת כיום (2013)

בשנת 2013 שבה בריטניה לבית העליון הל הטניס העולמי לאחר היעדרות של 5 שנים לאחר שבסיבוב הראשון של בית 1 האירופאי/אפריקאי היא ניצחה את נבחרת רוסיה 2-3 ובפליאוף על ההעפלה על העלייה לבית העליון היא גברה על קרואטיה 1-4 

בהגרלה שנערכה לאחר העפלתה לבית העליון נקבע שבשנת 2014 היא תפגוש את נבחרת הדייוויס של ארצות הברית בשלב שמינית הגמר.

בשנת 2015 זכתה נבחרת בריטניה בגביע דייוויס, לאחר שגברה בגמר על נבחרת בלגיה בתוצאה 3-1.

בריטניה משחקת בצבעים כחול ולבן.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=GBR נבחרת גביע דייוויס של בריטניה] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס
==הערות שוליים==

בריטניה
טניס
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: טניס
אטא-אקוורידים

מטר אטא-אקוורידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-60 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-6 במאי, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו שביט האלי. האטא-אקוורידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים דלי, סמוך לכוכב שסימולו האות היוונית אטא (בלועזית: Eta Aquarii).

מטר האטא-אקוורידים הוא מטר קשה לצפייה בחצי הכדור הצפוני, כיוון שנקודת ההקרנה שלו דרומית יחסית, וזורחת בשעה מאוחרת (מישראל בסביבות 01:30). עקב כך שגובה נקודת ההקרנה נמוך, צופה בישראל יראה לכל היותר כמחצית הקז"ש המקסימלי. צופים באתרים צפוניים יותר (מעל קו רוחב 45) ייראה מטאורים בודדים או אף כלל לא.

לאטא-אקוורידים ולאוריונידים שביט אב משותף, שביט האלי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.astronomy.org.il/joomlafimal/index.php?option=com_content&task=view&id=109&Itemid=155 סיכום ליל תצפית על שיא מטר האטא-אקוורידים בשנת 2008]. מאת חברי חטיבת המטאורים של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
* [http://www.astronomy.org.il/joomlafimal/index.php?option=com_content&task=view&id=103&Itemid=155 רשמים ממשלחת תצפיות על מטר האטא-אקוורידים בשנת 2003]. מאת חברי חטיבת המטאורים של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטרות מטאורים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים דלי
לירידים

מטר לירידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-20 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-22 באפריל, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט תאצ'ר (Thatcher). הלירידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים נבל (בלועזית: Lyra).

ללירידים ידועה היסטוריה של התפרצויות, הגדולה האחרונה שבהן התרחשה ב-1982 עם כ-100 קז"ש. התפרצויות בשנים קודמות התרחשו ב-1945, 1922, ו-1803. ההתפרצויות הגדולות הבאות חזויות להתרחש בשנים 2040 ו-2041.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.astronomy.org.il/joomlafimal/index.php?option=com_content&task=view&id=102&Itemid=155 סיכום ליל תצפית על שיא מטר הלירידים בשנת 2003]. מאת חברי חטיבת המטאורים של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.

קטגוריה:מטרות מטאורים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים נבל
רדיו 90FM

רדיו אמצע הדרך או רדיו 90FM היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת באזורים שבין חיפה לתל אביב ומכאן שמה.

התחנה הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

עד לשנת 2001 שידרה התחנה מאולפנים בקניון לב חדרה, ומאז היא משדרת מאזור התעשייה פולג נתניה. תוכן השידורים בתחנה משלב בין חדשות ואקטואליה, מוזיקה עברית ולועזית, תוכניות מידע וייעוץ, בידור, תרבות וספורט. התחנה משדרת מבזקי חדשות ארציים מדי שעה עגולה, חדשות אזוריות בכל חצי שעה עגולה, יומן חדשות ארצי מרכזי ב-12 בצהריים ויומן מסכם ב-16 אחר הצהריים. התחנה נוהגת לשדר מוזיקה מגוונת בכל הסגנונות, ומעניקה לעיתים קרובות הזדמנות השמעה לאמנים בתחילת דרכם.

מנכ"ל התחנה הוא העיתונאי אהרון אורגד. הוא מגיש מדי יום שישי את תוכנית סיכום השבוע "דוח אזורי" בה מושמעים "קולות השבוע" ונבחרים "אנשי השבוע". מנהל התוכניות והחדשות הוא העיתונאי בועז אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל וראש דסק החדשות בעיתון הכלכלי טלגרף. הוא מגיש מדי יום את יומן 90, יומן החדשות של הרדיו, המוביל מאבקים ציבוריים רבים באזור השידור. סלוגן התחנה הוא: "תדליק אותי 90FM" וגם "רדיו תשעים, מה נשמע בבית"

רדיו אמצע הדרך מתמקד בשידורים הנוגעים לאזור הזיכיון ומרבה לעסוק בנושאים של מעורבות בקהילה. בזכות פעילותה למען הקהילה ובזכות תוכניות רדיו מצטיינות זכתה התחנה בשישה אותות:
* בשנת 2003 קיבלה התחנה את "אות הנשיא", "יקיר אקים ישראל", בגין אימוץ הארגון בשידורים.
* בשנת 2005 קיבלה את אות "גלובס" – עסקים למען החברה בישראל.
* בשנת 2007 קיבלה את אות "אור ירוק" לתקשורת, בגין ייזום ושידור קמפיין מיוחד - "מאירים את כביש החוף", במסגרת המאבק בתאונות הדרכים.
* בשנת 2009 זכתה התחנה בפרס על תוכנית המוזיקה המצטיינת בישראל.
* בשנת 2012 זכתה התחנה בשני פרסים במסגרת כנס אילת לעיתונות 2012: פרס הרשות השנייה לתחקירים חברתיים, על שם העיתונאית רחל פרימור, ניתן לבועז אורגד, על תחקיר פורץ דרך בנושא הפרדת הילדים האתיופיים במוסדות החינוך, שהביא לשינוי המצב.
* כן ניתן לרדיו תשעים פרס אגודת העיתונאים על הפרויקט "שנים עשר השבטים", סדרת תוכניות שיזם ועורך אהרון אורגד, הסוקרת קהילות יהודיות במבט היסטורי ואנתרופולוגי, באמצעות צלילים וקולות. 

בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובתאום עם פיקוד העורף, העמידה התחנה את התדר השני שלה, 94.7FM, לטובת "גל שקט" בשעות הלילה, שנועד להתריע מאזינים תושבי חדרה, פרדס-חנה, זכרון יעקב והסביבה מפני נפילת טילים.

במבצע "עופרת יצוקה" בחודש דצמבר 2008 ובמבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, יזמה התחנה מבצע לאירוח תושבי הדרום אצל משפחות מאזינים באזור השרון והצפון.

בתחילת חודש נובמבר 2009 החלה תקופת הזיכיון השנייה של הרדיו. קבוצת "רדיו תשעים" החליפה את קבוצת "שידורי עמק חפר". חלק גדול מבעלי התפקידים בתחנה, נשארו בתפקידם גם במסגרת הקבוצה החדשה, הנמצאת בבעלות קבוצת האחים אורגד, בעליה של רשת המזון המהיר בורגראנץ', בראשות אנשי העסקים אלי אורגד ויובל אורגד.

התחנה משדרת בתדר 90FM וניתן להאזין לה גם בערוצי הרדיו בכבלים ובלוויין, באתר האינטרנט שלה, ובאמצעות אפליקציה שנקראת רדיו תשעים 90FM.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

90
90
קטגוריה:חדרה: תרבות
קואדראנטידים

מטר הקואדרנטידים הוא מטר מטאורים חזק אשר מתרחש בתחילת חודש ינואר ומגיע לשיאו ב-4 בינואר. מטר זה הוא בין שלושת המטרים הסדירים החזקים במהלך השנה (השניים האחרים הם הפרסאידים והג'מינידים). הקז"ש של הקואדרנטידים בשיאם עשוי להגיע ל-160. הקואדרנטידים קרויים כך כיוון שהם נראים כאילו יוצאים מאזור בשמיים בו הייתה בעבר קבוצת הכוכבים המבוטלת קוואדראנס מוראליס אשר אינה בשימוש עוד. כיום נקודת ההקרנה (radiant) נמצאת בצפון תחומה של קבוצת שומר הדובים.

למרות הקז"ש הגבוה, זהו עדיין מטר חמקמק וקשה לתצפית מישראל, עקב שלוש סיבות עיקריות:
# נקודת ההקרנה של המטר צפונית מאוד ועובדה זו מקטינה את הקצב הנראה ביחס לקז"ש ב-50% או יותר עד קרוב לשעה 04:00 לפנות בוקר.
# שיאו של המטר קצר מאוד ונמשך פחות מיממה. עובדה זו מגדילה הסיכוי לפספס את השעה האידיאלית (המיקום האידיאלי על פני כדור הארץ) לתצפית במטר. זאת בניגוד לפרסאידים והג'מינידים לדוגמה, אשר נמצאים קרוב לשיאם בדרך כלל לפחות 24 שעות, כך שאפשר לראות קצב גבוה מכל נקודה בעולם, אפילו בשני לילות עוקבים.
# המטר מתרחש בשיאו של החורף, ובחורף כידוע, ישנו סיכוי גדול יותר לגשם ועננות.

גוף האב האחראי למטר התגלה רק בשנת 2003 ושמו 2003 EH1. כרגע גוף זה מסומן כאסטרואיד, אך ישנם הסבורים כי בדומה לפאת'ון 3200 שאחראי למטר הג'מינידים, ייתכן וזהו גרעין של שביט "רדום", או כזה שמיצה את כל כמויות הקרח שהיו בו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.astronomy.org.il/joomlafimal/index.php?option=com_content&task=view&id=95&Itemid=155 דיווח תצפית מטר הקואדרנטידים בשנת 2006]. מאת חברי חטיבת המטאורים של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.

קטגוריה:מטרות מטאורים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים רועה דובים
נבחרת גביע דייוויס של סרביה

נבחרת גביע דייוויס של סרביה משחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי.

סרביה משחקת בגביע דייוויס משנת 1927, כנבחרת יוגוסלביה. העפילה שלוש פעמים לחצי גמר הבית העליון (בשנים 1988, 1989, 1991).

סרביה זכתה בגביע בשנת 2010 וסיימה שנייה ב-2013.

נבחרת סרביה משחקת בצבעים כחול ואדום.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.daviscup.com/en/teams/team.aspx?id=SRB נבחרת סרביה בטניס] - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס
==הערות שוליים==

סרביה
טניס
טניס
אוריונידים

מטר אוריונידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-30 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-21 באוקטובר, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט האלי. האוריונידים נחשבים למטאורים מהירים, שחודרים לאטמוספירה במהירות של 66 קמ"ש.<ref></ref> האוריונידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים אוריון. מטר האוריונידים נמשך כשבוע.<ref></ref> 

לאוריונידים אותו שביט אב כמו למטר האטא-אקווארידים, השביט האלי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים ==

קטגוריה:מטרות מטאורים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים אוריון
אורסידים

מטר אורסידים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-10 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה ב-22 בדצמבר, כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו השביט טאטל/8P. האורסידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים הדובה הקטנה ששמה בלועזית "Ursa Minor".

קטגוריה:מטרות מטאורים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים הדובה הקטנה
מחלף מוצא

סיבוב מוצא בשנת 1898
מחלף מוצא הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 16 ורחוב שורק בסמוך ליישובים מבשרת ציון ובית זית. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום, המאפשר תנועה רציפה בכביש 1 באמצעות מנהרה שנכרתה בתוואי הדרך המשנית מתחת לכביש 1. המחלף נפתח לתנועה ב-3 בפברואר 1992, והוא נקרא על שם היישוב הסמוך מוצא שהפך מאז לשכונה בירושלים. בסמוך למחלף עובר ערוצו של נחל שורק.

==היסטוריה==
===צומת מוצא ו"סיבוב מוצא"===
באמצע שנות ה-60 הוחל בהרחבת כביש 1 לכביש דו־מסלולי עם הפרדה בין כיווני הנסיעה. בשנת 1965 הושלמה הרחבת קטע הכביש בין מוצא לירושלים ל-4 נתיבים. אחר כך הורחבה העלייה לקסטל לשלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון בתוואי תלול מאוד. ב"סיבוב מוצא", החוצה את עמק מוצא, שלושת נתיבי הנסיעה של העלייה לקסטל צמצמו לשני נתיבים, בנוסף היה במקום צומת הכניסה ליישובי האזור מוצא, בית זית ומבשרת ציון. המקום הפך למוקד של תאונות דרכים עם הגידול במספר הרכבים המשתמשים בכביש, ואירעו בו מספר רב של תאונות דרכים קטלניות.

הפתרון שהוצע בסוף שנות ה-80, לטיפול בצומת ובסיבוב מוצא, היה לבנות כביש מהיר חדש לירושלים (כביש 45) כך שכביש 1 ישמש ככביש משני. זאת מאחר שיישור תוואי הכביש הקיים נחשב בלתי אפשרי, מסיבות הנדסיות ומחשש לפגיעה קשה בנוף. סלילת כביש 45 בוטלה אחר כך.

===הקמת המחלף===
לאחר מאבק ארוך של תושבי האזור הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מנהרה מתחת לכביש 1 במקום צומת מוצא, סמוך ל"בית האדום". במקביל הודיעה מע"צ על תוכנית ל"יישור" סיבוב מוצא, על ידי בניית גשר החוצה את העמק, אך התוכנית לא בוצעה באותה עת מחוסר תקציב.
 
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו עבודות לסלילת תוואי חדש לכביש 1 דרך צפון ירושלים שכינויו היה "כביש 9 (ירושלים)", בעוד התוואי הישן משמש ככניסה למרכז העיר. פיצול התוואי הישן מהתוואי החדש נקרא מחלף שער מוריה ונבנה כמחלף "T" חלקי בסמוך למחלף מוצא המקורי. גשר ארוך וגבוה מקשר אל התוואי הישן, בעוד הכניסה לתוואי החדש עוברת מתחת לגשר. מחלף שער מוריה בעבר הווה את חלקו המזרחי של מחלף מוצא, למרות שהוא מרוחק כקילומטר מזרחה ממחלף מוצא. מחלף שער מוריה נפתח לתנועה בשנת 2007.

===יישור סיבוב מוצא===
בשנת 2006 הציגה החברה הלאומית לדרכים את התוכנית לשינוי ושדרוג כביש 1, כולל מנהרה מתחת לקסטל ויישור סיבוב מוצא. ב-2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוכנית שבמסגרתה נבנה גשר חדש באורך של 800 מטר מעל לחלקו המערבי של המחלף, על מנת לשפר את זרימת התנועה בעיקול החד הצמוד למחלף ממערב. העבודות החלו בשנת 2013 וסיום הפרויקט המשוער היה ב-2015. הגשר בכיוון מערב נפתח לתנועה ביוני 2016 והכיוון הנגדי נחנך בינואר 2017. 

בשנת 2022 נחנך כביש 16, המחבר בין המחלף לשכונות דרום-מערב ירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

מוצא
קטגוריה:מוצא
קטגוריה:מבשרת ציון: תחבורה
קטגוריה:מחלפי יהלום
מוצא
חאן א-לובאן

חאן א-לובאן (או חָ'ן אֶ-לֻבָּן, לפי מפת ישראל) הוא מבנה חאן בדרך ההר העתיקה ('דרך האבות') מירושלים לשכם (כביש 60), בסמוך ליישוב הערבי לובאן א-שרקיה וצפונית להתנחלות מעלה לבונה. החאן נמצא בתחתית מעלה תלול ומפותל בכביש הישן המכונה 'מעלה לבונה' (כיום הכביש הראשי עוקף מעלה זה, והמעלה משמש רק ככביש גישה ליישוב מעלה לבונה).

החאן שימש כנקודת מנוחה להולכים בדרך, בעיקר בתקופה הממלוכית והעות'מאנית, בה היה החאן תחנה בדרך השיירות ירושלים - דמשק, במרחק של כ־45 ק"מ מצפון לירושלים (מרחק הליכה יומי ממוצע). החאן, היה התחנה האחרונה לפני יום המסע האחרון לירושלים, ובו נהגו ללון בטרם העלייה הקשה ב'מעלה לבונה', ולפני אזור ואדי חרמיה - אזור בו שוטטו שודדי דרכים.

בחאן מעיין נובע, בריכת מים, אורווה גדולה, חצר ומבנה בכניסה.

==היסטוריה==
פיתולי מעלה לבונה, החאן מימין למטה, 1912
ישנם המזהים את אזור החאן עם בית מיכה, המוזכר בספר שופטים כאתר אכסניה על הדרך הראשית מירושלים צפונה, לפי דברי הגמרא במסכת סנהדרין המזהה אותו כ-3 ק"מ משילה, מרחק המתאים לאזור לובאן בו ממוקם החאן.

על האתר המקראי "גרב", המוזכר כמקומו של מיכה, מובאת השערה על ידי החוקר שמואל קליין שהכוונה לגבעה באזור הנקראת ג'בל ע'רבה (קרי: רורבה), בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת בית ראשון ושני. שם הקרוב לשם המקראי גרב.

זאב וילנאי בערך "לובאן שרקיה" באנציקלופדיה "אריאל" מצטט שני תאורים על האתר מהעת החדשה: בראשון מדווח נוסע טורקי בשם אוליה שלאבי בן המאה ה-17 שעבר במקום ב-1616 ומציין כי החאן מרווח מאוד. התיאור השני הוא של 230 אסירים ושבויים יהודים שהובאו למקום מירושלים ב-1917, בעת נסיגת הכוחות הטורקיים מפני הצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה. גם טל קלאר בספר "לפני אפרים בנימין ומנשה" מביא את הדברים בתמציתיות.

== גלריה תמונות ==

<gallery>
Visit_a_Han___from_Kedumum.jpg|בכניסה לחאן
Han E- Luban stable.JPG|האורווה היום
Han_E-_Luban__the_pool.JPG|הבריכה אליה זורמים מי המעין
Han_E-_Luban_ceiling.JPG| תקרה במבנה החאן
</gallery>

== ראו גם ==
* גבעת גרב

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.daat.ac.il/daat/israel/klar-4.htm טל קלאר, לבונה]. אתר דעת, מתוך הספר: 'לפני אפרים בנימין ומנשה..." - קובץ מחקרים ותגליות בגאוגרפיה-היסטורית, ירושלים תשמ"ה. 
* [http://www.shechem.org/machon/hluban.html תמונות מחאן א-לובאן] - אתר 'חלקת השדה'.
* [http://travel.webshots.com/album/563425515dTgBXR תמונות מחָא'ן אָ-לֻובָּאן] - אתר webshots
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:השומרון: אתרים ארכאולוגיים
א-לובאן
קטגוריה:גוש שילה
קטגוריה:כביש 60: מבנים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
קטגוריה:מעלה לבונה
סויוז TMA-12

סויוז TMA-12 (ברוסית: Союз ТМА-12) היא חללית סויוז ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 בשעה 14:16 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוטים אולג קונוננקו וסרגיי וולקוב וכן האישה הקוריאנית הראשונה בחלל והאישה האסייתית השנייה בחלל - אי סו-יון. שני אסטרונאוטים נותרו בתחנת החלל והצטרפו לצוות ה-17 שלה, והאסטרונאוטית הדרום-קוריאנית חזרה עם הצוות ה-16 של תחנת החלל על גבי החללית סויוז TMA-11 שהייתה מחוברת לתחנה מהמשימה הקודמת. סויוז TMA-12 נשארה מחוברת לתחנת החלל עד ה-25 באוקטובר 2008.

==הצוות==

צוות המראה:
* סרגיי וולקוב - מפקד
* אולג קונוננקו - מהנדס טיסה
* אי סו-יון - משתתפת בטיסה (שוגרה בסויוז TMA-12 וחזרה בסויוז TMA-11)

צוות נחיתה:
* סרגיי וולקוב - מפקד
* אולג קונוננקו - מהנדס טיסה
* ריצ'רד גריוט - משתתף בטיסה (שוגר בסויוז TMA-13 וחזר בסויוז TMA-12)

===צוות גיבוי===
* מקסים סורייב - מפקד
* אולג סקריפוקה - מהנדס טיסה
* קו סאן - משתתף בטיסה

==תיאור המשימה==
חללית "סויוז TMA-12" שוגרה ב-8 באפריל 2008 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

ב-10 באפריל בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פגי ויטסון (בנוסף לה באותה עת צוות כלל גם יורי מלנצ'נקו ו-גארט רייזמן. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת מס' 17 לתחנת החלל הבין-לאומית ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות קבוע מס' 17. על הטיסה הייתה אי סו-יון, אזרחית קוריאה הדרומית. ממשלת קוריה הדרומית שילמה עבור הטיסה שלה 25 מיליון $. היא התחילה לבצע סדרת ניסויים בהתאם לתוכנית שנקבעה. ב-11 באפריל צוות משלחת מס' 16 ואי סו-יון עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-11" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל. גארט רייזמן מארצות הברית שהיה חברה משלחת מס' 16 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 17. 

חללית "סויוז TMA-12" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חירום" במצב חירום.

צוות משלחת מס' 17 בפיקוד סרגיי וולקוב החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. הם ערכו מספר ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית. 

ב-10 ביולי וולקוב וקונוננקו בצעו פעילות חוץ רכבית לבדיקת חלקים חיצוניים של חללית "סויוז TMA-12". במהלך הפעילות פורק חלק פגום שאמור להיכנס לפעולה בזמן הנחיתה. השערה היא שנחיתות בעייתיות של סויוז TMA-11 ו-סויוז TMA-10 קשורות לתפקוד לא תקין של חלק זה. הפעילות נמשכה כ-6 שעות.

ב-14 באוקטובר 2008 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-13 עם צוות קבוע מס' 18 בפיקוד מייקל פינק. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 17 המקורי וריצ'רד גריאוט מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-13" נכנסו לחללית "סויוז TMA-12" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות באזור המתוכנן בשטח קזחסטן.

בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת קבועה מס' 18 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-13.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-12.htm מידע על הטיסה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma12.html תיאור המשימה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2008 ברוסיה
לאונרדו אסטרדה

לאונרדו רובן אסטרדה (בספרדית: Leonardo Rubén Astrada; נולד ב-6 בינואר 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. אסטרדה, המכונה אל חפה (El Jefe - בספרדית: המפקד), נחשב לאחד מסמלי ריבר פלייט ושיאן הזכיות באליפות ארגנטינה בתולדות המועדון עם 10 אליפויות. בנוסף, זכתה הקבוצה שאימן פעם אחת באליפות ארגנטינה.

למעט עונה אחת, שיחק אסטרדה במהלך כל הקריירה שלו כשחקן בריבר פלייט. שיחק בקבוצה הבוגרת מ-2 ביולי 1989 עד שנת 2000 אז עבר לעונה אחת בקבוצת גרמיו הברזילאית בטרם חזר לריבר פלייט עד פרישתו בשנת 2003.

אסטרדה שיחק כקשר אחורי. אישיותו ואופיו כמנהיג זיכו אותו בכינוי אל חפה - המפקד. היה שותף לזכייה ב-10 אליפויות, פעם אחת בגביע ליברטדורס ופעם אחת בסופרקופה סודאמריקנה.

לאחר פרישתו ב-2004 מונה אסטרדה כמאמנה של ריבר פלייט במקומו של רמון דיאס. אסטרדה אימן את הקבוצה במשך שנה וחצי, תקופה בה זכתה באליפות אחת (קלאוסורה 2004). ב-2005 מונה כמאמנה של רוסאריו סנטראל אך עזב את תפקידו לאחר מחלוקת עם ראשי הקבוצה. ב-2007 התמנה לתפקיד מאמן קולון סנטה פה אותה אימן עד מרץ 2008.

;בנבחרת
אסטרדה היה שותף לזכייתה של ארגנטינה בקופה אמריקה בשנת 1991. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1998 שנערך בצרפת.

== תארים ==
;כשחקן
* אליפות ארגנטינה - 10 פעמים (1988/99, אפרטורה 1991, אפרטורה 1993, אפרטורה 1994, אפרטורה 1996, קלאוסורה 1997, אפרטורה 1997, אפרטורה 1999, קלאוסורה 2002, קלאוסרה 2003)
* גביע ליברטדורס - 1 (1996)
* גביע סופרקופה סודאמריקנה - 1 (1997)
* קופה אמריקה - 1 (1991)

;כמאמן
* אליפות ארגנטינה - 1 (קלאוסורה 2004)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.argentinesoccer.com/jugadores/galcrfen.html סטטיסטיקה אישית]
* [http://www.cariverplate.com.ar/tplen.php?cat=en&url=fut_estadisticas.php סטטיסטיקה מהאתר הרשמי של ריבר פלייט]

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני גרמיו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני ריבר פלייט
קטגוריה:מאמני רוסאריו סנטראל
קטגוריה:מאמני אתלטיקו קולון
קטגוריה:מאמני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:מאמני סרו פורטניו
קטגוריה:מאמני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1991
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1970