OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מילטון קינס דונס

מילטון קינס דונס (אנגלית: .Milton Keynes Dons F.C) היא קבוצת כדורגל אנגלית מהעיירה מילטון קינס הנמצאת 80 ק"מ מלונדון, המשחקת נכון ל-2023 בפוטבול ליג השנייה, שהיא הליגה הרביעית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה.

==היסטוריה==
מילטון קינס הוקמה בשנת 2004 על חורבות קבוצת הכדורגל וימבלדון שהייתה קיימת בין השנים 1889–2003.

ווימבלדון הייתה קיימת בין השנים 1889–2003 והעוברה לעיירה מילטון קינס בשנת 2003 וכעבור שנה קיבלה את שמה מילטון קינס דונס.

הסיבה למעבר הייתה שבעקבות דו"ח טיילור בוטלו יציעי העמידה באצטדיוני הכדורגל באנגליה, וקבוצת וימבלדון נאלצה לעזוב את אצטדיונה הישן, וניסיונות ראשי הקבוצה לאתר אצטדיון חדש שיענה על צורכי הקבוצה לא הצליחו, ועל כן החליטו ראשי הקבוצה להעביר את הקבוצה לעיירה מילטון קינס. המעבר החל בספטמבר 2003 וביוני 2004 הושלם המעבר והקבוצה קיבלה בשנת 2004 את שמה הנוכחי.

בסיום עונת 04–2003 ירדה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה ובחלוף שנתיים ירדה הקבוצה ליגת הפוטבול ליג השנייה. בחלוף שנתיים שבה מילטון קינס לליגה השלישית.

בעונת 13–2012 נפגשו מילטון קינס וקבוצות וימבלדון החדשה שהוקמה מחדש על ידי אוהדיה למשחק במסגרת הגביע האנגלי בו ניצחה מילטון קינס 1-2.

בסיום עונת 15–2014 העפילה הקבוצה לצ'מפיונשיפ ובכך שבה לליגת המשנה אחרי 11 שנות היעדרות, הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגת המשנה וחזרה כעבור עונה אחת לפוטבול ליג הראשונה. בסיום עונת 18–2017 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית לראשונה מאז עונת 2007/08. כעבור עונה אחת חזרה הקבוצה חזרה לליגה השלישית.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:וימבלדון (כדורגל)
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2004
היה יהיה

בצד שמאל - אסופות הסיפורים "היה יהיה"

הָיֹה יִהְיֶה היא אסופת סיפורים ספקולטיבית ישראלית היוצאת לאור מדי שנה מאז 2009, בהוצאת האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה. האסופות כוללות סיפורים בסוגות ספרותיות רבות כגון מדע בדיוני, פנטזיה, אימה, היסטוריה חלופית, סליפסטרים ועוד. אחד עשר סיפורים מן האסופות השונות זכו בפרס גפן, בהם אחד שזכה פעמיים - בשנה בה פורסם ובפרס רטרו גפן.

עורך הסדרה החל מתחילת פרסומה הוא אהוד מימון.

באסופות התפרסמו סיפורים מאת סופרים מוכרים רבים, בהם ורד טוכטרמן, רותם ברוכין, יעל פורמן, לביא תדהר, קרן לנדסמן, יואב אבני, גלית דהן קרליבך, רוני גלבפיש, סיון שיקנאג'י, יובל אטיאס ויהודית קגן.

האסופה השנתית מתפרסמת בפסטיבל אייקון, והאסופות השונות מועמדות למכירה בכנסי האגודה השונים: עולמות, מאורות, בדיון, ובכנסים נוספים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* מוניקה פוקס, [https://www.blipanika.co.il/?p=1692 היה יהיה - ביקורת ספרות], באתר בלי פאניקה, 23 באוקטובר 2009

קטגוריה:אנתולוגיית סיפורים קצרים
קטגוריה:סיפורי מדע בדיוני קצרים
קטגוריה:ספרות ישראלית
קטגוריה:סיפורים קצרים בעברית
דודג' סדרה 50

דודג' סדרה 50 (באנגלית: Dodge 50 Series, קרוי גם: Renault 50 Series) הם כלי רכב מסחריים כגון: משאיות קלות ומיניבוסים מתוצרת יצרנית הרכב Chrysler Europe חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר, ובהמשך יוצרו על ידי יצרנית הרכב "Renault Trucks" אשר יוצרו ב-בריטניה בין השנים 1979–1993.

לדגמי "דודג' סדרה 50" תוכננו מגוון רחב של שלדות, ותצורות שונות של גון שכלל משאיות קלות, מיניבוסים ואוטובוסים קלים.

בדגמי "דודג' סדרה 50" הורכבו מנועים מתוצרת "Perkins Engines" .

==תצורות==

* משאיות קלות (כושר מטען: 3.5-7.5 טון
* משאיות צבאיות
* מיניבוסים
* אוטובוסים

==סוגי הנעות==
* הנעה 4x2 
* הנעה כפולה 4x4
==סוגי מנועים==

* 4 צילינדרים - דיזל
* 4 צילינדרים - בנזין
* 6 צילינדרים - דיזל
* 6 צילינדרים - בנזין

== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="130">
קובץ:Truck Utility Heavy (TUH) MOD 45114051.jpg | "דודג' סדרה 50" - משאית קלה של הצבא הבריטי
קובץ:MHV Dodge 50 01.jpg | "דודג' סדרה 50" - משאית קלה
קובץ:1980 Dodge 50 Luton Van- Horsebox (13110506375).jpg | "דודג' סדרה 50" - משאית קלה, שנת 1980
קובץ:1987 Dodge Truck left in a field (9903497925).jpg | "דודג' סדרה 50" - משאית קלה, שנת 1980
</gallery>

<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:British Army Renault 50 series.jpg | "רנו דודג' סדרה 50" - משאית קלה של הצבא הבריטי
קובץ:Buses & Ambulances 006.jpg | "רנו דודג' 50" - אוטובוס
קובץ:Renault R 35.JPG | "רנו דודג' 50" 
קובץ:Renault(dodge)50series.png | "רנו דודג' 50" 
</gallery>

==ראו גם==
* קרייזלר
* דודג'
* דודג' סדרה 100 קומנדו
* דודג' ראם ואן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משאיות
קטגוריה:מיניבוסים
קטגוריה:דגמי אוטובוסים
קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1979
50
קטגוריה:כלי רכב בריטיים
הבלתי נראים

הבלתי נראים (בגרמנית: Die Unsichtbaren – Wir wollen leben מילולית: הבלתי נראים – אנחנו רוצים לחיות) הוא סרט קולנוע גרמני מסוגת דוקו-דרמה בבימויו של קלאוס רפלה משנת 2017. הסרט התיעודי מראיין ארבעה ניצולי שואה יהודים גרמניים, שעדיין בחיים (בעת הפקת הסרט), שהסתתרו בברלין במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן (בין קטעי הראיונות) הסרט משחזר את האירועים המתוארים בראיונות.

== תיאור הסרט ==
הנערים והנערות היהודים (המופיעים בעצמם בראיונות): סיומה שנהאוס לוי (מגולם בשחזור על ידי מקס מאוף), האני לוי (מגולמת בשחזור על ידי אליס דווייר), רות ארנדט-גומפל (מגולמת בשחזור על ידי רובי פי) ואויגן פרידה (מגולם על ידי אהרון אלטרס). הסרט עוקב אחרי הגיבורים ומתאר את הסתתרותם מגלי המעצרים של היהודים בברלין. שונהאוס, שהיה מעצב גרפי, זייף תעודות עבור יהודים שהסתתרו והציל את חייהם של רבי. האני צבעה את שערה לשיער בלונדיני והסתתרה אצל נשים שונות, אויגן חי עם מספר משפחות גרמניות שעם אחת מהן מפיץ כרוזים נגד המשטר הנאצי, רות גומפל מסווה עצמה בתור אלמנת מלחמה ביחד עם בת דודתה ושתיהן עובדות בבית של קצין נאצי המסתיר אותן. הסרט מסתיים עם כיבוש העיר ברלין על ידי הצבא האדום (כאשר על מספר הניצולים לשכנע קצין בצבא האדום שהם אינם גרמנים).

== הפקת הסרט ==
התסריט של הסרט נכתב על ידי קלאוס רפלה על בסיס הראיונות שעשה. הסרט צולם בין ה-30 במרץ ל-4 במאי 2016 בברלין, בנורדריין-וסטפאליה, ובסקסוניה התחתונה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* [https://www.rbb24.de/kultur/beitrag/2017/10/interview-hanni-levy.html ריאיון עם האני לוי] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:סרטי 2017
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי גרמניה
הרפתקאות הסוכן הנרי

הרפתקאות הסוכן הנרי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג אנימציה שיצר דן שניידר. בארצות הברית, הסדרה החלה את שידוריה ב-15 בינואר 2018 בניקלודיאון. את הסדרה באנגלית מדבבים שחקני סדרת הטלוויזיה "הסוכן הנרי". בישראל, הסדרה החלה את שידוריה ב-29 ביולי 2018 בניקלודיאון ישראל.

== עלילה ==
הסדרה מספרת על עלילותיהם של קפטן מן וקיד דיינג'ר את הרפתקאותם בלחימה יחדיו בפושעים ואיומים שונים.

== סקירת בסדרה ==
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! colspan="2" rowspan="2" scope="col" style="padding:0 9px;" |עונה
! rowspan="2" scope="col" style="padding:0 9px;" |מספר הפרקים
! colspan="2" scope="col" style="padding:0 90px;" |תקופת שידור מקורית 
! rowspan="2" |ממוצע צופים (במיליונים)
! colspan="2" scope="col" style="padding:0 90px;" |תקופת שידור בישראל 
|-
! scope="col" |הפרק הראשון
! scope="col" |הפרק האחרון
! scope="col" |הפרק הראשון
! scope="col" |הפרק האחרון
|-
| style="background: #3399FF; color: #fff; text-align: center;" |
|1
|12
|15 בינואר 2018
|14 ביוני 2018
|1.20
|29 ביולי 2018
|יפורסם בהמשך
|}

== דמויות ==

* הנרי הארט (קיד דיינג'ר) - נער בן 13. עוזרו של גיבור העל קפטן מן. כגיבור על שמו הוא "קיד דיינג'ר" (באנגלית: Kid Danger). אחותו היא פייפר, וחבריו הטובים הם שרלוט וג'ספר.

* ריי מנצ'סטר (קפטן מן) - גיבור העל של העיר סוולויו הנקרא קפטן מן (באנגלית: Captain Man). הנרי הוא עוזרו ללחימה במעשי הפשע של העיר.

* שוואז שוורץ - עוזרו של ריי במאורה, נמוך ושמן, בהיר עור. חכם.

* שרלוט - ידידה של הנרי, חכמה מאוד ועם סקרנות גדולה. היא כנה, חושבת מחוץ לקופסה, ותמיד עוזרת לכולם.

* ג'ספר דנלופ - החבר הכי טוב של הנרי מאז גיל 5, וידידה של שרלוט. אוהב דליים.

* פייפר הארט - אחותו של הנרי, בת 9. פעמים רבות היא ערמומית, מתוחכמת מאוד ונוטה לצעוק הרבה.

== דיבוב הסדרה ==
=== הפקת הדיבוב ===
את הסדרה באנגלית מדבבים שחקני סדרת הטלוויזיה "הסוכן הנרי". בגרסה העברית, מאיה מיטלפונקט אחראית על בימוי הדיבוב לעברית שאותו מפיקות ענבר שטגר עזרא והדס מוזס.

=== המדבבים ===
{| class="wikitable"
!שם הדמות
!מדבב/ת
באנגלית
!מדבב/ת
בעברית
|-
|הנרי הארט
|ג'ייס נורמן
|דניאל מגון
|-
|ריי מנצ'סטר
|קופר ברנס
|אורי זלצמן
|-
|שרלוט
|ריאלה דאונס
|מאיה מיטלפונקט
|-
|שווז
|מייקל די. כהן
|ליאור חקון
|-
| rowspan="2" |ג'ספר דאנלאפ
| rowspan="2" |שון ריאן פוקס
|אורי הר-לב (בפרק הראשון)
|-
|יובל גרבש
|-
|פייפר הארט
|אלה אנדרסון
|ספיר דרמון
|}

== ראו גם ==

* הסוכן הנרי

== קישורים חיצוניים ==
* 

* "[http://www.ishim.co.il/m.php?s=%D7%94%D7%A8%D7%A4%D7%AA%D7%A7%D7%90%D7%95%D7%AA+%D7%94%D7%A1%D7%95%D7%9B%D7%9F+%D7%94%D7%A0%D7%A8%D7%99 הרפתקאות הסוכן הנרי]", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
ג'בל מוכאבר (כדורגל)

מועדון כדורגל ג'בל מוכאבר (בערבית: جبل مكبر) היא קבוצת כדורגל משכונת ג'בל מוכאבר במזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. ג'בל מוכאבר היא אחת משתי קבוצות ממזרח ירושלים המשתתפות בליגת העל הפלסטינית, השנייה היא קבוצת הילאל אל-קודס.

==היסטוריה==
המועדון הוקם בשנת 1976, כקבוצת חובבים ששיחקה בליגה המקומית במזרח ירושלים. כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה.

בעונת 2009/10 הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית. בעונה זו גם שברה הקבוצה את שיא ההעברות בכדורגל הפלסטיני עד אז, כשרכשה את הכוכב העזתי איסמעיל לאמור תמורת 30 אלף דולר.

החל מעונת 11–2010, מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים. לקבוצה הצטרף עלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.

בעונת 2015/16 ירדה לליגה השנייה לאחר 10 שנים בליגת העל. אך העפילה חזרה לליגת העל בסוף עונת 2016/17.

==אצטדיון==
הקבוצה משחקת באצטדיון פייסל חוסייני הנמצא סמוך לכביש 60 בתחומי הכפר א-ראם צפונית לירושלים, מצדה השני של חומת ההפרדה, מאחר ששאר קבוצות ליגת העל הפלסטינית אינם מורשות להיכנס לישראל.

באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה. האצטדיון נקרא על שם המנהיג הפלסטיני פייסל חוסייני ונחנך באוקטובר 2008.

==הישגים==
* אליפות ליגת העל הפלסטינית
** 2009-10

==השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה==
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. ג'בל מוכאבר השתתפה בתחרות גביע הנשיא של ההתאחדות (AFC Champions League) בשנת 2016.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://int.soccerway.com/teams/palestine/jabal-al-mukaper/ ג'בל מוכאבר באתר Soccerway]
* יוני מנדל, [https://mekomit.co.il/הילאל-אלקודס-בגמר-הגביע/ תקווה ירושלמית: האם הקבוצה הפלסטינית תביא את הגביע לעיר?], אתר שיחה מקומית, 3 ביוני 2016

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קבוצות כדורגל מהרשות הפלסטינית
קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:ירושלים: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ערביות ישראליות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1976
אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש

אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש (באנגלית: Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day) הוא סרט קולנוע אמריקאי לכל המשפחה משנת 2014 שביים מיגל ארטטה על פי תסריט מאת רוב ליבר, המבוסס באופן רופף על ספר ילדים משנת 1972 מאת ג'ודית ויורסט באותו השם.

בסרט מככבים סטיב קארל, ג'ניפר גארנר, דילן מינט ואד אוקסנבול. את הסרט הפיקו יחד שון לוי וליסה הנסון עבור סרטי וולט דיסני באמצעות חברות ההפקה שלהם, 21 Laps Entertainment וחברת ג'ים הנסון בהתאמה. הסרט שוחרר לאקרנים בצפון אמריקה ב-10 באוקטובר 2014.

הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע, אך הוא זכה להצלחה בקופות, והרוויח 101.4 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב של 28 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברת ג'ים הנסון: סרטים
קטגוריה:סרטי 2014
האווה אסומן

האווה אסומן (באנגלית: Hawa Essuman; נולדה ב-23 בינואר 1980) היא שחקנית ובמאית קולנוע קנייתית. סרטה העלילתי הראשון, Soul Boy (2010), זכה בפרסים מרובים והביא לה הכרה בינלאומית.

== ביוגרפיה ==
אסומן נולדה ב-1980 בהמבורג, גרמניה, להורים גאנאים אשר גידלו אותה בניירובי, קניה. לאחר מספר הופעות בתיאטרון, היא עברה לתחום ההפקה, תחילה בפרסומות טלוויזיה ובסרטים דוקומנטריים, ואחר כך בסדרות דרמה. היא הפיקה וביימה את הסרט Selfish? ב-2008, ואחריו שלושה סרטים קצרים, The Lift, Cold War ו-Coming Out.

סרטה Soul Boy משנת 2010 מבוסס על סיפור מאת בילי קהורה, ומקורו בסדנה שאורגנה על ידי האיגוד הגרמני One Fine Day. הסרט הוקרן ביותר מ-40 פסטיבלים ברחבי העולם, וזכה בפרסים רבים.

== פרסים ==
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! פרס !! קטגוריה !! מועמד !! הערות
|-
| rowspan="11" | 2010 ||פסטיבל הסרטים הבינלאומי רוטרדם || Dioraphte Audience Award || rowspan="5" | Soul Boy ||
|-
| Afrika-Filmfestival || Veto Award ||
|-
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי זנזיבר ||Signis Award ||}
|-
| Ale Kino! || Polish Filmmakers Association Award ||
|-
| rowspan="3" | Kalasha Awards || הסרט הקצר הטוב ביותר ||
|-
| השחקן הטוב ביותר || סמסון אודהיאמבו || rowspan="2" | בסרט Soul Boy
|-
| התסריט הטוב ביותר || בילי קהורה
|-
| rowspan="2" | פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של קניה || השחקן הטוב ביותר || סמסון אודהיאמבה || בסרט Soul Boy
|-
| הסרט המזרח אפריקאי הטוב ביותר || rowspan="5" | Soul Boy ||
|-
| rowspan="2" |FESTIVAL CINÉ JUNIOR ||"Passeurs d’images" prize ||
|-
| פרס השופטים הצעירים ||
|-
| rowspan="3" | 2011 || פסטיבל הסרטים ברקלינגהאוזן || פרס סרט הילדים הטוב ביותר ||
|-
| Spiritual Film Festival || הסרט הטוב ביותר ||
|-
| פרסי האקדמיה לקולנוע האפריקאית || פרס העריכה הטובה ביותר || אפנטוס נג'אתה גיטונגו ||
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המבורג: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנייתיות
קטגוריה:במאיות קולנוע קנייתיות
קטגוריה:קנייתיות שנולדו ב-1980
חראם

חַראם (ערבית: حَرَام ) הוא מושג בפיקה, אשר מקורו בשפה הערבית, ומשמעותו היא "אסור".

לעיתים זה מדבר על דבר מה מקודש אשר לאנשים מסוימים, כמו אלו אשר לא נמצאים במצב של טהרה, אסור לגשת אליו. במובן היותר רחב, מדובר על מעשים שאסור לעשות מבחינה הלכתית.

מעשים אשר נכנסים תחת ההגדרה של "חראם" הם בדרך כלל מעשים אשר אסורים באופן ברור ומפורש בקוראן או בסונה.

פוסקי ההלכה באסלאם מגדירים את החראם כלהלן: דבר מה אשר השריעה אסרה על עשייתו, ומצווה על ההימנעות ממנו באופן החלטי ומוחלט. עשייתו היא חטא, והימנעות זוכה בגמול מאללה.

== סוגים של חראם ==
להלן כמה דברים שנחשבים לחראם באסלאם:

=== עבודה זרה (شرك ) ===
הדבר שנמצא בראש רשימת המעשים שנמצאים תחת הקטגוריה של "חראם" הוא העבודה הזרה, שהיא עבודת כל דבר מלבד אללה.

=== לבוש ===
באסלאם, לבוש משי וענידת תכשיטים מזהב אסורים על הגבר, אך מותרים לאישה.

לבוש צמוד, אשר מבליט את צורת הגוף, אסור על האישה.

=== ירושה ===
אדם שמונע ירושה מאחד הילדים שלו, מבצע מעשה חראם.

=== זנות וניאוף ===
כל יחסי אישיות שאינם יחסי אישות בין גבר לאישה נשואים, אסורים בהחלט באסלאם, ונחשבים חראם.

== ראו גם ==

* חלאל

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אסלאם
אצטדיון הדל

אצטדיון הדל (באנגלית: The Dell) היה אצטדיון כדורגל בעיר סאות'המפטון שבאנגליה, אשר שימש בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל המקומית, סאות'המפטון.

האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של סאות'המפטון בין השנים 1898–2001 ותכולתו של האצטדיון הייתה 15,200 מקומות בעת סגירתו.

משחק הבכורה היה ב-3 בספטמבר 1898 נגד ברייטון יונייטד משחק בו ניצחה סאות'המפטון 1-4. בשנת 1901 נערך באצטדיון משחק רשמי באצטדיון כאשר נבחרת נבחרת אנגליה גברה על נבחרת נבחרת אירלנד 1-4 במסגרת אליפות הבית הבריטית 0-3.

תכולתו הקטנה של האצטדיון הביאה את ראשי הקבוצה לחפש אלטרנטיבה חדשה, שכן בשנות התשעים היה אצטדיון הדל לאצטדיון בעל התכולה הקטנה ביותר בפרמייר ליג. לבסוף הוקם אצטדיון חדש אצטדיון סנט מרי בעל תכולה כפולה משל אצטדיון הדל.

ב-19 במאי 2001 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הדל כאשר סאות'המפטון גברה על ארסנל 2-3. שבוע לאחר מכן נערך משחק ידידות באצטדיון הדל בין סאות'המפטון לברייטון במה שהיה המשחק האחרון באצטדיון הזה וסאותהמפטון ניצחה 0-1.

ב-13 ביולי 2001 הושלמה הריסת האצטדיון ובמקום נבנתה שכונת מגורים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.worldstadiums.com/stadium_menu/past_future/pictures/past_stadiums/southampton_dell.shtml אצטדיון הדל] באתר World Stadiums

==הערות שוליים==

הדל
הדל
קטגוריה:סאות'המפטון (כדורגל)
סאלם מקוריה

סאלם מקוריה (באנגלית: Salem Mekuria; נולדה ב-1947) היא קולנוענית עצמאית ואמנית וידאו אתיופית-אמריקאית.

== ביוגרפיה ==
מקוריה נולדה באדיס אבבה. היא התחנכה שם ובאקסום, ועברה לגור בארצות הברית בשנת 1967, שם למדה מדעי המדינה ועיתונאות במכללת מקליסטר. מקוריה השלימה תואר שני בטכנולוגיה חינוכית והפקה תקשורתית באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט ב-1978. מאוחר יותר היא עבדה בתחנת הטלוויזיה WGBH בבוסטון, שם התחילה כמזכירה אך בסופו של דבר נהייתה מפיקה בסדרת המדע הפופולרי Nova. מקוריה מחזיקה בפרופסורת לואלה לה מר ללימודי נשים בחוג לאמנות במכללת ולסלי.

מקוריה כותבת, מפיקה, ומנחה סרטים ומיצבי וידאו הקשורים לאתיופיה. העבודה שלה הופיעה בביאנלה של ונציה ה-50, בפסטיבל CinemAfrica בשוודיה, במוזיאון לאמנות יפה, בוסטון, במוזיאון הלאומי לאמנות אפריקאית של הסמית'סוניאן, באירוע documenta 11 בברלין ובפסטיבל סרטי אפריקה בניו יורק.

מקוריה הייתה עמיתת פולברייט בין 2003 ל-2004. היא זכתה במלגות רבות, כולל ממכון רדקליף ללימודים מתקדמים, מלגת ניו אינגלנד מדיה, מלגת מדיה בין-תרבותית מקרן רוקפלר בשנת 1995, נבחרה כאמנית הבית על שם ליילה וואלאס מטעם רידרס דייג'סט אינטרנשיונל בשנת 1993 ואת מלגת מכון באנטינג במכללת רדקליף. ב-1991, היא זכתה בפרס קרן האמנות של מדינת מסצ'וסטס. סרטיה של מקוריה זכו לציונים לשבח לסרט ולבימוי (ב-1991 ו-1997 בהתאמה) בפסטיבל הסרטים והווידאו מריה השחורה.

== עבודותיה ==
=== סרטים ===
* Our Place In The Sun (1988), זכה במועמדות לפרס אמי
* As I Remember It: Portrait of Dorothy West (1991)
* Sidet: Forced Exile (1991) – סרט תיעודי, זכה בפרס "תפוח הכסף" בפסטיבל הקולנוע והווידאו החינוכי ב-1993, ובמקום ראשון בקונסורטיום הלאומי השחור לתוכניות שחורות, וכן לסרט העצמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים והווידאו של ניו אינגלנד
* Ye Wonz Maibel (מבול) (1997), זכה במקום ראשון בקונסורטיום הלאומי השחור לתוכניות שחורות

=== מיצבי וידאו ===
* Ruptures: A Many-Sided Story, Venice Biennale (2003)
* Imagining Tobia (2006-2007)
* Square stories, Addis Ababa (2010)

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל מכללת ולסלי
קטגוריה:אמניות מיצב
קטגוריה:במאיות קולנוע אתיופיות
קטגוריה:במאיות קולנוע אמריקאיות
קטגוריה:מפיקי קולנוע אתיופים
קטגוריה:מפיקות קולנוע
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע
קטגוריה:מהגרות מאתיופיה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי מכללת מקאלסטר
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
ארמיית המשמר השלישית

ארמיית המשמר השלישית (ברוסית: гвардейская армия я-3) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
ארמיית המשמר השלישית הוקמה על בסיס יחידות של ארמיית המשמר הראשונה שפורקה. בדצמבר 1942 ארמייה הוצבה בחזית הדרום-מערבית. היא החלה את דרכה בשלב האחרון של קרב סטלינגרד כאשר היא הייתה חלק מיחידות הצבא האדום שהשלימו את כיתור הוורמאכט באזור. בהמשך היא התקדמה מערבה והשתתפה בשחרור אוקראינה הסובייטית לרבות דונבס וזפוריז'יה. בפברואר 1944 היא הגיע עד לניקופול. בהמשך היא נכללה בין היחידות של חזית האוקראינית הראשונה ולחמה במבצע לבוב-סנדומייז'. היא נכנסה לשטחי פולין ובינואר 1945 הייתה על גדות נהר נייסה. 

בשלבים האחרונים של המלחמה ארמיית המשמר השלישית לחמה באזור דרזדן ונכנסה לפראג.

ביולי 1945 הארמייה פורקה.

==מפקדים==
* דמיטרי לליושנקו (דצמבר 1942 - מרץ 1943)
* גאורגי חטאגורוב (מרץ 1943 - אוגוסט 1943)
* דמיטרי לליושנקו (אוגוסט 1943 - פברואר 1944)
* דמיטרי ריאבישב (פברואר 1944 - מרץ 1944)
* וסילי גורדוב (אפריל 1944 - יולי 1945)
==קישורים חיצוניים==
* [http://samsv.narod.ru/Arm/ag03/arm.html ארמיית המשמר השלישית] באתר samsv 
*

==הערות שוליים==

3
3
מקדוניה הצפונית באירוויזיון למוזיקאים צעירים

מקדוניה הצפונית השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-1994.

==המבצעים והשירים שייצגו את מקדוניה באירוויזיון למוזיקאים צעירים==

{| class="wikitable sortable" style="font-size:90%; text-align: center;"
|- bgcolor="#ccccff"
! שנה
! מבצע
! כלי
! יצירות
! חצי גמר
! גמר
|-
| 1994
| קלינה מרמבסקה
|פסנתר
| Sonata op.28 No. 3 by Sergei Prokofiev
| -
| לא עלתה לגמר
|}

==ראו גם==
* האירוויזיון למוזיקאים צעירים
* מקדוניה הצפונית באירוויזיון

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.youngmusicians.tv/ Eurovision Young Musicians]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירוויזיון למוזיקאים צעירים לפי מדינה
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: תרבות
ארמניה באירוויזיון למוזיקאים צעירים

ארמניה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2012.

==המבצעים והשירים שייצגו את ארמניה באירוויזיון למוזיקאים צעירים==

{| class="wikitable sortable" style="font-size:90%; text-align: center;"
|- bgcolor="#ccccff"
! שנה
! מבצע
! כלי
! יצירות
! חצי גמר
! גמר
|-bgcolor = "CC9966"
| 2012
|נרק קאזיאן
|קאנון
|Concerto for Qanun and Orchestra No. 2 E-Major by Khachatur Avetisyan
| -
| 3
|}

==ראו גם==
* האירוויזיון למוזיקאים צעירים
* ארמניה באירוויזיון
* ארמניה באירוויזיון לרוקדים צעירים

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.youngmusicians.tv/ Eurovision Young Musicians]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירוויזיון למוזיקאים צעירים לפי מדינה
קטגוריה:ארמניה: תרבות
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003

האירוויזיון לרוקדים צעירים 2003 היא התחרות ה-10 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הולנד אירחה את התחרות בסטאדסְכַאוּבּוּרְך .

== פורמט ==
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.

בשנה זו, הוענקו 3 פרסים. אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.

=== השופטים ===
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
* - ולדימיר ואלסייב
* - סוזן לינקה
* - פאולו קאנטופולו
* - דריק ברוואן
* - ליז אימפרו

== מדינות משתתפות ==
13 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
{| class="wikitable sortable"
!מדינה
!אמן
|-
| הממלכה המאוחדת
|קייט ליונס
|-
| 
|סבאסטיאן טסין
|-
| 
|נטליה קריקואה
|-
| סלובניה
|אנזה סקרובה
|-
| ארמניה
|אווטיק קאראפטיין
|-
| 
|קארולין רוקה
|-
| פולין
|ג'אקוב גרדה
|}

=== גמר ===
אל הגמר העפילו 10 מדינות.

{| class="wikitable sortable"
!מקום
!מדינה
!אמן
!ריקוד
!כוריאגרף
|-style="font-weight:bold; background:gold;"
|בלט
| אוקראינה
|ג'רלין נודי
|"Le Corsaire"
|מ. פטיפה
|-style="font-weight:bold; background:gold;"
|מחול מודרני
|
|קריסטינה אום וסבסטיאן מיכאנק
|"Light Beings"
|מ. אק
|-style="font-weight:bold; background:gold;"
|בחירת הקהל
| צ'כיה
|מוניקה היידוקובה וויקטור קונבלינקה
|"The Twilight Of Innocence"
|קודל וואגנרובה
|-
| -
| אסטוניה
|מריה סלטסקאג'ה
|"Swan Lake"
|מ. פטיפה
|-
| -
| 
|טינה מולימאקי
|"Paquita"
|מקרובה ומ. פטיפה
|-
| -
| 
|אלנינה ניקולאו
|"Paquita"
|מ. פטיפה
|-
| -
| לטביה
|לינדה סילינה
|"La Primavera"
|א. לאפסינה
|-
| -
| 
|יורי דובה
|"Perfect Skin"
|א. ובודה
|-
| -
| רומניה
|עובדיהו מתאי לאנצ'ו
|"Swan Lake"
|מ. פטיפה
|-
| -
| 
|שרה-ג'יין ברודבק
|"Don Quixote"
|מ. פטיפה
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

2003
קטגוריה:אמסטרדם
קטגוריה:2003
קטגוריה:הולנד: תרבות
קטגוריה:2003 בהולנד
המוזיאון הלאומי של נארה

המוזיאון הלאומי של נארה (ביפנית: 奈良国立博物館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בעיר נארה שבחבל קנסאי ביפן.

==היסטוריה ==
המוזיאון הלאומי של נארה הוקם בשנת 1889 כמוזיאון אימפריאלי (帝国奈良博物館) של האימפריה היפנית. המוזיאון הוקם בנארה, שהייתה בירת יפן בין השנים 710–784 ונקראה "הֵייג'וֹ-קיוֹ" באותה עת. מבנה המוזיאון הוקם בשנת 1894 בסגנון מערבי המאפיין את תקופת מייג'י ובשנת 1895 פתח המוזיאון את התצוגה הראשונה שלו. המוזיאון מציג פריטים מתקופת הייאן ומתקופת אדו. בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של מקדש "טודאי-ג'י" בנארה, ופריטים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות.

בשנת 1972 הוקם האגף המערבי של המוזיאון ובשנת 1997 נפתח אגף מזרחי ומעבר המקשר בין שני אגפים אלו, המציגים בעיקר פיסול בודהיסטי וכן תערוכות מתחלפות. גן המוזיאון מכיל בית תה שמקורו באחד ממקדשי המשנה של מקדש קופוקו-ג'י (興福寺), שהועבר אל המוזיאון לשימור בשנת 1892.

==על המוזיאון עצמו==
המוזיאון מורכב מארבע גלריות. המוזיאון מציג בעיקר יצירות אומנות בודהיסטיות או יצירות אומנות יפניות, ומכיל את האוסף הנרחב ביותר של אמנות בודהיסטית מבין כל המוזיאונים ביפן.

אולם הפסלים הבודהיסטי של נארה כולל 13 גלריות תצוגה המציגות פסלים בודהיסטים מתקופת אסוקה לתקופת מורומאצ'י.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://www.japan-torii.co.i השער ליפן]

קטגוריה:יפן: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:נארה
פסטיבל מנורת לילה

פסטיבל מנורת לילה הוא פסטיבל אמנות ואור שנתי בן שלושה לילות, המתקיים מאז שנת 2014 בשכונת נווה שאנן בתל אביב-יפו. לרוב מתקיים הפסטיבל בתקופת חג המולד וחג החנוכה, שבה הלילות הארוכים בשנה. הוא כולל מיצבי ומיצגי אמנות ואור של אמנים, מעצבים, פעילים חברתיים ויוצרים רב-תחומיים. הרחובות שבהם נערך הפסטיבל נבנו לפי תוכנית המנורה, התוכנית המקורית של השכונה, בצורת חנוכייה שבה שמונה קנים ובמרכזם שָמש (רחוב לוינסקי). התוכנית לא הושלמה, ונקטעה בחלקה הדרומי עם הקמת התחנה המרכזית החדשה של תל אביב.

בשונה מפסטיבלי אור אחרים, המתרחשים באזורי תיירות, פסטיבל מנורת לילה מתקיים בשכונה רוויה במתחים חברתיים ועירוניים. הוא מתקיים בשיתוף עיריית תל אביב-יפו ולאורך השנים נתמך על ידי הקרן לתרבות בפריפריה של משרד התרבות והספורט, חברת החשמל לישראל וחברת התאורה יאיר דורם.

== היסטוריה ==
הפסטיבל נוסד בשנת 2014 על ידי האוצרים עברי באומגרטן ויאשה רוזוב, יזמי תרבות ופעילים עירוניים. הפסטיבל הראשון התקיים בדצמבר 2014, ומשך כ-10,000 מבקרים.

בשנתו השנייה משך הפסטיבל כ-20,000 מבקרים. הציגו בו עשרות אמנים, בהם תום לאב ולולו פליי, יעל פרי, לארה גבריאלי, דדי אליאס וקואופרטיב קוצ'ינטה (Kuchinate).

בשנתו השלישית משך הפסטיבל כ-28,000 מבקרים. בין האמנים שהציגו בו היו אורי זמיר, מאי אלימלך, האחיות לוז, אורי הולבן, עוז מלול וסיגלית לנדאו.

הפסטיבל הרביעי ב-2017 משך כ-40,000 מבקרים. הציגו בו כ-40 אמנים, ביניהם סיגלית לנדאו, אורי הולבן, שאול צמח ונטלי מנדל.

בשנת 2018, שנתו החמישית של הפסטיבל, הוא התקיים ב-20 וב-22 בדצמבר ואירח את האוצרת רווית הררי.

הפסטיבל השישי והאחרון התקיים בינואר 2020, ואירח את האוצרת נוגה דוידסון.

== פעילויות נוספות ==
בעקבות פתיחת חדר משאבות מים עירוני נטוש בעורף כיכר ארלינגר פיין באירועי הפסטיבל בשנת 2015 ובשנת 2016, הגישו מנהלי הפסטיבל לקרן בלומברג תוכנית הפעלה והקמה של גלריה עירונית קבועה במבנה. גלריית המשאבה נחנכה בפסטיבל 2017. היא שופצה ונחנכה בשנת 2018, והיא היום הגלריה העירונית השנייה של עיריית תל אביב-יפו. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.timesofisrael.com/leave-a-light-on-for-south-tel-aviv Leave a light on for south Tel Aviv], Times of Israel 2015
* [http://design.hit.ac.il/blog/מנורות-לילה-3 מנורת לילה #3], מאת עברי באומגרטן, מגזין כולעיצוב, 13 בפברואר 2017
* [https://timeout.co.il/תרבות/אמנות/מנורת-לילה-2017 פסטיבל "מנורת לילה" יתקיים בנווה שאנן זו הפעם הרביעית, ימים אחרי אישור החוק לגירוש וכליאת מבקשי המקלט], טיים אאוט תל אביב (2017)
* 
*[https://www.jpost.com/Israel-News/Protests-and-Christmas-carols-in-Tel-Avivs-Neveh-Shaanan-neighborhood-476406 מחאה של החזית לשחרור דרום תל אביב בפסטיבל מנורת לילה 2016] The Jerusalem Post

==הערות שוליים==

2018 09
קטגוריה:פסטיבלי אמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסטיבלים
ארתור והמינימונים (סדרת טלוויזיה, 2018)

ארתור והמינימונים - הסדרה (באנגלית: Arthur and the Minimoys - The Series) היא סדרת אנימציה ממוחשבת המבוסס מבוסס על הספר והעל הסרט המקורי הילדים "ארתור והמינימונים".

==עלילה==
עלילותיו של ארתור וחבריו בטאמש וסלניה בעולם המינימונים הנלחמים בכוחות הרשע מלתזסאר שרוצה לנקום ולשבוט בעולם המנימונים עם בנו דארקוס.

==דמויות==
*ארתור - ילד שהפך למינימון ומנסה להציל את עולם המינימונים ממלתזאר.
*בטאמש - מינימון שמנמן וצעיר וחבר של ארתור
*סליניה - מינימונית נסיכה וביתו של המלך אשר אוהבת את ארתור.
*מלתזאר - הנבל של הסדרה, רוצה לנקום ולשלוט בעולם המינימונים וגם בעולמם של בני האדם.
*דארקוס - בנו של מאלתזאר וגם זה שעוזר לו במזימותיו, לא חכם במיוחד.
*המלך - אבא של סליניה והשליט של עולם המינימונים.

==מדבבים בשפה העברית==
*דניאל מגון - ארתור
*לין כהן - בטאמש
*אלעד סמוכה - סליניה
*גדי לוי - מלתזאר
*יובל בינדר - דארקוס
*צביקה פורמן - המלך

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה צרפתיות לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה ממוחשבת
קטגוריה:סדרות הנפשה צרפתיות
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
קטגוריה:קצרמר טלוויזיה
Out In Africa

פסטיבל הסרטים הלהט"בי בדרום אפריקה Out In Africa (באנגלית: Out In Africa South African Gay and Lesbian Film Festival, או OIA) הוא פסטיבל קולנוע להט"בי אשר נוסד בשנת 1994 כדי לחגוג את ההכללה בחוקת דרום אפריקה של סעיף האוסר אפליה על רקע של נטייה מינית. מטרת הפסטיבל הייתה לשנות את המצב של חוסר הנראות של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקס (להט"ב) בחברה ובתרבות הדרום אפריקאית, אחרי עשרות שנים של דיכוי באפרטהייד, ולהיאבק נגד דימויים שליליים של להט"בים בקהילות מסורתית ודתיות, וכן כדי לשמש פלטפורמה לדיון על המצב של להט"בים בדמוקרטיה החדשה.

הפסטיבל נערך מדי שנה ביוהנסבורג ובקייפטאון, עם פסטיבלי "לווין" קטנים יותר בעיירות אחרות.

הפסטיבל פועל במשך כ-20 ימים בכל שנה, בין סוף ספטמבר עד תחילת נובמבר. מוצגים בו סרטים מקומיים ובינלאומיים, מז'אנרים שונים, כולל סרטים קצרים, תיעודיים, קומדיות ודרמות. 

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:פסטיבלי קולנוע להט"בים
קטגוריה:אפריקה: פסטיבלי קולנוע
קטגוריה:דרום אפריקה: תרבות
קטגוריה:קולנוע בדרום אפריקה
ת'ול

תֻ'וַל (בערבית: ثُوَل) היא עיר במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית. העיר שוכנת לחופו של ים סוף, 80 ק"מ צפונית לג'דה. בשנת 2007 נבחרה עיר זאת למקום משכנה של אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה. העיר הייתה מפורסמת במשך שנים כמרכז דיג מרכזי, עד שחיל הים הסעודי בנה אותה מחדש. כיום במזח הדיג שבעיר מתבצעות בעיקר עבודות יד.

העיר קרויה על שם עמק פת'ול (فثول) המקיף את העיר בדרומה ובמזרחה. בעת האחרונה עברה העיר תנופת פיתוח גדולה, בייחוד לאור הקמת אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה. פרט לאוניברסיטה ישנם כמה משרדים ממשלתיים הממוקמים בעיר זו.

==היסטוריה==
בעבר נקראה העיר ת'ול בשם דעיג'יה (دعيجية). העיר ת'ול הייתה מרכז מסחרי חשוב עבור הכפרים שלידה עקב השוק שהיה ממוקם בה. כמו כן בעיר זו שכנו בני השבט ג'חאדלה (جحادلة) שעיסוקם המרכזי היה שליית פנינים ומכירתם במקומות מרכזיים על חוף הים האדום, כמו נמל מאסאווה באריתריאה ונמל סווקין בסודאן. התפתחות העיר הקטינה את מספר התושבים העוסקים בשליית פנינים וכיום אין תושבים העוסקים במקצוע זה.

שייח' עאתק אלבלאדי (عاتق البلادي) תיאר את העיר דעיג'יה כך: "דעיג'יה היא עיר חוף קטנה ותוססת, בעלת שכונות רבות שבהם ישנם מסגדים, תחנות משטרה, מרפאות וכמה בתי ספר השוכנים סמוך לכביש המחבר את ג'דה ו (رابغ). מלאכתם המקורית של תושבי העיר הייתה דיג והיום עיר זאת נקראת בשם ת'ול.

===העיר ת'ול בשירה הערבית===
העיר ת'ול מוזכרת בשיר שכתב המשורר מכי שהאב אלדין אחמד בן אלחסין (مكي شهاب الدين أحمد بن الحسين) (בנו של השריף של מכה בראכת בן מוחמד) בשנת 912 להיג'רה.

==אתרים מרכזיים בעיר==
* אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה
* הנמל של ת'ול: נמל קדום שהוקם לפני כמה מאות שנים. נמל זה ידוע בעיקר בשל שפע הדגים והפנינם שבו, זאת לצד שוניות אלמוגים מרהיבות הממוקמות בחופים שלצידו.
* ה של ת'ול: נבנה על ידי החברה עראמקו הסעודית והוא ממוקם בסמוך לעיר.
* בניין העירייה
* מסגד החוף
* האי המלכותי (الجزيرة الملكية)

==ראו גם==
* ג'דה ההיסטורית
* אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערב הסעודית: ערי חוף
שתיקות הארמון

שתיקות הארמון (בערבית תוניסאית: صمت القصور) הוא סרט דרמה תוניסאי-צרפתי משנת 1994 שביימה, כתבה וערכה מופידה טלאטלי, והפיקו אחמד באהא וריצ'רד מגניאן. הסרט מספר על נערה מתבגרת בשם עליה, שבעקבות שחרורה של תוניס מהשלטון הצרפתי היא משתחררת מארמון בו שירתה.

הסרט הופץ לראשונה בקנדה ב-4 בספטמבר 1994, ולאחר כמה ימים, ב-7 בספטמבר, הופץ בצרפת. בישראל הסרט הוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב. שפות הסרט הן ערבית וצרפתית, ואורכו כ-127 דקות.

מופידה טלאטלי סיפרה שהיא כתבה את הסרט בתגובה למחלתה החמורה והפתאומית של אמה, ושלאחר שהיא הכינה אותו היא הבינה שהיא לא ידעה הרבה על חייה של אמה. הסרט היה מועמד וזכה במספר פרסים.

== תקציר העלילה ==
הסרט מספר על עליה, בתם של משרתת בארמון ה"ביי" (מושל תוניסיה) ושל אחד מגברי הארמון. עליה היא נערה מתבגרת המתחקה בזיכרונותיה אחר זהותה וזהות אביה המסתורי. הסרט מתמקד בהתבגרותה של עליה המשתחררת בסופו של דבר משלטון הארמון ושתיקותיו, על רקע שחרורה של תוניס מהשלטון הצרפתי. הסרט משרטט ברגישות וצבעוניות רבה את עולמן של הנשים המשרתות בארמונות העשירים, מצד אחד הוא מראה את חולשתן וניצולן, ומצד שני הוא מראה את ההווי, המוזיקה והצבע בחיי היום יום של הארמון.

== שחקנים ודמויות ==
* אמל חדילי – חדיג'ה
* נג'יה אורגי – חלתי חדא
* הנד סברי – עליה
* פאטימה בן סיידן – מרודיה
* זהירה בן עמאר – חביבה

== הפצה ==
הסרט הופץ לראשונה בקנדה ב-4 בספטמבר 1994, בצרפת ב-7 בספטמבר 1994 ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 1994. בישראל הסרט שודר בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב.

== ביקורות ==
הסרט זכה לביקורת חיובית מפסטיבל הסרטים של ניו יורק שהתקיים בשנת 1994. מבקר העיתון "New York Times", קארין ג'יימס, תיאר את הסרט כ"סיפור אוניברסלי של גיל העמידה עם טוויסט פמיניסטי". לאחר השחרור הרחב של הסרט בשנת 1996, אתר "L.A. Times" שיבח את הסרט ואמר שהסרט "אכזרי ומרכז". בשנת 2011, הסופר פול סדרה, כתב מאמר המתאר את הרלוונטיות של הסרט כיום בעולם הערבי.

== פרסים ==
הסרט זכה במספר פרסים: מצלמת הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן, קערת הזהב של פסטיבל הסרטים קרתגו, פרס מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופרס מפסטיבל הסרטים של איסטנבול.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:קולנוע בתוניסיה
נילס הולגרסון (סדרת טלוויזיה, 2017)

נילס הולגרסון (באנגלית: 2017 Nils Holgersson) היא סדרת אנימציה ממוחשבת המבוססת על הספר והעל האנימה באותו שם.

==עלילה==
נילס, ילד שובב, מצטרף יחד עם חברו מולי אווז הבית, אל להקת אווזי הבר לאחר שננס מכושף הקטין אותו.

==דמויות==
*נילס הולגרסון - ילד שובב שהפך לקטן על ידי אטנור כעונש על תעלוליו.
*מולי - אווז הבית של נילס
*אתנור - ננס מכשף אשר הפך את נילס לקטן כעונש וגם כדי ללמד אותו לקח על תעלוליו.
*דאפי - אווזת בר שמולי מאוהב בה.
*המפקדת אקה - מנהיגת אווזי הבר הקשוחה.
*אינגריד - אווזה עדינה ויפה.
*צילי - האווזה שאוהבת לשיר.
*גורגו - עיט שחושב שהוא אווז.
*לינה - נכדתו של אתנור בעלת חליל קסם מרפא.
*שושו - שועל מרושע אשר רוצה לטרוף את נילס ואווזי הבר.
*האלף השחור - ננס דמו גובלין, הנבל הראשי בסדרה.
*קרובאק - העורב הטיפש של האלף השחור.

קטגוריה:סדרות טלוויזיה לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה ממוחשבת
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
קטגוריה:קצרמר טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
ז'יגה הירשלר

ז'יגה הירשלר (בסרבו-קרואטית: Žiga Hirschler; 21 במרץ 1894, וליקה טרנוביטיצה, סמוך לביילובאר, האימפריה האוסטרו-הונגרית – נובמבר 1941, מחנה ההשמדה יאסנובאץ, המדינה העצמאית של קרואטיה) היה מלחין, פסנתרן, מבקר אמנות ועיתונאי יהודי אשר פעל בממלכת יוגוסלביה ונודע בליקוט, תיעוד והפצה של מוזיקה יהודית עממית.

==קורות חייו==
ז'יגה הירשלר נולד בכפר וליקה טרנוביטיצה, השוכן סמוך לביילובאר. ב-1917 סיים את האקדמיה למוזיקה של אוניברסיטת זאגרב. עבודתו של הירשלר נחלקה לשני תחומים. מוזיקה קלאסית ומוזיקה יהודית. הוא הלחין 44 יצירות מוזיקליות ובכללן 3 אופרות, 5 אופרטות, מוזיקה לתיאטרון, וקונצ'רטים לתזמורת. רבות מיצירותיו אבדו במהלך השואה וניתן ללמוד עליהן מכתבות בעיתונות התקופה, המציינים שיצירותיו נוגנו בפלזן, אוסייק, ליובליאנה וזאגרב וזכו להצלחה. כמו כן נוגנו יצירותיו באופן תדיר ברדיו זאגרב וברדיו בלגרד. יצירותיו שילבו מוטיבים עממיים קרואטיים לצד עיבודים מודרניים, זכו לאהדה בקרב הקהל הרחב ולביקורת בקרב מבקרי המוזיקה על היותם "מסחריים". ב-1938 הופיע עם מבחר מיצירותיו בפסטיבל המוזיקה שנערך בבריסל.

הירשלר ליקט, תיעד, עיבד והקליט מוזיקה עממית יהודית. מעבודתו זו נותר אוסף של 60 שירים ביידיש ובעברית אותם עיבד והקליט כאשר הוא מנגן על פסנתר. במקביל, היה מבקר מוזיקה וכתב 850 מאמרים בתחומי יצירתו בעיתונות היוגוסלבית. קיים תיעוד על שמונה ספרי מוזיקה שערך ופרסם, אך הם אבדו בשואה.

באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור קרואטיה נמסר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה, ומיד הוחל ברדיפת יהודים ושילוחם למחנות ריכוז ומהם למחנות ההשמדה. מוזיקאים ועיתונאים מזאגרב ניסו לפעול מול שלטונות האוסטאשה למניעת מעצרו של הירשלר, ולהשיג לו אשרת מעבר לאזור הכיבוש האיטלקי. ב-21 בספטמבר 1941 כתב הירשלר את מכתבו האחרון מדירתו בזאגרב. הוא נעצר וגורש למחנה ההשמדה יאסנובאץ, ושם הוצא להורג ככל הנראה במהלך נובמבר 1941.

==קישורים חיצוניים==
* [https://he.wikisource.org/wiki/Židovske_narodne_pjesme Židovske narodne pjesme], אוסף של 60 שירים ביידיש ובעברית בעיבוד מוזיקלי וליווי בנגינת פסנתר על ידי ז'יגה הירשלר, באתר ויקיסורס

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:זאגרב: אישים
קטגוריה:יהודים קרואטים
קטגוריה:עיתונאים יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:יהודים בשואה: יוגוסלביה
קטגוריה:מוזיקאים שנספו בשואה
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז וההשמדה יאסנובאץ
קטגוריה:ילידי 1894
קטגוריה:נפטרים ב-1941
קטגוריה:קרואטים שנפטרו במאה ה-20
פסטיבל סרטי נשים הבין-לאומי בקהיר

פסטיבל סרטי נשים הבין-לאומי בקהיר (בערבית: مهرجان القاهرة الدولي لسينما المرأة ובראשי תיבות באנגלית CIWFF) היא יוזמה עצמאית המוקדשת לתמיכה בסרטים בבימוין של נשים מכל רחבי העולם. 

מטרת הפסטיבל היא לשמש כפלטפורמה שדרכה סרטים שנוצרו על ידי נשים יוצגו לקהל וכן להוות "נקודת מפגש עבור הקהל והיוצרות". לצורך כך, הסרטים מוקרנים ללא תשלום עם כתוביות בערבית ובאנגלית, ונערכים פאנלים, הפעלות, וכיתות אמן עם אורחי הפסטיבל.

== היסטוריה ==
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 2008 בשמות אנטרה סינאסטאס (בערבית: بين سينمائيات) או שיירת סרטי נשים ערביות ומאמריקה הלטינית (בערבית: قافلة سينما المرأة العربية واللاتينية). במקומות שונים בעולם הערבי, אמריקה הלטינית, והעולם דובר הספרדית. במהלך השנים, היוזמה פותחה עד שבסופו של דבר, היא התרחבה לכדי פסטיבל בינלאומי המתרחש בקהיר, ואשר עדיין כולל את הקרוואן כאחד מקטעי הפסטיבל הרבים.

== אירועים ופעילויות ==
לאורך כל הפסטיבל, כיתות אמן ופאנלים מתקיימים כדי להכיר לקהל את היוצרות וכדי לפתח דיונים על הנושאים שהסרטים עוסקים בהם.

אחד מעמודי התווך של הפסטיבל הוא "סדנת דקה אחת" (בערבית: ورشة أفلام الدقيقة الواحدة). את הסדנה מדריכה הבמאית ומייסדת CIWFF, אמאל רמסס, ובו היא מלמדת נשים שאינן מעולם הקולנוע את היסודות של עשיית סרטים קצרים על מנת לכתוב, לשחק, לצלם ולביים סרט באורך דקה בנושא נבחר. הסדנה מתקיימת מספר פעמים במהלך השנה בערים שונות ברחבי מצרים והעולם הערבי, אמריקה הלטינית ואירופה.

בכל פסטיבל מבנה התוכנית הוא שונה, אך הוא תמיד כולל את הקרוואן שהיה האירוע שהוליד אותו. כל שנה גם נבחרת קולנוענית אחת הזוכה למחווה והכרה, ומבחר מסרטיה מוקרן בקטע הנקרא ′Tribute to a Cineaste′, במסגרתו היא גם מקיימת פאנל ומקבלת שאלות מהקהל. תוכניות אחרות שחוזרות על עצמן כוללות "מדינה בפוקוס" ו"פסטיבל אורח"—בו הפסטיבל מארח פסטיבל נשים אחר מכל מקום בעולם.

== פרס ==
במסגרת CIWFF מוענק רק פרס אחד: פרס הקהל. הוא ניתן לראשונה ב-2013. כל הסרט שמוצג בפסטיבל מועמד לפרס, מלבד הסרטים מהקרוואן, תוכנית המחווה או הסדנה. רק ציבור באי הפסטיבל מצביעים לזוכה, אין התערבות מצד הפסטיבל או וועדותיו. אם נבחר סרט קצר, הפרס מחולק בינו לבין הסרט שבמקום השני. את הפרס מקבלת במאית הסרט הזוכה, וסרטה מוקרן בערב סגירת הפסטיבל.

בין הסרטים שזכו בפרס הקהל הם:
{| class="wikitable" style="margin-bottom: 10px;"
!שנה
!סרט
!במאית
|-
!2017
|آية والبحر
|מרים טוזאני
|-
!2016
|رحلة في الرحيل<br />
|הנד צ'ופאני
|-
! rowspan="2" |2014
|يد اللوح
|כותר בן הניה
|-
|Herfeh: Mostanadsaz<br />
|פרהנאז שריפי, פירוזה חוסרובאני, מינה קשאווראז, נהיד רזאי, סהר סלהשור, ספידה אבטאהי, שירין ברגהנוואר
|-
!2013
|Silent City
|תריס אנה
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=8VIHqGiW46I הטריילר של 9 CIWFF]
* [https://vimeo.com/160429856 עשיית 9 CIWFF]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסטיבלים לסרטי נשים
קטגוריה:אפריקה: פסטיבלי קולנוע
קטגוריה:מצרים: תרבות
קטגוריה:קהיר
קטגוריה:נשים במצרים
יחסי איראן–אלג'יריה

יחסי איראן-אלג'יריה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית.

אלג'יריה היא אחת מהמדינות הסוניות היחידות שיחסיה עם איראן ידידותיים, על אף שאזרחי איראן ברובם שיעים, בעוד רוב אזרחי אלג'יריה סונים. עם זאת, אף על פי ששתי המדינות נהנות ממערכת יחסים ידידותית, לעיתים היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים, בתקופת מלחמת האזרחים האלג'יראית בשנות ה-90, ובעקבות מצבה הנוכחי של איראן בקרב העולם הערבי. עם זאת, שתי המדינות קשורות בקשר הדוק, בשל הנייטרליות של אלג'יריה בנוגע לסכסוכים בעולם הערבי בין סעודיה לאיראן ובשל תמיכתן המשותפת בחזית פוליסריו.

כיום, לאיראן יש שגרירות באלג'יר ולאלג'יריה שגרירות בטהראן.

== היסטוריה ==
=== בתקופת האימפריה המוסלמית ===

בתקופת האימפריה המוסלמית וכיבוש אלג'יריה על ידי המוסלמים, שושלת רוסטמיד, שהייתה שושלת אסלאמית מפורסמת באלג'יריה, הייתה ממוצא פרסי.

=== לאחר עצמאות אלג'יריה ===
לאחר עצמאות אלג'יריה, עד מהרה נוצרו יחסים דיפלומטיים בינה ובין איראן, אולם בשל המרחק הגאוגרפי בין שתי המדינות והיעדר אינטרסים, נותרו יחסי שתי המדינות צנועים למדי.

לאחר המהפכה האיראנית ונפילת השאה, שימשה אלג'יריה כנציגתה של איראן בארצות הברית מ-1981 עד מלחמת האזרחים האלג'יראית.

=== מלחמת האזרחים האלג'יראית ===

בשנת 1991 פרצה מלחמת האזרחים האלג'יראית, לאחר שהממשלה ביטלה את תוצאות הבחירות הדמוקרטיות שבהן זכתה מפלגה אסלאמית. במהלך המלחמה האשימה ממשלת אלג'יריה את איראן כי יחד עם ערב הסעודית, מרוקו, סודאן ולוב, היא מתערבת בסכסוך פנימי וכי היא תומכת ב"קבוצה האסלאמית המזוינת", נגדה נלחמה הממשלה.

נשיא אלג'יריה, שאד'לי בן ג'דיד, האמין כי אלג'יריה אינה יכולה להפוך לאיראן חדשה, והאסלאמיסטים, שנתמכו על ידי איראן וסעודיה, דוכאו. תמיכת איראן במורדים הובילה בסופו של דבר את אלג'יריה לוותר על היותה נציגת איראן בארצות הברית. לאחר מכן פקיסטן החליפה את אלג'יריה בתפקידה זה.

=== מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית ===
מאז סיום מלחמת האזרחים במדינה, שוקמו היחסים בין איראן ואלג'יריה על ידי נשיא איראן מוחמד ח'אתמי ונשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, אולם קיים חשש כבד כי בשל כך טושטשה המעורבות האיראנית בתקופת מלחמת האזרחים. עם זאת, אלג'יריה עדיין מטילה מגבלות מסוימות על המעורבות האיראנית במדינה.

למרות החששות וחוסר האמון ההיסטורי, איראן ואלג'יריה עדיין חולקות דעות דומות בנושאים רבים. שתי המדינות התנגדו לאופוזיציה הסורית והתימנית, אם כי דרכי הפעולה של שתי המדינות שונות. בעוד אלג'יריה קוראת לגישור והפסקת אש, איראן מעורבת בצורה צבאית בסכסוכים אלו. בשל כך, ובשל פעולות איראניות נוספות, אלג'יריה היא אחת המדינות היחידות בעולם הערבי אשר משתפת פעולה עם איראן.

אלג'יריה שומרת על קשרים תרבותיים חזקים עם איראן, לצד שמירה על מורשת הנייטרליות שלה בנושאי ביטחון. כמו כן הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות נמצאים אף הם במגמת צמיחה, וסוללים את הדרך לקשרים הדוקים יותר בין שתי המדינות.

== ראו גם ==
* יחסי איראן-יוון
* יחסי אלג'יריה-ארצות הברית
* יחסי איראן-סוריה

== קישורים חיצוניים ==

* אתר [http://www.algeriaemb.ir/ שגרירות איראן באלג'יריה]
* אתר [http://alger.mfa.ir/?siteid=220/ שגרירות הרפובליקה האסלאמית של איראן באלג'יריה]

== הערות שוליים ==
המוזיאון הלאומי לאמנות של אוסקה

המוזיאון הלאומי לאמנות של אוסקה (Kokuritsu Kokusai Bijutsukan ביפנית: 国立国際美術館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בעיר אוסקה.

== ההיסטוריה של המבנה ==
המוזיאון הלאומי לאמנות, אוסקה הוא מבנה תת-קרקעי הממוקם באי נאקאנושימה, בין נהר דז'ימה לנהר טוסאבורי, כ-10 דקות מערבית לתחנת אוסאבאשי המרכזית . הבניין המקורי של המוזיאון הלאומי לאמנות של אוסקה נבנה עבור תערוכת "אקספו 70'", שהתקיימה באוסקה בשנת 1970. המבנה תוכנן כמוזיאון זמני לאמנות שליווה את התערוכה. בשנת 1977 הוסב הבניין למוזיאון קבוע, שנפתח ב-15 באוקטובר 1977. באותה עת היה זה המוזיאון הלאומי הרביעי לאמנות ביפן. בתחילה הוצגו במוזיאון בעיקר יצירות מן האוסף של המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית של קיוטו. בשנת 1978 נתרם למוזיאון אוסף בן 828 יצירות על ידי מאוספו של קייצי הושי Kaichi Ohashi בשנת 2011 מנה האוסף כ-6,000 פריטים הכוללים ציורים, פסלים, הדפסים ועבודות במדיה נוספות. 

== המוזיאון ==
בינואר 2004 נסגר המוזיאון באופן זמני ונהרס המבנה עקב הזדקנותו וכן בשל מגבלות שטח. אזור המוזיאון הישן שנהרס הפך לחניון, בזמן שהמוצגים הועברו למיקומו המרכזי והנוכחי בנקאנושימה שנפתח בנובמבר 2004. במקומו נפתח בניין חדש שתוכנן על ידי סזאר פלי וחברי קבוצתו ביפן César Pelli & Associates Japan. מבנה המוזיאון הוא דוגמה לאמנותו של האדריכל המודרני הארגנטינאי. המבנה העיצובי הנראה כלפי חוץ מייצג קנים מנופפים ברוח. הכניסה, האודיטוריום, המסעדה וחנות המוזיאון ממוקמים ממש מתחת לפני הקרקע, עם תערוכות ומתקני אחסון בשתי הקומות הבאות מתחת. תערוכות אוסף מתקיימות בעיקר במפלס מרתף 2, כאשר במפלס מרתף 3 מתקיימות תערוכות מיוחדות. 

המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות לצד תצוגות מאוסף המוזיאון.

במוזיאון מוצגות יצירות של פול סזאן, מקס ארנסט, פבלו פיקאסו ויצירות בתחום של מיצב של צ'יהרו שיוטה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:אוסקה
קטגוריה:מבנים שתכנן סזאר פלי
Complete Best

Complete Best (בעברית: השלם הטוב ביותר) הוא אלבום אוסף של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-27 בפברואר 2008 ביפן, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט יפן.

עם יציאתו נכנס אל המקום ה-3 במצעד האלבומים היפני, שם הגיע למעמד זהב.

== רקע ==
האלבום יצא לאור מספר ימים לפני סדרת הופעות של סלין דיון ביפן כחלק מסיבוב ההופעות "Taking Chances World Tour". בין היתר, כולל אלבום האוסף את השיר "To Love You More" אשר היה לימים ללהיט הכי גדול של דיון במדינה. השיר שהה 4 שבועות במקום הראשון במצעד השירים היפניים, ואף מכר למעלה ממיליון וחצי עותקים. בנוסף, הוא גם כלל את השירים "The Power of the Dream" ו-"Be the Man" אשר זכו להצלחה ביפן.

בנוסף לכך, אלבום האוסף כולל את השיר "A World to Believe In". שיר חדש אשר נכתב במיוחד לאלבום ובו מתארחת הזמרת היפנית האנגלייה יונה איטו. השיר שוחרר כסינגל מתוך אלבום האוסף בינואר 2008, והגיע למקום ה-8 ביפן. זו הייתה הפעם הראשונה מאז שנת 1999 שדיון הצליחה להיכנס למצעד היפני. במקביל, השיר יצא גם כסינגל השלישי מתוך אלבומה Taking Chances, אשר יצא כמה חודשים קודם לכן. גם הגרסה אשר נכללה באלבום האוסף הזה, הייתה ללא הזמרת יונה איטו וגרסה זו יצאה כסינגל מחוץ ליפן. ב-22 ביולי 2009 יצאה גרסה נוספת של האלבום תחת הפורמט Blu-spec CD, גם גרסה זו שוחררה ביפן בלבד.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!יפן (RIAJ)
|זהב
|173,100
|}

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי אוסף של סלין דיון
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד פוסטר
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי וולטר אפאנאסייף
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק וייק
קטגוריה:אלבומי חברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
האחות

"האחות" (באנגלית: The Nurse) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי קצר אותו ביים והפיק ג'וליאן טרי, לפי תסריט שכתב אלכסנדר אנדרסון. הסרט הקצר נכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ועלילתו עוסקת באחות-שֵׁדה. שתי השחקניות בסרט הקצר הן אריה וולטרס והאנה פלאצי.

הסרט פורסם ב-16 באוגוסט 2017 והיה לאחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו במסגרת תחרות "יצירת האנאבל שלי".

== עלילה ==
הסרט מתחיל בסצנה חשוכה, בה מתגלגלת לעבר חדרה של אמילי (אריה וולטרס) עגלת בית חולים. אמילי מתעוררת בבהלה וקוראת לאחות שמתגלה כאחות-שֵׁדה (מעין ספין אוף לנזירה-שֵׁדה), אך לא זוכה למענה. בעקבות כך, אוחזת אמילי בעמוד האינפוזיה אליו היא חוברה ובכוס המים שהונחה ליד מיטתה במטרה ללכת ולמלא אותה, אף על פי שאינה רואה דבר.

בהמשך, היא מגיעה למסדרון בית החולים, שם היא שומעת רעשים מרתיעים, שגורמים לה להפיל את כוס המים ולרוץ לעבר חדרה במטרה לחפש את לחצן המצוקה שלה. לאחר שלחצה עליו, מגיעה האחות, שמיד מרגיעה אותה ומורידה לה את התחבושות. כאשר אמילי מביטה בפניה של האחות, היא נחרדת לגלות שאלו פניה של האחות-שֵׁדה.

הסרט מסתיים כאשר האחות מביטה באמילי וזו זועקת לעזרה וצורחת באימה, בתקווה שמישהו יישמע אותה.

== צוות השחקנים והדמויות ==
* אריה וולטרס – אמילי
* חנה פלאצי – אחות-שֵׁדה

== הוצאה ==
הסרט הקצר הועמד בתחרות "יצירת האנאבל שלי" ופרק זמן ליציאתו, במאי הסרט "אנאבל: הבריאה" דייוויד פ. סנדברג, הודיע שהוא אחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2017
קטגוריה:סרטי אימה מ-2017
קטגוריה:היקום הקולנועי של לזמן את הרוע
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי בתי חולים
פילוסטרטוס מלמנוס

פילוסטרטוס מלמנוס (ביוונית: Φιλόστρατος ὁ Λήμνιος; 190–230 לספירה לערך); ידוע גם בשם פילוסטרטוס הזקן כדי להבדילו מנכדו, פילוסטרטוס הצעיר, שהיה גם הוא מלמנוס; היה סופיסט בתקופת האימפריה הרומית. הוא היה ככל הנראה אחיינו של הסופיסט פילוסטרטוס מאתונה, ונזקפים לזכותו שני ספרים שבעבר יוחסו לדודו.

== חיבוריו ==
"תמונות" (ביוונית: אֵייקוֹנֶס) הוא לכאורה תיאור של 64 ציורים בגלריה נאפוליטנית. גתה, ולקר , ברון , ברטרנד (E. Bertrand), הלביג ואחרים, טענו כי התיאורים הללו הם אכן של יצירות אמנות קיימות, היינה ופרידריכס דוחים זאת. בכל מקרה, תיאורים אלה מעניינים, באשר הם מראים את האופן שבו אמנים מהעת העתיקה השתמשו בנושאים מיתולוגיים ואחרים, והם כתובים עם ידע אמנותי בשפה אטרקטיבית.

פילוסטרטוס הצעיר חיבר סדרה שנייה של "תמונות" ובהקדמה לחיבורו הודה לפילוסטרטוס הזקן על חיבור הסדרה הראשונה, וכך בסופו של דבר היא יוחסה לו במקום לפילוסטרטוס מאתונה, כפי שיוחסה לו קודם לכן.

"הרויקוס" ("על גיבורים") הוא חיבור מקיף על גיבורי מלחמת טרויה. הוא כתוב בצורה של שיחה בין כורם תראקי על חוף הדרדנלים לבין סוחר פיניקי השואב את הידע שלו מהגיבור פרוטיסלאוס . פלמדס מהולל על חשבונו של אודיסאוס, והומרוס מותקף על חוסר הגינותו כלפיו. נטען גם כי פילוסטרטוס מתאר כאן סדרת ציורים הרואים בארמונה של הקיסרית יוליה דומנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופיסטים
קטגוריה:פילוסופים באימפריה הרומית
קטגוריה:רטוריקנים ביוון העתיקה
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3
המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית של קיוטו

המוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית של קיוטו (ביפנית: 京都国立近代美術館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בעיר קיוטו שביפן.

== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם נפתח ב-1 במרץ 1963 בבניין ששימש קודם לכן כאולם עירוני לתערוכות מסחר ותעשייה. ב-1 ביוני 1967 זכה המוזיאון למעמד לאומי. בשנת 1984 נהרס מבנה המוזיאון ובמקומו הוקם מבנה חדש, שנפתח ב-26 באוקטובר 1986. מרבית שטחו של המוזיאון מוקדש לתערוכות מתחלפות. וחלק נוסף מוקדש לתצוגה מתחלפת מאוסף המוזיאון. אוסף המוזיאון כולל אמנות יפנית מן המאה ה-20 לצד אמנות מערבית במדיה שונות כגון ציור, פיסול, צילום, קדרות ועוד. באוסף המוזיאון עבודות של אמנים מערביים ידועי שם כגון מארק שאגאל, מקס ארנסט, דייוויד הוקני, וסילי קנדינסקי ואחרים. בנוסף, מתמקד המוזיאון באיסוף אמנים מאזור העיר קיוטו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קיוטו: מבנים
קטגוריה:יפן: מוזיאונים לאמנות
פילוסטרטוס הצעיר

פילוסטרטוס הצעיר (ביוונית: Φιλόστρατος ὁ Νεώτερος; פרח במאה ה-3 לספירה); ידוע גם בכינוי פילוסטרטוס מלמנוס; היה סופיסט בתקופת האימפריה הרומית.

הוא היה מחבר הסדרה השנייה של "תמונות" (ביוונית: "אייקונס"), שלא שרדה בשלמותה. בהקדמה הוא משבח את אבי אמו, שכתב את הסדרה הראשונה; זהו ככל הנראה הסופר הידוע יותר בכינוי פילוסטרטוס מלמנוס, שבעצמו היה חתנו של הסופיסט המפורסם פילוסטרטוס מאתונה.

תאריך חיבורו של החיבור הזה, היחיד שידוע מאת המחבר הזה, נע בין השנים 250–300 לספירה. אם התאריך המוקדם יותר הוא הנכון, פילוסטרטוס זה יכול בהחלט להיות אותו אדם שכיהן כארכון של אתונה בשנת 255 לספירה.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופיסטים
קטגוריה:פילוסופים באימפריה הרומית
קטגוריה:רטוריקנים ביוון העתיקה
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית