OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נאוטילוס (ז'ול ורן)

"נאוטילוס" תחת המים. איור מתוך ההוצאה הראשונה של "עשרים אלף מיל מתחת למים".
נאוטילוס (בצרפתית: Nautilus) היא הצוללת שעליה פיקד קפטן נמו ברומנים של ז'ול ורן "עשרים אלף מיל מתחת למים" (1870) ו"אי התעלומות" (1874). ז'ול ורן קרא לצוללת 'נאוטילוס' על שם הצוללת האמיתית של רוברט פולטון, שגם שמה היה "'נאוטילוס'". את העיצוב של ה'נאוטילוס' הבדיונית קיבל ורן מהדגם של הצוללת 'פלונז'ר' של הצי הצרפתי שהוא ראה בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, שלוש שנים לפני שכתב את הרומן שלו.

==תיאור==
'נאוטילוס' מתוארת על ידי ורן כ"יצירת מופת המכילה יצירות מופת". היא תוכננה על ידי קפטן נמו שהוא גם מפקדה. לצוללת גוף גלילי באורך 70 מטר וברוחב שמונה מטרים, וכוללת מדחף בעל ארבעה להבים, שקוטרו שישה מטרים.

החשמל מסופק על ידי סוללות נתרן (כאשר הנתרן מסופק על ידי אלקטרופורזה של מי הים) שהם מקור הכוח העיקרי של כלי השיט עבור ההנעה של הצוללת ופעילויות נוספות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.vernianera.com/Nautilus/ Jules Verne's Nautilus] באתר vernianera
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צוללות
קטגוריה:ז'ול ורן
דיאנה האג'ייבה

האג'ייבה, [[קייב, 2017]]
דיאנה האג'ייבה (באזרית: Diana Hacıyeva; נולדה ב-13 ביוני 1989) היא זמרת ומפיקה מוזיקלית אזרית, הידועה גם בשם הבמה DiHaj, וכחברה בלהקה בשם זה. ייצגה את אזרבייג'ן באירוויזיון 2017 עם השיר "Skeletons" (באנגלית: "שלדים").

== חייו ==
האג'ייבה נולדה בבאקו. בתום לימודיה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה בבאקו החלה לפעול בשם DiHaj, שהפך בהובלתה להרכב מוזיקה אלקטרונית בן שלושה חברים.

בשנת 2011 השתתפה האג'ייבה בתחרות לבחירת השיר שייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון של אותה שנה, אך הודחה בשלב הראשון.

בדצמבר 2016 הודיעה רשות השידור האזרית כי האג'ייבה תייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון לשנת 2017. ב-11 במרץ נחשף השיר "Skeletons". השיר הצליח להעפיל לגמר התחרות ושם סיים במקום ה-14.

האג'ייבה נישאה בשנת 2009 והיא אם לילד.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות אזריות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2017
קטגוריה:באקו: אישים
קטגוריה:נציגי אזרבייג'ן באירוויזיון
קטגוריה:אזריות שנולדו ב-1989
באלאז'ו

באלאז'ו (בצרפתית: Le Balajo) הוא בר ידוע לריקודים והחל משנות ה-1980 דיסקוטק בסביבת הבסטיליה, ברחוב "רו דה לאפ" מספר 9 ברובע האחד עשר של פריז, בירת צרפת. בימינו "באלאז'ו" מארגן בעיקר ערבי ריקודים לטינים - סלסה פורטוריקניים וריקודים קובניים, אך גם מופעי בורלסקה "גלאם" ו"שיק", ולעיתים גם ערבי "רטרו" עם ריקודים לצלילי אקורדיון כמו בשנות הקמתו.
== היסטוריה ==
המקום נפתח בשנת 1935 במקום ה"באל ורנה", על ידי ז'ורז' פראנס, המכונה "ז'ו". משמו נגזר השם "באלאז'ו", כלומר "באל של ז'ו". פראנס ניהל קודם לכן באותו רחוב במספר 32 באר בשם "באסטוש". הוא קנה את המקום של באלאז'ו" מבעליו המבוגרים של המלון "ורנה" ששכן בקומה מעל, אחרי שנמצאה במלון גופה של זונה שנרצחה. הצייר ממוצא ברטוני אנרי מאהה, לימים המעצב של מולן רוז', נדרש לעצב את פנים הבר. בהמשך פראנס קנה בית חרושת לרהיטים הצמוד לבית והרחיב את המקום. ב-18 ביוני 1936 "באלאז'ו" המורחב נחנך עם מופע של הזמרת מיסטנגט וזכה בשנים הבאות להצלחה רבה. הבאר, שצויד עם אולם בעל 400 מקומות, הצטיין בערבי הריקודים לצלילי האקורדיון ומשך רבים מהבוהמה וגם מאנשי העולם התחתון שבסביבה. עם הסלבריטאים שפקדו את המקום נמנו הזמרות ארלטי, מרלן דיטריך, הסופרים פרנסיס קרקו, ז'וזף קסל, לואי פרדינאן סלין, מרסל אמה, הבמאי אבל גאנס, העיתונאי פייר לזרף ואחרים.

בימי מלחמת העולם השנייה הבר נסגר. הוא נפתח שוב ב-24 בדצמבר 1944 והפך שוב למקום מבוקש לבילויים וריקודים. חזרה לכאן מיסטנגט, באו גם מוריס שבלייה,ז'אן גאסן, ג'נגו ריינהארדט, פיליפ קלה, מרסל סרדאן, גרגורי פק, רוברט מיצ'ם, סופיה לורן ואחרים. בוצע כאן ריקוד שהולחן על ידי המלחין ג'ו פריווא לכבוד הגעתה של ריטה הייוורת. ב"באלאז'ו" התקיימה חתונתה של אדית פיאף עם ז'אק פילס. מולוג'י שר את השיר "רו דה לאפ" של פרנסיס למארק, יליד הרחוב. בריז'יט ברדו הייתה מגיעה לכאן "אינקוגניטו".

בשנת 1982 הבעלות על הבר עברה לידי רובר לז'א (Lajeat) ובנו, האלוף בגראפלינג ז'אק, המכונה "ג'י קורן". בהזדמנות זאת הוסב המקום לדיסקוטק והותאמו לו התקליטים, התאורה והסאונד. לעומת זאת דאגו לשמר את עיצוב הפנים המקורי של אנרי מאהה משנות ה-1930
בשנת 1994 ז'אק לז'א, בעזרת המתאבקים לשעבר רמי בל ודניאל שמיד צלחו לשמור על הרייטינג של המקום.
באותה תקופה הזמר אלבר דה פנאם (אלבר גרינטוש) ארגן ב"באלז'ו" בכל יום שני את הערבים המכונים "Soirée phare de Tout Paris" -("ערב המגדלור של כל פריז" של כל ה"מקושרים" וה"people") ואחר כך הוסיף ערבים דומים גם בימי חמישי.

בשנת 2007 עבר הדיסקוטק שיפוץ נוסף, שוב תוך שימור העיצוב המקורי. בשנת 2011, שנת ה-75 של המקום, התקיים בו השלב הסופי של תחרות ה די ג'יי של צרפת.
איש טלוויזיה פול ורמוס והערוץ הצרפתי פראנס 3 ארגנו כאן את תוכניות הטלוויזיה "ורמוס כובש את בסטיליה".
ב-2015 הופיעה ב"באלאז'ו" הזמרת הוותיקה רז'ין עם המופע שלה " La Guinguette de Régine".
בכל שנה מתארגן בדיסקותק "שבוע האופנה" עם הפרזנטציות של מעצב האופנה כריסטוף גיארמה וכמו כן הקורסים לזמרה לילידים של ארמנד אלטאי.

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.leparisien.fr/paris-75/paris-75005/au-balajo-on-y-danse-depuis-75-ans-18-06-2011-1498257.php כתבה ב"לה פריזיין" במלאת 75 שנה ל"באלאז'ו"]
*[http://grand-hotel-francais-charme-marais-bastille.com/en/le-balajo-dancing-paris/ באתר התיירות "גראן אוטל פראנסה"] 

קטגוריה:מועדוני לילה
קטגוריה:הרובע האחד עשר של פריז
קטגוריה:ברים ופאבים
UGG

מגפיים מדגם קלאסי של החברה
UGG (לשעבר UGG Australia, נהגה אַג) היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור מוצרי הנעלה מפרווה וצמר כבשים.

החברה הוקמה ב-1978 בקליפורניה על ידי בריאן סמית', גולש אוסטרלי שהיגר לארצות הברית. סמית' מכר את החברה ב-1995 לחברת "Deckers Outdoor Corp". בשנת 2000 זכתה החברה לפרסום כשאופרה וינפרי העניקה את מגפי החברה ל-350 הנוכחים בקהל תוכניתה ובשנים לאחר מכן בחרה במוצרי החברה לרשימת המוצרים האהובים עליה, תמיכתה של וינפרי הביאה לגידול ניכר בביקוש למוצרי החברה. ב-2006 פתחה החברה בסוהו שבניו יורק את החנות הקמעונאית הראשונה שלה, ובאותה שנה פתחה את החנות הראשונה גם מחוץ לארצות הברית, במרכז טוקיו שביפן.

בשנת 2011 חתמה החברה על חוזה חסות עם כוכב הפוטבול טום בריידי. עם בריידי כפרזנטור פתחה החברה בקמפיין שיווקי על מנת לפנות גם לקהל הגברי, וב-2012 השיקה לראשונה חנות ייעודית לגברים בשדרה החמישית בניו יורק. במהלך השנים התרחב המותג גם לתיקי יד ואביזרי אופנה נוספים.

היקף המכירות של החברה בשנת 2018 הסתכם בכ-1.53 מיליארד דולר אמריקני, מתוכם 888 מיליון דולר מכירה סיטונאית ו-645 מיליון דולר מכירה ישירה ללקוחות סופיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות אופנה אמריקאיות
קטגוריה:מותגי הנעלה
הארמייה השלישית (איטליה)

הארמייה השלישית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 3) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.

==היסטוריה==
===מלחמת העולם הראשונה===
הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. כמפקדה מונה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-6 ה-7 וה-11, וקיבלה את הגזרה הדרומית של חזית האיזונצו. היא השתתפה בעשרה מתוך שנים עשר קרבות האיזונצו, וזכתה לניצחונות מול צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917, לאחר הצטרפות הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, הובסו האיטלקים בקרב קפורטו. הארמייה השלישית הובסה גם כן, אולם נסוגה בצורה מוצלחת יחסית. הארמייה השתתפה בקרב הנהר פיאווה ובקרב ויטוריו ונטו, ופורקה בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה. הישגיה המרשימים של הארמייה במהלך המלחמה זיכו אותה בכינוי "הארמייה הבלתי מנוצחת" ("La Armata Invitta").

בפאדובה פועל כיום "מוזיאון הארמייה השלישית", המנציח את פעילות הארמייה במהלך המלחמה.

===מלחמת העולם השנייה===
הארמייה הוקמה פעם נוספת ב-6 ביוני 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, וכמפקדה מונה קרלו גיזולו. הארמייה הגנה על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה לפני שפורקה ב-20 בדצמבר של אותה שנה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/italy/army/110-italy-army/italy-army-higher-units/967-3-army-italy הארמייה השלישית] באתר Axis History 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארמיות איטלקיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטליה: היסטוריה צבאית
3
הארמייה הרביעית (איטליה)

הארמייה הרביעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 4) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.

==היסטוריה==
===מלחמת העולם הראשונה===
הארמייה הרביעית הוקמה במאי 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדה הראשון מונה לואיג'י נאבה. הארמייה הוצבה ברמת אסיאגו, והשתתפה בקרבות כנגד צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1917 הצטרפה הקיסרות הגרמנית למערכה כנגד איטליה, והכוחות האיטלקים הובסו בקרב קפורטו. לאחר התבוסה נסוגה הארמייה הרביעית למונטה גראפה, ושם ניצחה את הגרמנים בקרב מונטה גראפה. ביוני 1918 השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובין אוקטובר-נובמבר של אותה שנה השתתפה בקרב ויטוריו ונטו. עם סיום המלחמה בנובמבר, פורקה הארמייה.

===מלחמת העולם השנייה===
הארמייה הוקמה מחדש ביוני 1938, וכמפקדה מונה קמילו גרוסי. ביוני 1940, הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית. הארמייה הרביעית הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הראשונה והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת. היא חצתה את הרי האלפים במעבר סן ברנהרד הקטן, אולם התקדמה מעט מאוד ונעצרה מול ביצורי הגבול הצרפתיים. לאחר כניעת צרפת מפקדת הארמייה עברה למנטון, והיא ניהלה את אזור הכיבוש האיטלקי בצרפת. 

ב-11 בנובמבר 1942 הארמייה לחמה לצד הגרמנים במבצע אנטון - כיבוש צרפת של וישי. דו"ח גרמני ממרץ 1943 מתאר את הארמייה הרביעית כיחידה במצב ירוד מאוד. לא הייתה לה הגנה ימית, ארטילריה כבדה ומטוסים. כמו כן שרר בה מחסור חמור באמצעים כמו מלט וברזל שנדרשו להקמת ביצורי חוף. הארמייה פעלה למנוע את גירושם של יהודי צרפת אשר חיו בשטח הכיבוש האיטלקי אל זה הגרמני. כך, כאשר האיטלקים הודיעו כי הם מחפשים יהודים לשלוח לעבודה באיטליה, יהודים רבים התגייסו מרצון והועברו לאיטליה עצמה. לאחר שב-8 בספטמבר 1943, חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, פתחה הארמייה בנסיגה מצרפת לתוך ליגוריה. חייליה פורקו מנשקם בידי הגרמנים.

==מפקדים==
===מלחמת העולם הראשונה===
* לואיג'י נאבה (מאי 1915 - ספטמבר 1915)
* מריו ניקוליס די רודילנט (ספטמבר 1915 - פברואר 1918)
* גאטאנו גיארדינו (יוני 1917 - אוקטובר 1917)

===מלחמת העולם השנייה===
* קמילו גרוסי (יוני 1938–1940)
* מריו ורצילינו (1940)
* אלפרדו גוצוני (1940)
* מריו קאראקיולו (1940-1941)
* מריו ורצילינו (1941-1943)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/italy/army/110-italy-army/italy-army-higher-units/968-4-army-italy הארמייה הרביעית] באתר Axis History 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ארמיות איטלקיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטליה: היסטוריה צבאית
4
הדרך לשעבוד

הדרך לשעבוד (אנגלית: The Road to Serfdom) הוא ספר פילוסופי-כלכלי מאת הכלכלן וחתן פרס נובל לכלכלה פרידריך האייק, שפורסם בשנת 1944. הספר נחשב לאחד מספרי ההגות המדינית החשובים של המאה העשרים. הוא היה אחד הביטויים הראשונים והמשמעותיים ביותר של ביקורת שיטתית ומקיפה על תפיסת הריכוזיות הכלכלית והפוליטית.

== הרקע לכתיבת הספר ==
האייק החל להבחין במגמה לכלכלה מתוכננת בשלהי שנות השלושים, וב-1938 היה מיוזמי "רב-שיח וולטר ליפמן", שמשתתפיו הביעו חרדה מהתחזקות הגישות הטוטליטריות והקולקטיביסטיות, שבהן הם ראו התקפה על הליברליזם הקלאסי.

בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, הפכה הכלכלה הבריטית לכלכלת מלחמה ריכוזית, דבר שהניע את האייק להזהיר מפני הפעלת שיטה דומה בזמני שלום, ובמהלך השנים 1940–1943 עסק האייק בכתיבת הספר.

==על הספר==
הספר הופיע במהלכה של מלחמת העולם השנייה, והוא מהווה מתקפה על שתי אידאולוגיות שהתנגשו במלחמה: פשיזם וקומוניזם. הטיעון העיקרי של הספר הוא כי שתי האידאולוגיות שייכות לגישה כללית אחת: קולקטיביזם, שלטענתו היא הדרך לחיסול החירות וזכויות הפרט. בספר נטען כי מאחר שסוציאליזם מתבסס על שליטה ממשלתית בחיים הכלכליים, קיימת סכנה חריפה כי שליטה זו תוביל לשלטון טוטליטרי בכלל. הסוציאליסטים הבריטיים שמנסים לקדם מדיניות של שליטה ממשלתית בחיי האנשים, מטיפים למדיניות הדומה מאוד לזו שהטיפו לה בשנות העשרים בגרמניה. ולא אחת משטרים טוטליטריים נוצרים כתוצאה מהידרדרות איטית שנשענה לא פעם על כוונותיהם הטובות של אלו שניסו להגשים את הסוציאליזם הלכה למעשה. 

הספר יצא לאור במקור עבור הקהל הבריטי בהוצאת Routledge במרץ 1944 בבריטניה ולאחר מכן על ידי אוניברסיטת שיקגו בספטמבר 1944. ההדפסה הראשונה של 2,000 עותקים אזלה במהירות, ו-30,000 עותקים נמכרו תוך חצי שנה. מאז שהספר יצא לאור הוא נמכר במיליוני עותקים ותורגם לעשרות שפות. 

לספר הייתה השפעה משמעותית על השיח הכלכלי-פוליטי השמרני של המאה ה-20. במיוחד השפיע על עיצוב התפיסות הכלכליות והפוליטיות של הנאו-ליברליזם שנחשב בסיס למדיניות רונלד רייגן בארצות-הברית ומרגרט תאצ'ר בבריטניה, ועל תהליך המעבר של מדינות מזרח אירופה מן השיטה הכלכלית הקומוניסטית אל השוק החופשי.

==ראו גם==
* האסכולה האוסטרית
* לסה פר
* מילטון פרידמן
* קפיטליזם וחירות

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.shalempress.co.il/catalog/product.asp?id=64 על הספר] באתר הוצאת שלם
* [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=101647362 הדרך לשעבוד] באתר כותר
* [https://www.itu.org.il/?CategoryID=1252&ArticleID=10035 מילטון פרידמן לא לבד] על האייק ופרידמן וההיסטוריה של המחשבה הכלכלית, באתר הסתדרות המורים
* [http://haraayonot.com/idea/conservatism/ על הספר] באנציקלופדיה של הרעיונות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי הוצאת שלם
שמעון שוורצפוקס

שמעון ריימונד שוורצפוקס (בצרפתית: Simon Raymond Schwarzfuchs; נולד בכ"ג בתשרי ה'תרפ"ח, 19 באוקטובר 1927 בבישהיים, ריין תחתון) הוא היסטוריון יהודי-צרפתי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.

==ביוגרפיה==
נולד לז'ורז' ומרתה מאייר שוורצפוקס, אביו היה חזן. לשמעון אח המבוגר ממנו בשנה ואחות הצעירה ממנו בשנה. לאחר סיפוח אלזס-לורן לגרמניה הנאצית בנובמבר 1940 ופינוי תושבי שטרסבורג, מצאה המשפחה מסתור בלימוז'.

שמעון היה חבר תנועת הצופים היהודיים בצרפת ותנועת הנוער הציוני (MJS) שבה היה פעיל בשנים 1942–1944. זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה הצטרף לשורות תנועת ההתנגדות היהודית הצרפתית . ונטל חלק בקרבות לשחרור צרפת במחוז טאן.

ב-1948 הוסמך לרבנות וכיהן זמן מה כרב בית כנסת. למרות הכשרתו הרבנית, לא שירת שוורצפוקס בתפקידים רבניים למעט תקופה קצרה כחבר בית הדין של פריז.

ב-1951 יצא ללימודי מלגה בדרופסי קולג' בפילדלפיה שבפנסילבניה, ארצות הברית, וב-1953 השלים את עבודת הדוקטורט שלו על רבי מרדכי בן הלל ("המרדכי").

ב-1964 עלה לישראל עם משפחתו והחל ללמד היסטוריה יהודית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, הוא עמד בראש מחלקות שונות באוניברסיטה וכיהן תקופה כדיקן הפקולטה למדעי הרוח ובמקביל הרצה באוניברסיטאות באירופה: באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז, ובבריסל.

שמעון שוורצפוקס הוא אביר לגיון הכבוד הצרפתי משנת 2000.

בנו, ד"ר דן שוורצפוקס, הוא סגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ומנהל המיון הפנימי והאמבולטורי.

==ספריו==
* היהודים והשלטון הצרפתי באלג'יריה : 1830-1855, ירושלים : מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשמ"א.
* יהודי צרפת בימי הביניים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
* הרבנות בצרפת בדורות האחרונים, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ס 2000.

==לקריאה נוספת==
* יוסף הקר וירון הראל (עורכים), לא יסור שבט מיהודה; הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל. מחקרים מוגשים לפרופ’ שמעון שוורצפוקס. ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:חוקרי יהדות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תולדות ישראל
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים היהודים בצרפת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
חיה'לה קאולה

חיה'לה־קרולינה קאולה (בגרמנית: Karoline Kaulla; בכתיב העברי דאז: קוילע; ה'תצ"ט, 1739 - א' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809) הייתה נדבנית יהודייה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה.

==ביוגרפיה==
חיה'לה, ובשמה הגרמני: קרולינה, הייתה הגדולה בין ששת ילדיהם של יצחק רפאל, מנהיג הקהילה היהודית המקומית בכפר בוכאו (Buchau am Federsee), ואשתו רבקה מרגנסבורג. אביה עבד בשירות בית הוהנצולרן-הכינגן. חיה'לה-קרולינה ואחיה למדו יחד כמקובל בקרב המשפחות המתקדמות של המעמד העליון היהודי במאה ה-18, מפי מורה הבית שלהם.

בגיל 18 נישאה לעקיבא אורבך מהכינגן, שהקדיש את כל עתותיו ללימוד תורה ועיון בתלמוד, והניח את האחריות הכלכלית למשפחתם הגדלה במהירות בידי אשתו.

סדרת יוזמות כלכליות שלה, קידמה מאוד את דוכסי וירטמברג מבית וירטמברג שבשירותם עבדה והם גמלו לה על כך במעמד ובממון.

משנת 1790 החלה לשמש ספקית בקנה מידה גדול לצבא המקומי ובשנים ספורות רכשה הון רב, היא קיבלה פטור ממס למגורים בשטוטגרט ולודוויגסבורג.

קאולה נודעה ביופייה ובנדבנותה, היא חילקה כספי צדקה לעניים בלי הבדל דת, ותמכה בקהילה היהודית הקטנה בהכינגן.

==פטירתה==
חיה'לה נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט, 18 במרץ 1809, ונקברה בבית הקברות היהודי בהכינגן.
קברה המרשים של חיה'לה קאולה בבית הקברות היהודי בהכינגן
על מצבת קברה נחרת:

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://findingaids.cjh.org/?pID=475320 מדריך למסמכי משפחת קאולה 1836–1996], 
* [https://www.google.co.il/maps/@48.7852469,9.1838781,17z?hl=iw&authuser=0 הרחוב על שמה] בשטוטגרט

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודי החצר
קטגוריה:יהודיות גרמניות
קטגוריה:נדבניות יהודיות
קטגוריה:ילידות 1739
קטגוריה:נפטרות ב-1809
נחל עזריה

נַחַל עזריה הוא נחל אכזב בשפלה, שאורכו כ-3 ק"מ. אחד מיובלי נחל איילון.

ראשיתו של נחל עזריה במבואות הדרום-מערביים של קיבוץ גזר, למרגלות תל גזר. הנחל עובר דרך בית חשמונאי, ממשיך מזרחית למושב עזריה, מתחבר אל נחל גזר וזורם לכיון צפון. הנחל משמש כתעלת ניקוז מרכזית למושב עזריה וליישוב בית חשמונאי. הנחל עלה על גדותיו בחורף 1991 ושוב בחורף של שנת 2014 בסופת אלכסה, בשל כמות משקעים גדולה.

בתקופת המנדט נקרא הנחל "וואדי אלברייה", על שם הכפר הערבי שננטש מיושביו עם קום המדינה ביולי 1948.

==קישורים חיצוניים==
*[http://il.geoview.info/nahal_%60azarya,8428661 נחל עזריה באתר Geo View]
*[https://www.google.co.il/maps/place/%D7%A0%D7%97%D7%9C+%D7%A2%D7%96%D7%A8%D7%99%D7%94%E2%80%AD/@31.8824372,34.9266184,15z/data=!3m1!4b1!4m5!3m4!1s0x1502c9101ceb95ef:0x7c7cdedf239e73cf!8m2!3d31.8824375!4d34.9178636 מפת נחל עזריה בגוגל מפות]
*[http://cartographic.info/names/map.php?id=6551&f=4 נחל עזריה באתר Cartographic.info]

עזריה
עזריה
סודו של וילהלם סטוריץ

סודו של וילהלם סטוריץ (בצרפתית: Le Secret de Wilhelm Storitz בעברית תורגם סודו של מדען גרמני) הוא ספר פנטזיה מאת ז'ול ורן. הספר עוסק בגרמני אשר יורש מאביו האלכימאי סוד המאפשר לו להפוך לרואה ואינו נראה.

==עלילה==
אנרי וידאל, רווק צרפתי בן 33, מקבל מכתב מאחיו מרק וידאל בן ה-28 העובד כצייר בהונגריה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). מרק השתדך עם מריה רודריך היפהפייה, בתו של ד"ר רודריך ההונגרי, והוא מזמין את אחיו להשתתף בחתונתו. מסעו של אנרי להונגריה כולל תיאור אזורים וערים שהוא רואה בדרכו, וכאשר הוא מגיע להונגריה הוא זוכה לקבלת פנים חמה אצל משפחת רודריך, ומתוודע לאחיה של מריה, האראלאן. גרמני צעיר בשם וילהלם סטוריץ, אשר בזמנו חיזר אחר מריה, מגיע שוב כד לבקש את ידה, ומשנענה בסירוב מאיים על המשפחה. סטוריץ הוא בנו של האלכימאי אוטו סטוריץ אשר סופרו בו נפלאות. על פי מסורת עתיקה בעיר, הולכים מרק ומריה אל המושל כדי לבקש את אישורו לנישואים. הטקס משובש בידי קול מסתורי אשר שר שיר שנאה בגרמנית. חוזה הנישואים נמצא קרוע לגזרים, וזר פרחים מתרומם באוויר וגורם לבהלה בקרב המוזמנים. מפקד המשטרה היינריך סטיפארק חושד בסטוריץ, אולם חיפוש שנערך בביתו לא מעלה ממצאים חשודים פרט לנוזל צהוב מסתורי. כמה ימים לאחר מכן, לאחר שקיבלו את אישור המושל, מוכנים מרק ומריה להינשא, אולם גם הפעם הורס את הטקס הקול המסתורי. מריה מתעלפת ומוחזרת לביתה. ההמון הזועם בעיר מצית את ביתו של סטוריץ, חרף מאמצי המשטרה למנוע את המעשה. סטוריץ עצמו נעלם. מאוחר יותר, במהלך טיול, שומעים אנרי וסטיפארק שיחה בין סטוריץ למשרתו הרמן. מהשיחה הם מבינים שסטוריץ ירש מאביו סוד להכנת נוזל ההופך אותו לרואה ואינו נראה, ובאמצעות נוזל זה הרס סטוריץ את החתונה. הם מנסים לתפוס את סטוריץ, אך הוא נעלם. 

כאשר הם חוזרים לבית משפחת רודריך, הם מגלים שמריה נעלמה. על בסיס מידע שנאסף מהשיחה ששמעו, הולכים אנרי וחבריו אל ביתו של סטוריץ, ואחיה של מריה הארלאן מנהל דו-קרב נגד סטוריץ הבלתי נראה. אנרי מנסה למנוע ממנו להרוג את סטוריץ כדי שיוכלו לשמוע ממנו היכן מריה, אולם נכשל בכך. סטוריץ נהרג, וגופתו הופכת שוב לנראית. כאשר הם חוזרים הביתה, הם מגלים שמריה כלל לא נחטפה. היא הושארה במיטתה אולם סטוריץ הפך אותה לבלתי נראית. מריה ומרק משלימים עם המצב, ונישאים חרף העובדה שמריה אינה נראית. אנרי חוזר לצרפת, ושם עולה בו המחשבה שאולי דם הוא התרופה להיעלמות, ולכן גופתו של סטוריץ חזרה להיות נראית לאחר שאיבדה הרבה דם. כאשר הוא שומע שמריה בהריון ועומדת ללדת, הוא דואג שבלידה יצא יותר דם מהרגיל, וכך מריה חוזרת להיות נראית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ebooksgratuits.com/pdf/verne_secret_wilhelm_storitz_vo.pdf סודו של וילהלם סטוריץ] 
* [https://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=515169 סודו של וילהלם סטוריץ] באתר סימניה

קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרי ז'ול ורן
קטגוריה:ספרי 1910
קטגוריה:ספרי פנטזיה
פימבולווינטר

במיתולוגיה הנורדית, פימְבּוּלְווִינְטֵר (בנורדית עתיקה: fimbulvinter או Fimbulvetr) הוא מונח המתייחס לחורף הארוך שיבשר את בוא הראגנארוק.

במיתולוגיה הנורדית, הראגנארוק הוא אירוע המבשר את דמדומי האלים וחורבן העולם, והיווצרות עולם חדש. הפימבולווינטר יהיה האירוע הראשון בשלשלת אירועים זו. זהו חורף ארוך שיימשך כמו שלושה חורפים רגילים, בעוד השלג והקור מצליפים מכל כיוון, המוסר יעלם ומלחמות ומאבקים יפשטו בכל רחבי הארץ, בקרעם אחים, משפחות וחברים. יכחדו מרבית החיים בתשעת העולמות, פרט לשני בני האדם לִיף וליפְתְרַסיר אשר יתחבאו עמוק בתוך יגדראסיל.

יש המקשרים את הסיפור על פימבולווינטר לאירועי מזג האוויר הקיצוניים בין השנים 535-536, אשר הביאו לירידה ניכרת בטמפרטורות ברחבי צפון אירופה. יש אף תאוריות המרחיקות את היווצרות המיתוס לסוף תקופת הברונזה הנורדית בסביבות שנת 650 לפנה"ס. בדנמרק, נורווגיה ושוודיה, המונח "פימבולווינטר" משמש עד היום להגדרת חורף קשה וארוך מהרגיל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיתולוגיה נורדית
אנרגיית קשר כרומודינמית

אנרגיית קשר כרומודינמית (chromodynamic binding energy או quantum chromodynamics binding energy) היא אנרגיית הקשר המחברת קווארקים ליצירת האדרונים. זו אנרגיית השדה של הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים.

==מקור המסה==
מרבית המסה של האדרונים היא למעשה אנרגיית קשר כרומודינמית. זאת, דרך שקילות המסה והאנרגיה. במקרה של נוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – אנרגיית הקשר הכרומודינמית מהווה כ-99% ממסת החלקיק. בהקשר זה, אנרגיית הקשר הכרומודינמית כוללת מספר מרכיבים: ראשית, אנרגיית גלואון (gluon energy), האנרגיה הנישאת על ידי הגלואונים עצמם; שנית, אנרגיה קינטית של הקווארקים בתוך ההאדרון, הנעים קרוב למהירות האור; שלישית, מסה-אנרגיה של זוגות קווארקים-אנטיקווארקים וירטואליים המתקיימים בתוך ההאדרון. עבור פרוטונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות (valence quarks), שני קווארקי למעלה וקווארק למטה, הוא כ-9.4 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-938.3 MeV. עבור נייטרונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות, שני קווארקי למטה וקווארק למעלה, הוא כ-11.9 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-939.6 MeV. לאור העובדה שכמעט כל מסת האטום מרוכזת בנוקליאונים, כ-99% מהמסה של החומר הרגיל (חומר באריוני) היא בעצם אנרגיית קשר כרומודינמית.

תופעה זו, של מסה האדרונית הגדולה במידה ניכרת ממסת קווארקי הערכיות של ההאדרון, קשורה לשבירת סימטריה כיראלית (chiral symmetry breaking).

==ראו גם==
*אנרגיית קשר
*גלואון
*קווארק
*האדרון
*הכוח החזק
*כרומודינמיקה קוונטית
*כליאה (פיזיקה)
*מסה
*מסת מנוחה

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנרגיית קשר
קטגוריה:הכוח החזק
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
סאלוטה טופו השלישית

סאלוטה טופו השלישית (13 במרץ 1900 – 16 בדצמבר 1965) הייתה המלכה הראשונה והשליטה השלישית של טונגה. היא מלכה על טונגה משנת 1918 עד למותה בשנת 1965. היא כיהנה כשליטת טונגה כ-48 שנים, יותר מכל שליט אחר ששלט על טונגה.

==ביוגרפיה==
היא נולדה ב-1900 כביתו הבכורה של מלך טונגה, ג'ורג' טופו השני ואשתו השנייה, לויאניה ואינגו. ב-25 באפריל 1902, כאשר טופו הייתה בת שנתיים, אמה מתה ממחלת השחפת.

בגיל תשע נשלחה טופו לאוקלנד שבניו זילנד כדי להתחנך שם. היא חזרה לטונגה בשנת 1914, בגיל 14, לאחר שהכירו בה כיורשת העצר מכיוון שלמרות ניסיונות חוזרים ונשנים אביה, המלך ג'ורג' טופו השני, לא הצליח להביא לעולם בן זכר. היא ירשה את המלוכה ב-5 באפריל 1918, לאחר מות אביה. ב-11 באוקטובר באותה שנה נערך טקס ההכתרה.

ב-19 בספטמבר 1917, טופו נישאה לויליאמי טונגי מאילפיהי, לימים ראש ממשלת טונגה. בשנת 1918 ילדה סאלוטה את טאופאאהאו טופוו הרביעי, השליט הרביעי של טונגה. לאחר מכן ילדה עוד שני ילדים, והפילה שלוש פעמים. בשנת 1941 נפטר בעלה ויליאמי טונגי מאילפיהי. טופו לא התחתנה בשנית.

היא נפטרה ב-16 בדצמבר 1965 בבית החולים בעיר אוקלנד שבניו זילנד. לאחר מותה, גופתה הוטסה בחזרה לטונגה ונקברה בבית העלמין המלכותי של טונגה. היא הייתה ידועה בגובהה, 1.91 מטר בשיאו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.historyofroyalwomen.com/tonga/queens-regnant-salote-tupou-iii/ Queens Regnant: Sālote Tupou III – The First Queen of Tonga] 
* [http://tpo.tepapa.govt.nz/print/PrintTopicExhibitDetail.asp?Type=TopicFile&ID=0x000a277a&Language=English Queen Salote Tupou (1900-1965)] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי טונגה
קטגוריה:מלכות
קטגוריה:ילידות 1900
קטגוריה:נפטרות ב-1965
קצין ומרגל

קצין ומרגל הסרט
קצין ומרגל (באנגלית: An Officer and a Spy) הוא רומן היסטורי מאת רוברט האריס, העוסק בפרשת דרייפוס מנקודת מבטו של קולונל ז'ורז' פיקאר.
==עלילה==
פריז 1895. רב-סרן בצבא צרפת בשם ז'ורז' פיקאר מתאר בפני שר ההגנה אוגוסט מרסייה וראש המטה הכללי ראול לה מוטון דה בואדפר את טקס שלילת דרגותיו והשפלתו הפומבית של המרגל לכאורה אלפרד דרייפוס. דרייפוס נשלח לאי השדים לרצות עונש מאסר עולם על ריגול לטובת הקיסרות הגרמנית. כגמול על חלקו לאורך הפרשה כולה, הופך פיקאר לקולונל הצעיר ביותר בצבא צרפת וממונה לראש המשרד הסטטיסטי ("המשרד השני") - משרד המודיעין הצבאי הסודי. בתפקידו זה מגלה פיקאר עד מהרה כי פועל בוגד נוסף בשורות צבא צרפת - פרדיננד אסטרהאזי. מחקר מעמיק יותר מגלה לו שלמעשה דרייפוס חף מפשע, ואסטרהאזי היה האשם מלכתחילה. דרייפוס הואשם רק בשל היותו היהודי היחיד במטה הכללי. פיקאר עצמו אומנם נגוע באנטישמיות, אולם הוא איש של כבוד ואינו מוכן שאדם חף מפשע יסבול. על כן הוא יוצא למאבק למען זיכויו של דרייפוס, בידיעה שהדבר עשוי לקטוע באיבה את הקריירה המזהירה שלו.
==כתיבת הספר==
האריס עבד בזמנו עם רומן פולנסקי על הפקת הסרט "סופר הצללים". על פי עדותו של האריס, פולנסקי מאז ומתמיד הביע עניין מיוחד בפרשת דרייפוס, וביקש ממנו לבדוק את הנושא. בספטמבר 2012 החל האריס לעבוד על תסריט לסרט שפולנסקי תכנן בשם "D" - אשר יעסוק בפרשה. כעבור מספר חודשים הודיע האריס לפולנסקי כי מדובר בנושא רחב מדי, ועל כן החליט לכתוב קודם כל ספר על הנושא. "קצין ומרגל" יצא לאור באוקטובר 2013, ותורגם לעברית ב-2015. צילומי הסרט החלו ביולי 2016 בפריז. 

האריס סיפר שהחליט לבחור בפיקאר כדמות הראשית בספר, מכיוון שפיקאר היה למעשה מעורב במידה כזו או אחרת בכל שלבי הפרשה. הוא אף היה מורו של דרייפוס בקולג' הצבאי. עם זאת, נקודת מבטו היא נקודת מבט של קצין צרפתי, ולפיכך נייטרלית.
==סרט==

הספר עובד לסרט קולנוע צרפתי ("אני מאשים" במקור הצרפתי, "קצין ומרגל" בתרגום לאנגלית ולעברית) משנת 2019, בבימויו של רומן פולנסקי ובכיכובם של ז'אן דוז'רדן ולואי גארל.

==קישורים חיצוניים==
* [https://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=978285 קצין ומרגל], באתר סימניה
* [https://www.e-vrit.co.il/%D7%A7%D7%A6%D7%99%D7%9F_%D7%95%D7%9E%D7%A8%D7%92%D7%9C-details.aspx פרק ראשון], באתר עברית
* 
* 
* 
* 
*"[https://sulamorsher.co.il/%d7%91%d7%99%d7%a7%d7%95%d7%a8%d7%95%d7%aa-%d7%a7%d7%95%d7%9c%d7%a0%d7%95%d7%a2/%d7%a7%d7%a6%d7%99%d7%9f-%d7%95%d7%9e%d7%a8%d7%92%d7%9c-%d7%a1%d7%a8%d7%98-%d7%a9%d7%9c%d7%a4%d7%a0%d7%99-%d7%9e%d7%9c%d7%97%d7%9e%d7%94-8-%d7%a4%d7%9c%d7%95%d7%a1-%d7%91%d7%a1%d7%95/ קצין ומרגל" – סרט שלפני מלחמה, 8 פלוס,] [https://sulamorsher.co.il/ סולם אורשר] 15 דצמבר 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרי 2013
קטגוריה:פרשת דרייפוס
קטגוריה:כתבי רוברט האריס
רגימנט חיל הרגלים של פיג'י

רגימנט חיל הרגלים של פיג'י הוא עוצבה חטיבתית ובה שישה גדודים, המהווה את הכוח הלוחם העיקרי של הכוחות הצבאיים של פיג'י. יחידות הרגימנט לחמו במלחמת העולם השנייה ושירתו במלאיה, ומאז שלהי שנות השבעים משרתים בכוחות שמירת שלום שונים ברחבי העולם.

==מבנה הרגימנט== 
הרגימנט כלל בראשיתו רק גדודים טריטוריאליים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוקמה בו פלוגה סדירה ראשונה. 

הרגימנט כולל כיום שלושה גדודים סדירים (ה-1, ה-2, ה-3) וכן שלושה גדודים טריטוריאליים (ה-4, ה-5 וה-7/8). האחרונים הם למעשה פלוגות סדירות, אשר בשעת חירום ניתן לבנות על בסיס כל אחת מהן גדוד מלא.

==תולדות הרגימנט==
[[חיילי הרגימנט מטפלים בפצוע במהלך הקרב בבוגנוויל במלחמת העולם השנייה]]
הרגימנט הוקם עם ייסוד כוחות ההגנה של פיג'י - אז מושבה בריטית - בשנת 1920. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כלל רק מסגרות פלוגתיות טריטוריאליות והוא הוגדל בהדרגה והועמד תחת פיקוד צבא ניו זילנד. משימתו הראשונה הייתה הגנה על אתרים חיוניים באיי פיג'י. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה באוקיינוס השקט הוצבה בפיג'י באביב 1942 הדיוויזיה האמריקאית ה-37 והרגימנט הועבר תחת פיקוד אמריקאי. בהמשך המלחמה השתתף הרגימנט במערכה באיי שלמה. אחד מחיילי הרגימנט, ספנאיה סוקאנאיוואלו (Sefanaia Sukanaivalu), עוטר לאחר מותו בעיטור צלב ויקטוריה על לחימתו בבוגנוויל ב-1944. בתום המלחמה פוזר למעשה הרגימנט, אם כי הגדוד ה-1 הופעל במלאיה ב-1952-1953 לשם דיכוי המרידה שם.

ב-1978 הופעל מחדש הגדוד ה-1 במסגרת מדינת פיג'י העצמאית. באותה שנה הצטרף לכוחות יוניפי"ל בדרום לבנון ושירת שם עד 2002. ב-2004 נפרסו חיילים מהגדוד בעיראק כחלק ממשלחת הסיוע של האו"ם שם (UNAMI). חיילים מהגדוד משרתים גם במשלחת האו"ם לסודאן (UNMIS).

הגדוד ה-2 הוקם מחדש כגדוד סדיר ב-1982 והצטרף לכוח המשקיפים הרב-לאומי שהוצב בסיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. 

הגדוד ה-3 הוקם כגדוד טריטוריאלי ב-1982 כדי להחליף את הגדוד ה-2. בעקבות ההפיכות הצבאיות בפיג'י ב-1987 הוא הפך לגדוד סדיר ומהווה את כוח האבטחה הצבאי באיים. הוא גם מספק חיילים רעננים לשירות בגדודים ה-1 וה-2. גדוד זה הוא הגדול בשלושת הגדודים הסדירים.

הגדודים הטריטוריאליים הוקמו מחדש לאחר ההפיכות בפיג'י ב-1987 והם מוצבים באיי פיג'י תחת פיקוד הגדוד ה-3.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rfmf.mil.fj/ אתר הכוחות הצבאיים של פיג'י]

חיל רגלים פיג'י
קטגוריה:יחידות רגלים
קטגוריה:פיג'י
קטגוריה:יחידות צבא במלחמת העולם השנייה
סופיה ריגטי

סופיה ריגטי (באנגלית: Sofia Righetti, נולדה ב-1988) היא גולשת סקי אלפיני לנכים איטלקייה. אלופת איטליה בסקי אלפיני לנכים לשנת 2014.

==ביוגרפיה==
ריגטי גדלה בנגרר , ורונה איטליה. היא נולדה עם מום לב מולד ובגיל חמישה חודשים עברה ניתוח. במהלך הניתוח, הרופאים לא שמו לב כי הדם שלה הפסיק לזרום לעמוד השדרה. הפסקת הדם הובילה לאיסכמיה מותנית שגרמה לשיתוק רגליה. הוריה תבעו את הרופאים בבית המשפט וזכו בתביעה. לדבריה, הנכות שלה מעולם לא נחוותה מבחינתה כבעיה.

בגיל 14 אימצה ריגטי אורח חיים צמחוני ובגיל 24 (שנת 2012), אימצה אורח חיים טבעוני. בבגרותה, החלה לעסוק בפעילות לזכויות בעלי חיים. התזה שלה, אותה כתבה במסגרת לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בולוניה, עסקה בטיעונים נגד ניסויים בבעלי חיים. מקורות ההשראה שלה הם אנשים המצדדים במתן כבוד לחייהם של בעלי החיים דוגמת השחקן חואקין פיניקס, הזמרים אליסה וייט גלוז ומוריסי וההוגים טום רייגן וגארי פרנציון.

ריגטי מנגנת בגיטרה חשמלית בלהקות פאנק ומטאל. כמו כן, היא מנהלת בלוג ביוטיוב בו היא עוסקת באורח חיים טבעוני וספורטיבי.

בשנת 2015, נשאה נאום בוועידת TED בוורונה בו טענה כי נכות היא פוטנציאל ולא מגבלה.

==ספורט==
ריגטי החלה לגלוש בשנת 2012, בגיל 23. בשנת 2013, השתתפה באליפות איטלקייה לסקי אלפיני לנכים מטעם FISIP וזכתה במדליית ארד במסלול סלאלום. בשנת 2014, השתתפה שנית באליפות זו שנערכה בפרטו נבוסו . במסלול הסלאלום, היא נפלה בדרכה למטה, אך למרות הנפילה שעיכבה אותה במספר שניות, היא הגיעה למקום השני וזכתה במדליית כסף. למחרת היום, במסלול הסלאלום הענק היא הגיעה למקום הראשון וזכתה במדליית זהב. בנוסף לסקי, ריגטי עוסקת באופן חובבני גם ברכיבה על אופני יד, אימוני כושר וקרוספיט.

==הוקרה==
*בשנת 2013, זכתה בפרס L'Amico Atletico.
*בשנת 2015, זכתה בפרס יוליה (Premio Giulietta).

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.youtube.com/channel/UCFbkdqI9pZ6Bqfi-FGioVbA ערוץ היוטיוב של סופיה ריגטי] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=yWaZk140q2Y סופיה ריגטי - בוועדת טד, 2015] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=SA8JBJaBy0E ראיון עם סופיה ריגטו - ערוץ היוטיוב של Veggie Channel] 
* [https://web.archive.org/web/20160318085238/https://metalmadefitness.com/2015/05/20/the-fit-and-the-furious-sofia-righetti/ THE FIT AND THE FURIOUS: SOFIA RIGHETTI], MAY 20, 2015

==הערות שוליים==

קטגוריה:גולשי סקי אלפיני
קטגוריה:גולשות סקי איטלקיות
קטגוריה:ספורטאיות טבעוניות
קטגוריה:ספורטאיות ספורט נכים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בולוניה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1988
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1988
פארק האתגרים טופ 94

[https://top94.co.il/%d7%90%d7%95%d7%93%d7%95%d7%aa/ פארק האתגרים טופ 94] הוא מתחם אטרקציות גדול באזור תעשייה שחורת, צפונית לאילת. במתחם 3,500 מ"ר של אטרקציות לכל המשפחה, פעילויות אקסטרים ומתחם אירועים. בטופ 94 ניתן למצוא גם מסעדה כשרה ומוזיאון הפתוח לקהל המציג את היסטורית לוחמי הנגב.

הפארק הוקם באפריל 2014, ומנוהל בידי "טופ 94 פארק אתגרים 2103 בע"מ"<ref></ref>.

==אטרקציות==
*המסלול ההרפתקני כולל כניסה ל-7 מתקנים. מסלול זה כולל: קירות טיפוס באורך 24 מטר ובגובה 9 מטר. קירות הטיפוס מורכבים מזוויות משתנות וכוללים ארבעה תחומי טיפוס: טרובלו, TOP ROPE, הובלה ובולדרינג. פארק חבלים תלוי בגובה 17 מטר. המורכב ממסלול באורך 45 מטר הכולל 12 אתגרים שונים. צוק טיפוס בגובה 19 מטרים היחידי בארץ, המדמה טיפוס על הרי אילת. מקפצת נינג'ה- קפיצה מגובה 5 מטר למרחק 4 מטר לעבר טרפז קרקס או שק אגרוף. "מדרגות לשמים" - טיפוס על גבי עמודים עד גובה 7 מטר, בסופם קופצים לרצפה באמצעות רתמת בלימה. זירת חץ וקשת - קליעה למטרה בקשתות מקצועיות. מיני בנג'י - קפיצה מגובה 23 מטרים.
*מסלול הרפתקני לקטנטנים - משחקייה ייעודית לילדים מתחת לגיל 5. המשחקייה בנויה על פני 4 מפלסים ובה מתקנים רבים המיועדים לקטנטנים. 
*מסלול קארטינג באורך חצי ק"מ במכוניות מרוץ מדגם "מייקל שומכר" עם מנועי בנזין של 4 פעימות.
*פיינטבול מתחם לוחמה בשטח בנוי.
*ירי חווייתי- ירי ברובה M-16 / AK-47 בקליבר 0.22, פתוח גם למי שאינו מחזיק ברישיון נשק לגילאי 18+
במקום מסעדה כשרה

==מוזיאון לוחמי הנגב==

בתוך הפארק שוכן מוזיאון לוחמי הנגב. המוזיאון מציג את הקרבות באזור במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העצמאות.

המוזיאון כולל, בין היתר, חיזיון אור-קולי ותצוגת תותחים, ג'יפים וכלי נשק קלים, בהם נעשה שימוש בקרבות האזור החל ממלחמת העולם הראשונה. בנוסף, לאורך המוזיאון פרושים דמויות לוחמים מהצבאות השונים שהשתתפו, לאורך ההיסטוריה, בקרבות באזור<ref></ref>.

==מרכז הדרכה==
בפארק קיימים מספר מרכזי הדרכה:
*מרכז הכשרה לירי - הדרכה לגופים מוסדיים ופרטיים, המוכרת על ידי המשטרה והמשרד לביטחון פנים.
*קרב מגע - הדרכה מקצועית למאבטחים ואנשי ביטחון.
*חוגי ספורט - לילדים מגיל 5 ולבני נוער.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.facebook.com/top94eilat/?ref=page_internal דף הפייסבוק הרשמי של הפארק]
* [http://eilat.city/טופ-94-פארק-אתגרים טופ 94 פארק אתגרים אילת, מגוון פעילויות תחת קורת גג אחת], אתר התיירות הרשמי של אילת.
* [http://www.kolhazman.co.il/54490 "פארק אתגרים עשיר בחוויות ואקשן לכל המשפחה"], "כל הזמן".

* [https://www.youtube.com/watch?v=Yi_pu9yROTA מוזיאון לוחמי הנגב, יוטיוב]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:הנגב: מוזיאונים
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:ישראל: טיפוס ספורטיבי
קטגוריה:ספורט אתגרי
ג'ני צ'רוואני

ג'ני צ'רוואני (; נולדה ב-27 בנובמבר 1981) היא דוגמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
צ'רוואני נולדה בקזחסטן הסובייטית ועלתה לישראל ב-1990 בגיל תשע. בשנת 1996 הוכתרה כ"מיס אשדוד" והיא בת 14. באותה השנה נסעה לדגמן במילאנו שבאיטליה. ב-1997 זכתה במקום השלישי בתחרות תגלית השנה, וב-1999 זכתה במקום השני בתחרות מלכת היופי אחרי רנא רסלאן. בתחרות מיס עולם זכתה בתואר סגנית שלישית. היא הובילה את הקמפיין של H&O, דגמנה עבור המשביר לצרכן, והופיעה במספר מגזינים בחוץ לארץ, בין היתר בקוסמופוליטן.

ב-2007 השתתפה בתפקיד אורח בפרק של "החברים של נאור". ב-2014 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "6 אימהות" ב'רשת' בערוץ 2. בין השנים 2015 –2016 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות" בהפקת "רשת מדיה".

==חיים אישיים==
בשנת 2011 נישאה לאיש העסקים רוני מאנה, המבוגר ממנה ב-23 שנים. ביולי 2013 נולדה לזוג בת, וב-2018 נולדה לשניים בת נוספת. השניים נפרדו בפברואר 2020, והתגרשו בינואר 2024

== קישורים חיצוניים ==

* 
* אסף פרת, [http://atmag.co.il/רכילות/כובשת כובשת], באתר את, 10 בדצמבר 2007
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משתתפות בתחרות מלכת היופי (ישראל)
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:זוכות בתחרויות יופי מקומיות בישראל
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס עולם 1999
קטגוריה:מתחרי הישרדות (ישראל)
קטגוריה:ישראלים ילידי קזחסטן
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:משתתפות בתחרות תגלית השנה
קטגוריה:משתתפות 6 אימהות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
עדית צבי

עדית צבי (נולדה ב-1 במאי 1945) היא פסנתרנית, מנהלת אומנותית, מוזיקאית ומנהלת התחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין. בעלת תואר שני מהאקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ובית ספר מאנס למוזיקה.

==ביוגרפיה==

===קריירה===
במשך שנים עסקה בקידום ופיתוח המוזיקה בישראל בכלל והמוזיקה הקאמרית בפרט.

עדית צבי הייתה עיתונאית ועורכת תוכניות ומפיקה בכירה ב-"קול המוסיקה" במשך 35 שנים, בשנים 1975–2010. היא שמשה כיועצת מוזיקלית למנהל פסטיבל ישראל בשנים 1991–1992, במהלכם ארגנה וניהלה את "פיקניק מוצרט" - חגיגות יום הולדתו ה-200 של מוצרט בעין כרם.

ב-1985 הקימה את פסטיבל "קול המוסיקה הקאמרית בגליל העליון", וכיהנה כמנהלת אמנותית ומפיקה של הפסטיבל במשך עשר שנים רצופות.

בשנים 1995–2000 שימשה גם בתפקיד מנכ"ל התזמורת הקאמרית הישראלית.

בשנת 2003 מונתה לתפקיד מנהלת התחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין.

הקימה שלישיית פסנתר עם חברי התזמורת הפילהרמונית ובהרכב זה הופיעה במשך למעלה מעשרים שנה. כמו כן הדריכה אנסמבלים קאמריים ופסנתרנים.

כפסנתרנית הופיעה ברסיטלים, ניגנה עם תזמורות בארץ, באירופה ובארצות הברית, הקליטה לתחנות שידור בארץ, ל-BBC לונדון ולתחנות הרדיו של שטוטגרט, זארבריקן וברלין, הופיעה בסיורי קונצרטים בישראל, קנדה, אלסקה, ארצות הברית ואירופה כסולנית, בקונצרטים קאמריים וכמלווה של זמרים.

במשך מספר עונות יזמה וניהלה הפקות מיוחדות, בהן שידור רדיופוני חגיגי של תחרות רובינשטיין וחגיגת שבוע הוברמן, בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

זכתה בפרסים, בהם פרס מיוחד למצוינות שהוענק לה על ידי קרן התרבות אמריקה-ישראל על הקמת "קול המוסיקה הקאמרית בגליל העליון" בכפר בלום ועל הצלחת האירוע, ובפרס מנהל הרדיו על הפקת השידורים של שבוע הוברמן ותחרות רובינשטיין.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://www.youtube.com/watch?v=TBV2cdi1LRg עדית צבי בתוכנית אינטרמצו עם אריק], באתר יוטיוב
* 
* יובל קרן, [https://web.archive.org/web/20170223042250/http://www.indexbidur.co.il/node/293368 אספת הפדרציה העולמית לתחרויות בינלאומיות], באתר אינדקס מדיה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאיות ישראליות
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ז'אן-מארי דגוט

גנרל של דיוויזיה ז'אן-מארי ז'וזף דגוט (בצרפתית: Jean-Marie Joseph Degoutte; 18 באפריל 1866 – 31 באוקטובר 1938) היה מפקד בכיר בצבא צרפת אשר פיקד על הארמייה השישית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה היה מאבות קו מאז'ינו.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו=== 
דגוט נולד ב-18 באפריל 1866 למשפחת איכרים במחוז רון שהשתייך אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-7 במרץ 1887, הוא התגייס לצבא צרפת והוצב ברגימנט התותחנים ה-30. ב-1888 למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1890 סיים אותה במקום התשיעי מתוך 435 במחזורו. בין השנים 1891-1894 הוא הוצב בגדוד זואבים בתוניסיה. בשנת 1895 הוא הגיש בקשה להצטרף אל המשלחת השנייה למדגסקר, אולם נדחה. הוא לא ויתר, והתגנב לספינה אזרחית של מסדר הישועים עד מדגסקר. ב-1896 הוחזר לתוניסיה והועלה לדרגת קפטן. בין 1899-1901 שרת בסין. ב-21 במרץ 1911 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וקיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו נחת בקזבלנקה במהלך משבר אגאדיר באותה שנה. שנות השירות שלו ברחבי העולם, הביאו לכך שהוא ידע שפות רבות.

===מלחמת העולם הראשונה===

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דגוט מפקד רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו לחם בכמה קרבות שוליים בחזית המערבית, בתחילה כחלק מהדיוויזיה ה-44 ולאחר מכן מהדיוויזיה ה-76. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. הוא השתתף עם הקורפוס בקרב אלברט ובקרב שמפאן השני. על חלקו בזה האחרון, קיבל ב-10 באפריל 1915 דרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-25 במרץ 1916 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-3 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המרוקאית. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום וקרב ורדן, וב-9 במאי 1917 הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-21, וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. הוא לחם עם הקורפוס במהלך הקרב השלישי על האן, וב-10 ביוני 1918 מונה למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב השני על המארן ומתקפת מאה הימים. ב-11 בספטמבר של אותה שנה פורקה הארמייה. כאשר נחתמה שביתת הנשק, היה דגוט אחראי על ניסוח תנאי חוזה ורסאי.

===אחריתו===
ב-29 בדצמבר 1918, הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. באוקטובר 1919 מונה למפקד כוח הכיבוש הצרפתי בריינלנד, ובינואר 1920 הצטרף למועצה העליונה למלחמה. ב-1923, בעקבות כישלונה של רפובליקת וויימאר לעמוד בתשלומי הפיצויים שהושתו עליה לאחר המלחמה, הוביל דגוט את הכוחות הצרפתיים שכבשו את חבל הרוהר. על חלקו בכיבוש הרוהר קיבל דגוט את הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הכוחות הצרפתיים נשארו ברוהר עד 1925. דגוט היה אחד מהאבות הרעיוניים של קו מאז'ינו, אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי מפני פלישה גרמנית בעתיד. ב-1925 הוא קיבל פיקוד על הקו האלפיני - קו ביצורים דומה לקו מאז'ינו אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי-איטלקי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cheminsdememoire.gouv.fr/fr/jean-degoutte ז'אן-מריה דגוט] 

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1866
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1938
סיטרואן GS

סיטרואן GS 1220 Club
סיטרואן GS (בצרפתית: Citroën GS) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1986. הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 1979 ונקרא סיטרואן GSA (יוצר משנת 1979–1986). סך הכל יוצרו 1,896,742 יחידות מדגם ה-GS, ו-576,757 יחידות מדגם ה-GSA.

הסיטרואן GS הורכבה בצרפת, צ'ילה, אינדונזיה, מוזמביק, פורטוגל, ספרד, דרום אפריקה, תאילנד, סלובניה וזימבבואה.

הסיטרואן GS אופיינה במערכת הידראולית מרכזית ומערכת הידרו פנאומטית מתקדמת, שנלקחה מדגם ה-סיטרואן DS.

בשנת 1971 זכתה הסיטרואן GS, במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה.

בשנת 1973 יוצרה גרסת מנוע הונקל, המפיק 106 כ"ס. הגרסה נקראה Citroën GS Birotor. מגרסה זו יוצרו 847 יחידות בלבד.

==גרסאות==
* 4 דלתות סדאן
* 5 דלתות הצ'בק
* 5 דלתות סטיישן
* 3 דלתות ואן

== תמונות ==
<gallery>
1974 Citroën GS 1220 Club fastback (19121105974).jpg| סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974
Citroen GS Club 1200 1978 (8931529328).jpg| סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1978
1974 Citroën GS 1220 Club fastback (28272499044).jpg| סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974
GSA. (8704598938).jpg| סיטרואן GSA
Conservatoire Citroen 130 Citroen GS GSA (10157250854).jpg| סיטרואן GS GSA, גרסת סטיישן, 5 דלתות
Citroën GS 002.JPG|סיטרואן GS, סטיישן, 3 דלתות
Citroen GS engine.jpg| מנוע סיטרואן GS
1975CitroenGSBirotor-interior.jpg| סיטרואן GSBirotor, שנת 1975, מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים
Rétromobile 2015 - Citroën GS Pallas - 1977 - 005.jpg| סיטרואן GS Pallas, שנת 1977
1976 Citroën GS 1220 Club station wagon (28403771993).jpg| סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1976, סטיישן
</gallery>

==ראו גם==
* סיטרואן
* סיטרואן GS בי רוטור
* סיטרואן DS
* מכונית השנה באירופה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכוניות משפחתיות
GS
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1970
קטגוריה:מכונית השנה באירופה
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בדרום אפריקה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בתאילנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באינדונזיה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בסלובניה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בספרד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בפורטוגל
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בצ'ילה
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בזימבבואה
איל גובר

איל גובר (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר. במהלך שירותו כיהן בתפקידים שונים בהם ראש אגף האסיר, מפקד בית סוהר איילון, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, מדריך במכללה לביטחון לאומי, ראש מנהל משאבי אנוש, מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים, ונוספים. נכון ל-2021, הוא מרצה במכללה האקדמית בית ברל, חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון ומעת לעת משמש כפרשן בכיר לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.

== ביוגרפיה ==
איל גובר נולד ב-1953 והיה לבן הראשון בקיבוץ ניר יצחק אשר הוריו, סמדר וירח גובר, היו ממקימיו. גובר גדל בבת-ים. כנער היה חבר בתנועת השומר הצעיר, היה אתלט מצטיין ואלוף ישראל לגילאי קדטים במרוצי שדה לשנת 1970. ב-1971 התגייס לקורס חובלים בחיל הים ושירת כקצין ימי בספינות טילים עד לשחרורו ב-1976. במהלך לימודיו האקדמיים עבד כמדריך חבורות רחוב בשכונת ג'סי כהן בחולון במסגרת קידום נוער ובהמשך התמנה למנהל היחידה לקידום נוער בעירית הרצליה. תחושת השליחות החברתית הובילה את גובר להתגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1987. במהלך שירותו מילא גובר שורה ארוכה של תפקידים, בהם, ראש מחלקת הדרכה, מפקד כלא אייל, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, ממונה על עבודות שירות, סגן מפקד בית מעצר ניצן, ראש ענף השירות הסוציאלי, ראש ענף הכשרה מקצועית. ב-1997 התמנה למפקד בית סוהר איילון, ולאחר שנתיים בתפקיד יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ב-1999 התמנה למפקד בית הספר הארצי לקצינים ולסוהרים, ב-2001 שימש כראש מנהל משאבי אנוש, בין השנים 2004 ל-2007 שימש כמדריך במכללה לביטחון לאומי, משנת 2008 ועד לפרישתו כיהן כראש אגף האסיר בשב"ס. ב-2012 פרש גובר משב"ס בדרגת גונדר (דרגה מקבילה לאלוף בצה"ל).

מאז פרישתו ועד היום גובר מרצה במכללה האקדמית בית ברל בתחומי קרימינולוגיה, טיפול בנוער ומניעת עבריינות, ותורת הענישה; חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון (המועצה לשלום ולביטחון) וחבר בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי. גובר משמש דרך קבע כפרשן בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות לענייני כליאה, אסירים ושב"ס.

גובר הוא בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית (במסלול תקון) מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בעבודה סוציאלית (התמחות בניהול ובטיפול קבוצתי) מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.

נשוי למאיה ואב לרוני ולגיל.

קטגוריה:גונדרים בשירות בתי הסוהר
קטגוריה:ניר יצחק (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי קורס חובלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:סגל בית הסוהר איילון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
יחיאל בן אורי

רבי יחיאל ברבי אורי (ד'תתק"ע, 1210 - כ"א בתשרי ה'כ"ד, 26 בספטמבר 1263) היה רב מגדולי יהדות אשכנז, פוסק הלכה ומקובל בסגנון חסידי אשכנז, שנודע במיוחד כאביו של הרא"ש.

==אודותיו==
לא נותרו אודותיו פרטים רבים, אך ידוע שהיה רבו הראשון של בנו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש), שנודע לימים כאחד מגדולי פרשני התלמוד והפוסקים וכבעל השפעה מכרעת על עיצוב ההלכה היהודית.

הרא"ש מספר כי הוא צאצא של הראב"ן. בשל כך, כתב החיד"א כי ייתכן שרבי יחיאל היה חתנו של הראב"ן למרות פער השנים ביניהם, אך הדעה המקובלת היא שהיה חתן של אחד מצאצאיו. לדעת אביגדור אפטוביצר כלל אין מדובר בראב"ן זה.

הוא עמד בקשרי מכתבים בהלכה עם כל גדולי דורו, ומהם עם בעלי התוספות: רשב"ם, ריב"ם ורבנו תם.

בשמו נקשרו אגדות מופת, חלקן לוקטו בידי חיד"א בספרו "שם הגדולים".

על שמו נקרא נכדו רבי יחיאל בן הרא"ש.

==משפחתו==
שלושת בניו של רבי יחיאל, היו רבנים גדולי תורה:
* רבי חיים בן יחיאל - רבו של אחיו הרא"ש, וחברו של מהר"ם מרוטנבורג
* רבי אשר בן יחיאל - הרא"ש
* רבי אליעזר בן יחיאל

* חתנו הוא רבי אלעזר הכהן אביו של רבי משה מחבר 'ספר חסידים - המשכיל'
*בן נוסף נפטר בחיי אביו, בהיותו ילד<ref>שו"ת הרא"ש כלל כז סימן א.</ref>.

== חיבוריו ==
כתב ספר "על עסק התורה".

==לקריאה נוספת==
* דוד הלחמי, רבי יחיאל ברבי אורי (אבי הרא"ש), בתוך: חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, עמ' ג.
* רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 1965

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני אשכנז
קטגוריה:חסידות אשכנז
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-13
מנקנט

מֶנְקֶנְט (נקרא גם θ (תטא) בקנטאור וכן גליזה 539 או LHS 2858) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים קנטאור והוא גם הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה שניתן לראות מהמזרח התיכון ומאירופה. הכוכב נמצא בחלק הצפוני של קבוצת קנטאור, ושמו הוא קיצור ושיבוש של השם בערבית "אל-מנקיבּ אל-קנטוריס" (ألمنكب ألقنتوس) שפירושו הכתף של הקנטאור.

==מאפיינים==
מנקנט הוא ענק כתום עם סיווג ספקטרלי K0 III במרחק של כ-60 שנות אור ממערכת השמש ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.05. מסתו גדולה בקצת יותר מפעמיים מסת השמש ורדיוסו גדול מעט יותר מפי 10 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 40 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך הטמפרטורה הנמוכה שלו גורמת לכך שחלק משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. מנקנט נמצא בשלב מתקדם של התפתחותו והוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן לאחר שהמימן שבליבתו אזל.

לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשלושת רבעי שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של כ-65 קילומטר בשנייה. לעומת זאת, מהירותו הרדיאלית נמוכה בהרבה, כ-1.3 קילומטר בשנייה בלבד, כך שהכוכב נע כמעט בניצב לקו הראייה אליו, ולמרות שהוא נמצא קרוב יחסית למערכת השמש, הוא כנראה לא נוצר בסביבתה אלא חולף בסמוך.

==קישורים חיצוניים==
* [http://stars.astro.illinois.edu/sow/menkent.html מנקנט] באתר של ג'ים קלר
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:קבוצת הכוכבים קנטאור
קטגוריה:קטלוג גליזה
קטגוריה:קטלוג לויטן
אילאיל שחר

אילאיל שחר (נולדה ב-15 באפריל 1975) היא עיתונאית ישראלית ששימשה כראש מחלקת החדשות והכתבת המדינית בגלי צה"ל. במרץ 2020 הצטרפה לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד, ברוך שי.

== ביוגרפיה ==
שחר נולדה בירושלים וגדלה בכפר סבא. היא החלה את דרכה בתקשורת בחטיבת דובר צה"ל. עם שחרורה מהצבא למדה תואר ראשון בכלכלה ותקשורת ותואר שני בייעוץ ארגוני ואסטרטגיה במסגרת לימודי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית.

בשנת 1999 הצטרפה למקומון הירושלמי "כל הזמן", השייך לרשת מקומוני "מעריב", בתפקיד כתבת חינוך. שנה לאחר מכן הצטרפה לעיתון היומי של "מעריב", ככתבת חינוך ובשנת 2002 החלה בתפקידה ככתבת המדינית של העיתון.

בשנת 2006 עברה לגלי צה"ל, שם מונתה לכתבת המדינית. לקראת הבחירות של שנת 2015 החלה לכתוב טורים באתר nrg. לדברי אלעד טנא, שהיה עורך nrg, שחר צורפה ל"מעריב" כחלק ממהלך שמטרתו לגוון את השיח ולהעניק ייצוג רחב יותר לנשים באתר.

משמשת כפרשנית בערוצים שונים, ומפרסמת טורי דעה בבמות תקשורתיות שונות. בינואר 2017 מונתה לראש מחלקת החדשות בגלי צה"ל.

במרץ 2020 הצטרפה לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד<ref></ref>. כמו כן היא משמשת כמגישה מחליפה של התוכנית "הבוקר הזה" בכאן ב<ref></ref>.

שחר נשואה לעיתונאי יהונתן ליס ואם לשני בנים. מתגוררת בשכונת עין חמד במבשרת ציון.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://glz.co.il/גלצ/מגישים/אילאיל-שחר אילאיל שחר] באתר גלי צה"ל
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:חיילי דובר צה"ל
קטגוריה:חיילות דובר צה"ל
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:פרשניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:חברי רשת מעוז
קטגוריה:חברות רשת מעוז
קטגוריה:כתבי חינוך ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975