OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סיפורה של נזירה

סיפורה של נזירה (באנגלית: The Nun's Story) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פרד זינמן משנת 1959. תסריט הסרט מבוסס על נובלה בעלת שם זהה משנת 1956. בסרט משחקים אודרי הפבורן, פיטר פינץ', אדית אוונס ופגי אשקרופט.

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר ובהם הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן והשחקנית הטובה ביותר עבור הפבורן. הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר.

==עלילה==
הסרט מגולל את סיפורה של גבריאל "גבי" ואן דר מאל (אודרי הפבורן) שאביה הוא רופא מפורסם מבלגיה. גבי מחליטה להיכנס למנזר ולהפוך להיות נזירה. היא רוצה לצאת לשליחות בקונגו הבלגית.

במהלך החודשים הבאים גבי לומדת איך להיות נזירה והיא נאלצת לוותר על חייה הנוחים. לאחר כשנה היא נשלחת לקונגו הבלגית ששם היא מסייעת לד"ר פורינטי (פיטר פינץ'). הם מתיידדים במהרה למרות מגבלותיה הדתיות של גבי.

גבי נשלחת לשליחות חזרה בבלגיה והיא נשארת שם עקב מלחמת העולם השנייה. מנהלי המנזר מורים לנזירות לא להתערב בשום צד בעת הלחימה. בהמשך גבי מגלה שאביה נהרג מהכוחות הגרמנים ואחיה שותף למחתרת המתנגדת לנאצים. לבסוף גבי מחליטה לפרוש מחיי הנזירות ולעזור לאחיה במחתרת.

==צוות שחקנים==
* אודרי הפבורן - האחות לוק/גבריאל "גבי" ואן דר מאל
* פיטר פינץ' - ד"ר פורינטי
* אדית אוונס - האם עמנואל
* פגי אשקרופט - האם מתילדה
* דין ג'אגר - ד"ר הרבט ואן דר מאל
* מילדרד דאנוק - האחות מרגריטה
* ביאטריס סטרייט - האם כריסטופר
* פטרישיה קולינג' - האחות ויליאמס

==פרסים ומועמדויות==
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור פרד זינמן, השחקנית הטובה ביותר עבור אודרי הפבורן, התסריט המעובד הטוב ביותר עבור רוברט אנדרסון, העריכה הטובה ביותר עבור וולטר תומפסון, הצילום הטוב ביותר עבור פרנץ פלנר, הפסקול המקורי הטוב ביותר עבור פרנץ וקסמן והקול הטוב ביותר.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר עבור זינמן, שחקנית הדרמה הטובה ביותר עבור הפבורן ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור אדית אוונס.

הפבורן זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר. פגי אשקרופט הייתה מועמדת באותה קטגוריה. בנוסף הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר עבור פיטר פינץ' ופרס באפט"א לסרט הטוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:אודרי הפבורן
קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי אודרי הפבורן
ניקיטה סימוניאן

ניקיטה סימוניאן (בארמנית: Նիկիտա Սիմոնյան, ברוסית: Никита Симонян; נולד ב-12 באוקטובר 1926) הוא כדורגלן סובייטי-ארמני ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף. לאחר סיום הקריירה כשחקן אימן מספר קבוצות וכן את נבחרת ברית המועצות.

== ביוגרפיה ==
=== קריירה כשחקן ===
ניקיטה סימוניאן נולד בעיר ארבמיר (מחוז קרסנודר) אך את ילדותו ואת הצעדים הראשונים בכדורגל עשה בסוחומי. בגיל 16 הוא עבר למוסקבה והחל לשחק במועדון קריליה סובייטוב מוסקבה. בשנת 1948 המועדון ירד ליגה והוחלט לפרקו. סימוניאן עבר לספרטק מוסקבה ושיחק במועדון 10 עונות. בשנים אלו הוא זכה ארבע פעמים באליפות ברית המועצות ופעמיים בגביע המדינה. הוא הבקיע 160 שערים ונחשב למלך שערי המועדון.

בשנת 1956 היה סימוניאן חבר סגל נבחרת ברית המועצות בכדורגל שזכתה באליפות באולימפיאדת מלבורן (1956). בשנת 1958 הוא היה חבר סגל הנבחרת במונדיאל 1958.

ברשימת מבקיעי השערים של הכדורגל הסובייטי והרוסי נמצא סימוניאן במקום החמישי עם 183 שערים.

=== קרירה כמאמן ===
לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סימוניאן באימון ספרטק מוסקבה, ובנוסף אימן קבוצות נוספות, כולל אררט ירוואן. כמאמנן הוא זכה שלוש פעמים באליפות ברית המועצות ו-4 פעמים בגביע מדינה. בשנת 1973 זכה עם אררט ירוואן בדאבל, בפעם הראשונה בה זכתה קבוצה ארמנית בגביע הסובייטי, ובפעם היחידה בה זכתה קבוצה ארמנית באליפות הליגה הסובייטית (לאירוע זה מוקדש סרט דאבל הזהב).

בסוף שנות ה-70 היה סימוניאן מאמן נבחרת הלאומית של ברית המועצות.

לאחר סיום הקריירה כמאמן סימוניאן כיהן במספר תפקידים באיגוד הכדורגל הסובייטי והרוסי, והיה מספר פעמים נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית.
==תארים וזכיות==
===כשחקן===
* אלוף אולימפי - 1956
* אליפות ברית המועצות (4) - 1952, 1953, 1956, 1958
* גביע ברית המועצות בכדורגל (2) - 1950, 1958
* מלך השערים של ליגת העל הסובייטית (3) - 1949, 1950, 1953
===כמאמן=== 
* אליפות ברית המועצות (3) - 1962, 1969, 1973
* גביע ברית המועצות בכדורגל (4) - 1963, 1965, 1971, 1973.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ארמנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:מאמני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מאמני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורגל
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1926
גסטרופאב

הגסטרופאב הראשון בבריטניה
גסטרופאב (באנגלית: Gastropub) הוא הֶלחֵם המילים גסטרונומיה ופאב המעיד על שילוב בין קולינאריה לפאב. 
המונח החל את דרכו בבריטניה של סוף המאה ה-20 כאשר פאבים בריטיים מסורתיים החלו במכירת מנות אוכל לצד תפריט האלכוהול והתפתח עם השנים והפך לתופעה של ממש החל מתחילת שנות האלפיים כאשר החלו להתפתח גסטרופאבים ברחבי העולם.

==ראו גם==
* בר (עסק)
* טברנה
* פאב

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ברים ופאבים
מארין רייקוב

מארין ניקולוב רייקוב (בבולגרית: Марин Николов Райков; נולד ב-17 בדצמבר 1960, וושינגטון הבירה, ארצות הברית) הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת מעבר ושר החוץ של בולגריה במשך כחודשיים ב-2013.

ב-12 במרץ 2013 לאחר התפטרותו של קודמו בויקו בוריסוב מונה רייקוב לתפקיד על ידי נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב. רייקוב כיהן פעמיים בתפקיד סגן שר החוץ של בולגריה. בין 1998 ל-2001 בממשלתו של איוון קוסטוב ובין 2009 ל-2010 בממשלתו של בויקו בוריסוב. בין 2010 ל-2013 כיהן כשגריר בולגריה בצרפת וכשגריר לא-תושב במונקו והוצב בפריז.

באוגוסט 2013, לאחר שסיים את תפקידו כראש ממשלת מעבר, הוא מונה לשגריר באיטליה ולשגריר לא-תושב בסן מרינו ובמלטה עד 2018. לאחר מכן הוא מונה לשגריר בממלכה המאוחדת.

רייקוב בוגר האוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית (1984).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:שגרירי בולגריה
קטגוריה:שגרירי בולגריה בצרפת
קטגוריה:שגרירים באיטליה
קטגוריה:שגרירים במלטה
קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:מונקו: יחסי חוץ
קטגוריה:סן מרינו: יחסי חוץ
קטגוריה:ילידי 1960
יבגני יבסטיגנייב

יבגני יבסטיגנייב (ברוסית: Евгений Евстигнеев; 9 באוקטובר 1926 – 4 במרץ 1992) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות, ובשנת 1983 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קיבל מספר עיטורים, כולל עיטור הדגל האדום של העמל.

== חייו ==
יבגני יבסטיגנייב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחת פועלים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. תקופה מסוימת הוא למד בבית הספר להנדסאים אך לאור מצב הכלכלי של המשפחה עזב את הלימודים וחזר לעבודה. במקביל ניגן בכלי נגינה שונים בחוגים. בשנת 1944 רצה לעזוב את העבודה במפעל ולהתחיל ללמוד משחק, אך הנהלת המפעל לא שחררה אותו.

בשנת 1946 מנהל בית הספר למשחק המקומי ראה אותו מנגן ג'אז בבית קולנוע. לאור התרשמותו העמוקה הוא הציע ליבסטיגנייב ללמוד משחק. בשנת 1951, לאחר סיום בית הספר למשחק, החל יבסטיגנייב לעבוד בתיאטרון בעיר ולדימיר.

בשנת 1954 נסע יבסטיגנייב למוסקבה והתקבל ללימודים לבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 סטודנטים איתם למד ארגנו סטודיו למשחק שעם הזמן התפתח לתיאטרון סוברמניק. בין מקימי התיאטרון היו גלינה וולצ'ק, אשתו הראשונה של יבסטיגנייב, שממנה נפרד בשנות ה-60. בשנת 1956 סיים יבסטיגנייב לימודי משחק והחל לעבוד בתיאטרון "סוברמניק", שהחל לפעול באותה שנה.

לפופולריות כלל-ארצית זכה השחקן לאחר שהשתתף בסרט "ברוכים הבאים, או הכניסה אסורה" (Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещен) בשנת 1964.

בשנת 1971 עבר יבסטיגנייב, יחד עם חברו אולג יפרמוב, להתיאטרון האמנותי של מוסקבה, ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים הבולטים בתיאטרון.

בשנת 1973 שיחק יבסטיגנייב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב". במהלך שנות ה-70 וה-80 היה יבסטיגנייב פעיל מאוד והשתתף בסרטים רבים (כדוגמת צוערי הצי, קדימה!), במקביל להופעות על במת התיאטרון. בסך הכול השתתף ביותר מ-100 סרטי קולנוע.

יבסטיגנייב נפטר ב-4 במרץ 1992 בלונדון, במהלך המתנה לניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1926
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1992
הלב על השולחן

הלב על השולחן הוא אלבומו ה-16 של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-18 במרץ 2013. לאחר חודשיים האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים.

מרבית שירי האלבום הופקו מוזיקלית ועובדו על ידי יעקב למאי, ותמיר צור, כשהביצוע ל"אשאל אלוהיי" עובד במשותף על ידי ינון יהל, עופר ניסים ואסי טל.

==סינגלים==
;את

הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "את", בלדה שקטה בניחוח שאנסוני, נכתב והולחן בידי צ'ולי זכאי ואלי קשת לעיבוד והפקה מוזיקלית של יעקב למאי. השיר הגיע לראש מצעדי ההשמעות ברדיו ובהורדות בסלולרי, וליותר מ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב. למצעד השבועי של רשת ג' הגיע למקום ה-2 ובגלגלצ הגיע למקום ה-5. במצעד העשור השני של שנות ה-2000 של תחנת כאן גימל דורג השיר במקום השלישי.

;סטטוס מאוהב
הסינגל השני מהאלבום בשם "סטטוס מאוהב". את השיר כתב רמי לב והלחין עדי לאון, ועיבוד של טל פורר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות השבועי ב-130 השמעות בשבוע הראשון של צאת השיר, והיה במקום הראשון במשך חודש וחצי. השיר נכנס למקום ה-9 בגלגלצ ואל המקום ה-1 במצעד של רשת ג' ושהה 4 שבועות בראש. השיר הגיע ל-3 מיליון צפיות באתר יוטיוב.

==שירים בולטים==
לאחר צאת האלבום בלטו השירים "היא לא את", שהגיע למיליון צפיות באתר יוטיוב בשבועיים הראשונים. השיר "כל החלומות" הגיע למיליון צפיות בזמן קצר והצליח בהשמעות ברדיו. שיר הנושא של האלבום "הלב על השולחן" זכה גם הוא למיליון צפיות בזמן קצר מאוד, בין השירים הבולטים היו "אוקיינוס", "כשאת אינך","ישראל", "מנגנת את חיי", "אל תאמרי", "געגועים" והחידוש לשיר של חוליו איגלסיאס "La Nave del Olvido" (ESPERA UN POCO), בגרסה העברית "אתן לך" למילים של רותם כהן אותו הפיק מוזיקלית יוסי מור.

==ההצלחה==
כבר בשבועיים הראשונים הגיע האלבום למעמד אלבום פלטינה כפולה על מכירות של 60-אלף מכירות וכעבור חודשיים למעמד פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים, בחודש הראשון נצפה האלבום מעל ל-400-אלף צפיות באתר יוטיוב, ושירי האלבום נצפו מעל ל-10 מיליון צפיות באתר יוטיוב.

בניגוד לאלבומו הקודם של גולן "נגעת לי בלב", אלבום זה זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה השונים.

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://youtube.com/EyalGolanOfficial האזנה לאלבום "הלב על השולחן" של אייל גולן בערוץ הרשמי ב-] YouTube
* [https://web.archive.org/web/20130423202956/http://harif.co.il/?s=אייל+גולן מילים לשירי האלבום "הלב על השולחן"], באתר חריף
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אלבומי 2013
קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת ליאם הפקות
דונגית ארץ-ישראלית

דּוֹנַגִּית ארצישראלית (שם מדעי: Cerinthe palaestina) הוא מין צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי בסוג דונגית, ממשפחת הזיפניים.
== מאפיינים ==
דונגית ארצישראלית גדלה באזורי בתה באדמות כבדות, ואנדמית לארץ ישראל: בגולן, גליל, כרמל, שרון, הרי שומרון, מדבר שומרון, הרי יהודה ובקעת הירדן בבתי גידול בלתי מופרעים. עד מחצית המאה ה-20 הצמח היה נפוץ באזורי העמקים. הגברת והתפשטות ההתיישבות והחקלאות פגעה בבתי הגידול של הדונגית ארצישראלית. ריכוזים גדולים אפשר לראות בהר חורשן, ההר העגול, בנחל השופט, ליד גשר בנות יעקב וליד מושב כנף בדרום רמת הגולן.

הצמח גבוה ויכול להגיע עד גובה של מטר אחד. העלה מכוסה בשכבת דונג ומכאן שמו. הפרח פורח בחודשים מארס-מאי בתפרחת צפופה כשהפרחים משתלשלים כלפי מטה. צבע הפרחים קרם-צהוב בהיר והם עטופים בעלי גביע סגולים בולטים. אורך עלי הכותרת כשני ס"מ. הפרח עשיר בצוף, האבקה נעשית על ידי דבורים גדולות וחרקים היכולים להגיע לעומק הפרח.

בסוג דונגית קיימים 10 מינים. בארץ ישראל צומח רק המין דונגית ארצישראלית.

== גלריה ==
<gallery>
Cerinthe palaestina (8).jpg|הצמח במלואו
Cerinthe palaestina (7).jpg|ריכוז של צמחי דונגית ארצישראלית. צולם בהר העגול ליד מושב עמיקם
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זיפניים
קטגוריה:ארץ ישראל: זיפניים
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:פרחים בצבע קרם בארץ ישראל
פור פאטה

פור פאטה (בצרפתית: Fort Paté) הוא מבצר שנמצא באי פאטה שבשפך נהר ז'ירונד כקילומטר ממערב לעיר בלאי (Blaye).

פור פאטה יחד עם פור מדוק ומצודת בלאי נבנו על מנת להגן על בורדו והנמל שלה מפני שודדי ים והתקפות מצד הבריטים והספרדים. בשנת 1690 אישר לואי הארבעה עשר את בניית המבצר והבנייה החלה ב-1693. המבצר נבנה בצורה אליפטית וגובהו 12 מטר. הוא נמצא בקו ראייה הן מפור מדוק והן ממצודת בליי שיחד יוצרים את ההגנה על שפך נהר הז'ירונד. המבנה יועד לעשרים גברים, הוא בצורת טבעת, מצויד בבור מים מתוקים, קפלה וחבית אבקת שרפה. זהו מייצג הישג אדריכלי אמיתי, מכיוון שחוסר היציבות של הקרקע דרש לבנות את המצודה על אדן עץ.

==מצב שמירה==
פור פאטה נמצא ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת משנת 1935 והוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2008 כאחד מביצורי וובאן. מפת התבליט של המצודה עדיין קיימת ומוצגת במוזיאון האינוולידס בפריז.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צרפת: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אקיטן: מבנים
קטגוריה:צרפת: מבצרים
ברכת שככה לו בעולמו

[[טווס. אחד העופות היפים ביותר]]
ברכת שככה לו בעולמו היא ברכה מברכות הראייה. ברכה זו נתקנה בעת מפגש עם אדם נאה מאוד או בעת מפגש עם בעל חיים או צמח היפים באופן מיוחד ומעוררים התפעלות ממראם.

== מקור הברכה ==
ברכה זו נזכרה ב, שם נאמר כי יש לברך כשרואה בריות או אילונות טובות: .

וכן נזכרה בתלמוד ירושלמי: .

== להלכה ==
נחלקו הפוסקים, האם יש לברך ברכה זו בשם ומלכות, או ללא שם ומלכות, כפי שמופיע במקורות הקדומים; וכן נחלקו, האם יש לברך כיום ברכה זו.

המצדדים בברכה ללא שם ומלכות מנמקים זאת בכך שההגדרה ל"בריות נאות" היא סובייקטיבית ותלויה בהרגשתו של המברך, ולא מצינו ברכות כאלה במקומות אחרים. לעומתם, המצדדים בברכה עם שם ומלכות מנמקים כך בזאת שכל ברכה שאינה נאמרת בשם ומלכות אינה נחשבת לברכה כלל, וממילא, גם כאשר תיקנו את הברכה הזאת, התכוונו שיש לברכה בשם ומלכות.

להלכה, פסק השו"ע כי , וכי אין לברך ברכה זו פעם נוספת אלא אם כן ראה בריה נאה יותר ממנה. בניגוד לשיטתו, פסקו ה"חיי אדם" וה"משנה ברורה"<ref>, ושער הציון לג.</ref> שבימינו אין לברך את ברכה זו בשם ומלכות, כי אין אנו מעריכים כאשר אנו רואים בריה יפה. הרב עובדיה יוסף<ref></ref> והרב אליעזר מלמד<ref></ref> סבורים שיש לברך ברכה זו כיום בשם ומלכות.

== ברכה על דברים האסורים על פי ההלכה ==
מהפסוק "ובוצע ברך - נאץ ה'" לומדים שאין לברך ברכת השבח על דברים שבאו לעולם באיסור, כך שלמשל אין לברך ברכת שהחיינו על פירות כלאיים. על פי כלל זה, נחלקו הפוסקים האם מותר לאדם לברך בראותו ממזר נאה. הרב יעקב עמדין<ref>ח"א סג</ref> כתב לברך, והרב ישראל יעקב חגיז<ref>ח"א ס, רסה</ref> כתב שלא לברך, וכך הכריעו הרב עובדיה יוסף והרב אליעזר מלמד<ref name=":0"></ref>.

במסכת עבודה זרה מסופר על רבן גמליאל, שראה אישה גויה נאה ביותר ואמר: . והקשו בתלמוד על רבן גמליאל מאיסור הסתכלות בערווה. וענו בתלמוד, שרבן גמליאל ראה את האשה במקרה, כאשר פנה מרחוב אחד לרחוב אחר, ולא הספיק לעצום את עיניו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.toraland.org.il/שאלות-ותשובות/במעגל-השנה/פסח/ברכת-האילנות-ופרשת-החודש-הזה-לכם/?gclid=CjwKCAiA_9r_BRBZEiwAHZ_v129YtfDh9wpCrTKmOdeAV1XvNLGywAOkCpcISbfFNfD9P45hmzhygxoCFpkQAvD_BwE על ההבדלים בין ברכת האילנות לברכת שככה לו בעולמו] באתר מכון התורה והארץ.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ברכות הראייה
מייק רוסמן

מייק רוסמן (באנגלית: Mike Rossman), שנולד ב-1 ביולי 1955 היה מתאגרף מקצוען יהודי אמריקאי, אלוף העולם במשקל קל כבד.

==ביוגרפיה==
מייק רוסמן נולד בעיירה טרנסוויל בניו ג'רזי כבנם של אמריקאי ממוצא איטלקי ואם יהודייה. לאחר שהתחיל להתאגרף בגיל 14 החליט אביו להחליף את שם בנו ממיכאל אלברט דה פיאנו (Michael Albert DePiano) לשם מייק רוסמן (רוסמן היה שם משפחת אימו), כדי להדגיש את יהדותו לצרכים מסחריים. מאותן סיבות כונה "The Kosher Butcher" ו-"The Jewish Bomber". לשם הדגשת יהדותו מייק רוסמן נושא קעקוע של מגן דוד על זרועו ועל המכנסים שלו רקום מגן דוד.

רוסמן הצטיין באגרוף החובבני וצוין כ"מתאגרף השנה" בשנת 1977, כשבמאזנו היו 20 ניצחונות מתוך 23 קרבות. הוא עבר לאיגרוף המקצועני ובשנת 1978 זכה באליפות העולם במשקל קל-כבד לאחר שניצח את המתאגרף הארגנטיני ויקטור גאלינדז. בתקופה זו היה משקלו 85 קילוגרמים וגובהו 186 סנטימטרים. ב-1979 בקרב גומלין, ניצח גאלינדז וזכה בחזרה בתוארו.

הקריירה המקצוענית של רוסמן הסתיימה בשנת 1983 עם מאזן של 44 ניצחונות, 7 הפסדים ו-3 קרבות שהסתיימו ללא הכרעה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
קטגוריה:מתאגרפים אמריקאים
קטגוריה:מתאגרפים יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם באיגרוף - משקל קל כבד
שוקר חשמלי

שׁוֹקֶר חַשְׁמַלִּי (מַהֲלוֹם) הוא נשק אל הרג, המשמש לניטרול באמצעות מכת חשמל על ידי שיבוש תפקוד השרירים השטחיים ו/או על ידי גרימת כאב, מבלי לגרום לפציעה משמעותית לזה שעליו מופעל הנשק.

== שימוש על ידי כוחות ביטחון ==

במשטרה, ביחידות צבאיות וביחידות אחרות השוקר הנמצא בשימוש הוא מסוג "אקדח טייזר" (המכונה גם "אקדח שוקר" או פשוט כ"טייזר"), היכול לפעול ממרחק של כמה מטרים בודדים מהמטרה.

=== במשטרה ===
במשטרה השוקר משמש למטרות של פיזור מפגינים, טיפול בגורמים אלימים ולנטרול פושע במקרים בהם הוא מתפרע ולא מפסיק לזוז.

=== ביחידות צבאיות ===
בצבא השוקר משמש כאשר תופסים מחבל, כאשר נגמרים הכדורים בנשק או כאשר המטרה נמצאת בטווח קרוב (עד 2.5 מטרים).

=== ביחידות אחרות ===
ביחידות כגון ימ"מ, SWAT, GIGN, GSG-9, SAS ועוד, מייעדים את השוקר למקרים כגון חטיפת בני ערובה, מרדפים מטווח קצר ולחימה בשטח בנוי (במבנים קטנים כגון חדרי דירה).

== הגנה עצמית ==
ברוב מדינות העולם (בהן ישראל) השוקר נמצא בדגם הסטנדרטי לצורך הגנה עצמית מטווח אפס ממקרים של שוד, אלימות, תקיפה, פיגוע דקירה ועוד.

== חוקיות ==
נכון לאוקטובר 2015, נשיאת שוקר חשמלי במרחב הצבורי מותרת. עם זאת ישנם מקומות (כמו קניונים, בתי משפט, בתי חולים וכו') אשר מגבילים נשיאת שוקר חשמלי בכניסה אליהם, ולעיתים ניתן להפקידו בכניסה.

== ראו גם ==
*זרם חשמלי
*טייזר

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.yoursecurityguide.com/physical-effects.aspx ההשפעות הפיזיות של הנשק] 
*[http://www.tbotech.com/electro-shock-weapon.htm מידע על הנשק] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשק אל-הרג
דנייפרוגס

מראה הסכר בשנת 1947
דנייפרוגס (ברוסית: Днепровская гидроэлектростанция имени В. И. Ленина, ДнепроГЭС) היא תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנתה על הנהר דנייפר והופעלה בשנת 1932. היא הייתה מסמלי התיעוש של ברית המועצות וממשיכה לפעול עד היום. עם הפעלתה הספקה היה כ-500 מגוו"ט והיא הייתה בין הגדולות בעולם באותה תקופה. הספק יחידות הייצור המותקנות עתה באתר מגיע לכ-1,500 מגוו"ט (18 יחידות בהספקים שונים).

==היסטורית הקמה==
במשך שנים שיט ספינות בנהר הדנייפר היה בעייתי עקב אשדים על הנהר באזור העיר זפוריז'יה. במהלך המאה ה-19 היו תוכניות רבות לשיפור המצב ויצירת נתיב למעבר בטוח של אוניות. בשנת 1920, במסגרת תוכנית גואלרו, סוכם על הצורך בהסדרת השיט באזור ובניית תחנת כוח הידרואלקטרית. החלטה עקרונית על הנושא התקבלה על ידי ולדימיר לנין עוד בשנת 1921. תוך זמן קצר החלו הכנות לתכנון מפורט של הפרויקט ובשנת 1927 החלו עבודות באתר.

תכנון הפרויקט בוצע על ידי מהנדסים סובייטים בשיתוף פעולה עם מומחים מארצות הברית. רוב הציוד שהותקן בתחנת הכוח הובא מגרמניה ומארצות הברית. במהלך הבנייה באתר הייתה נוכחת קבוצת יועצים אמריקאים שיעצו במהלך הבנייה והרכבת הציוד.

להקמת הסכר היה צורך להציף שטחים משמעותיים ולפנות כמה אלפי תושבים. אורך הסכר מגיע לכ-1,200 מ'. בעקבות הקמת הסכר נוצר מאגר מים בשטח של 420 קמ"ר.

היחידה הראשונה לייצור חשמל הופעלה בשנת 1932 ובשנת 1939 הגיעה תחנת הכוח להספק המתוכנן. סיום הבנייה אפשר מעבר אוניות על נהר הדנייפר ואספקת חשמל למפעלי תעשייה שונים באזורים הסמוכים לתחנת כוח. בטקס חגיגי לפתיחת המתקן השתתפו ראשי ברית המועצות והתחנה נקראה על שם לנין. למומחים האמריקאים שהשתתפו בבניית המתקן הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל. בניגוד לאתרי בנייה אחרים בשנות ה-30, בבניית המתקן לא השתתפו אסירי גולאג. בשיא הבנייה עבדו באתר מעל 30 אלף פועלים. ליד המתקן נבנתה שכונה לבוני ועובדי התחנה, שחוברה עם העיר זפוריז'יה בשדרה שאורכה כ-12 ק"מ.

==במלחמת העולם השנייה==
חייל [[הצבא האדום על רקע הסכר הפגוע, במהלך מלחמת העולם השנייה]]
ב-18 באוגוסט 1941 פוצצו חיילים סובייטים חלק מהסכר והציוד באולם יחידות הייצור. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו כ-1500 חיילים גרמנים שהיו באזור ותושבים רבים טבעו. לפיצוץ הסכר נדרשו כ-6 טון חומרי נפץ. הפיצוץ איפשר לעצור את התקדמות הצבא הגרמני באזור, אולם בקיץ 1942 הצליחו הגרמנים לחדש את פעילות התחנה בהספק מופחת. בסתיו 1943 פוצצו הגרמנים הנסוגים את הסכר פעם נוספת. הם תכננו להשתמש לפיצוץ בכ-300 טון חומרי נפץ. הדבר היה יכול להביא לאסון אזורי משמעותי. חיילי הצבא האדום הצליחו לנטרל חלק משמעותי של הנפצים ולמנוע פיצוץ כה גדול.

עבודות שיקום הסכר ותחנת הכוח החלו בשנת 1944 ונמשכו עד לשנת 1950. כמו בתחנה המקורית, בתחנת הכוח המחודשת הותקנו יחידות ייצור מתוצרת אמריקאית.

==תחנת הכוח כיום==
במהלך שנות ה-50 בוצע חידוש הציוד במתקן והספק תחנת הכוח עלה ל-650 מגוו"ט. בשנות ה-60 הוקמה תחנת כוח נוספת דנייפרוגס-2 והספק כולל של יחידות הייצור באתר גדל לכ-1500 מגוו"ט. המתקן מחובר למערכת החשמל הארצית באמצעות קווים במתח 154 קילוולט ו-330 ק"ו. בשנת 2008 החל חידוש הציוד והחלפת יחידות הייצור הישנות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://lifeglobe.net/blogs/details?id=57 מאמר על בניית דנייפרוגס] 
* 

קטגוריה:אוקראינה: תחנות כוח
קטגוריה:אירופה: סכרים
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:תחנות כוח הידרואלקטריות
קטגוריה:ברית המועצות: אנרגיה
קטגוריה:זפוריז'יה
טויו איטו

טויו איטו (ביפנית: 伊東 豊雄; נולד ב-1 ביוני 1941) הוא אדריכל יפני, מן האדריכלים הבולטים ביותר הפועלים כיום. זכה במדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) בשנת 2006 ובפרס פריצקר לשנת 2013.

==ביוגרפיה==
איטו נולד בסיאול להורים יפניים ב-1 ביוני 1941. שנתיים לאחר מכן עבר איטו ליפן עם אמו ושתי אחיותיו. את הכשרתו המקצועית רכש באוניברסיטת טוקיו שם סיים את לימודיו בשנת 1965. עד 1969 עבד במשרדו של האדריכל קיונורי קיקוטאקה (Kiyonori Kikutake) ולאחר מכן פתח משרד עצמאי בטוקיו תחת השם Urbot, קיצור השם Urban Robot. בשנת 1979 שינה את שם משרדו ל"טויו איטו ושותפיו". בשנותיו הראשונות התמקד בתכנון בתי מגורים פרטיים, כשהבתים הבולטים שתכנן הם White U מ-1976 ו-Silver Hut מ-1984. המבנה הראשון שהקנה לו פרסום היה "מגדל הרוחות" - מתקן תשתית שנועד לשרת את הרכבת התחתית אותו השלים ב-1986. הפתרון המקורי והייחודי שהעניק למבנה הטכני, משך תשומת לב רבה ואיטו החל להשיג עבודות במגזר הציבורי.

בשנת 2001 השלים את הפרויקט שהביא לו פרסום בינלאומי - בניין המדיאטק בעיר סנדאי (Sendai Mediatheque), עליו זכה בתחרות פומבית במקום הראשון בשנת 1995.

בשנת 2013 כשהוא מתכנן פרויקטים גדולים ומשמעותיים בכל רחבי העולם, זכה איטו בפרס פריצקר לאדריכלות על זה שסרטט את מגדל torre realia BCN אשר נמצא בברצלונה.

<gallery>
קובץ:Tower of Winds2.jpg|מגדל הרוחות ביוקוהמה
קובץ:Sendai Mediatheque 2009.jpg|בניין המדיאטק בסנדאי
קובץ:Serpentine Pavillion 2002.jpg|גלריית סרפנטיין בלונדון
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.toyo-ito.co.jp/WWW/index/index_en.html האתר הרשמי של משרד טויו איטו ושותפיו]
* מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3100221,00.html טויו איטו הוא חתן פרס פריצקר לאדריכלות 2013], מרץ 2013, Xnet.
* [http://www.pritzkerprize.com/2013/announcement טויו איטו באתר פרס פריצקר]
* אפרת קיסוס: [https://web.archive.org/web/20110320204627/http://www.bvd.co.il/%D7%98%D7%A8%D7%96%D7%9F_%D7%91%D7%92%E2%80%99%D7%95%D7%A0%D7%92%D7%9C_%D7%A2%D7%95%D7%9C%D7%9D_%D7%94%D7%9E%D7%93%D7%99%D7%94.html טרזן בג’ונגל עולם המדיה], בניין ודיור, 2001
* 

קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:אדריכלים יפנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1941
עדני מלך סקסוניה

עדני מלך סקסוניה (שם מדעי: Pteridophora alberti) הוא מין של עדני האנדמי לגינאה החדשה, הידוע בעיקר בשל נוצותיו הארוכות והצהובות הצומחות מפניו ומשמשות לחיזור. עדני מלך סקסוניה הוא יחיד בסוגו הטקסונומי, הנקרא Pteridophora.

שמו של עדני מלך סקסוניה ושמו המדעי alberti ניתנו לו כמחווה למלך אלברט, מלך סקסוניה (חי בשנים 1828 - 1902). גם שמה של אשתו הונצח במין אחר של עדני. העדני נקרא "קיסאבה" על ידי המקומיים, שם המחקה את קריאתו החזקה של הזכר. הוא ניזון מפרוקי-רגליים, פירות וחרקים.

אורכו של הזכר הוא 22 ס"מ. צבעו של הזכר הוא שחור וצהוב, עם קשתית חומה כהה, מקור שחור, רגליים חומות-אפורות, פה בצבע ירוק-טורקיז. שתי "קרניים" (נוצות ארוכות) צומחות ממצחו ומונחות משני צדי גופו. אורכן כ-50 ס"מ וצבען כחול-אמייל. הן ניתנות להנעה והרמה על ידי הזכר ומשמשות להרשמת נקבות בטקסי החיזור. נוצות אלה היו כל כך מוזרות, עד שכאשר הובא פוחלץ ראשון של העוף לאירופה, חשבו המומחים שהוא זיוף. העדני חי בגובה של 1,400–2,850 מ' מעל פני הים.

אף על פי שהזכרים ניצודים עבור נוצותיהם היפות, שבשימוש עבור טקסים, עדני מלך סקסוניה נפוץ יחסית בכל חלקי תפוצתו, ולכן מדורג במצב "ללא חשש" ברשימה האדומה של ארגון IUCN.

הזכרים הבוגרים מאוד טריטוריאליים, והזכר שומר על הנחלה שלו ממקום גבוה, בדרך כלל מצמרות עצים גבוהים, ושר כדי להורות על כך שהנחלה שלו.

בשנת 1996 סר דייוויד אטנבורו תיעד לראשונה את טקס החיזור של העדני.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

ציור של עדני מלך סקסוניה

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדולף ברנהארד מאייר
קטגוריה:עדניים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1894
אנריקו טוזלי

אנריקו טוזלי (באיטלקית: Enrico Toselli; 13 במרץ 1883 - 15 בינואר 1926) היה מלחין ופסנתרן איטלקי.

==ביוגרפיה==
כבר בגיל צעיר הוא החל קריירה מוצלחת כפסנתרן במרבית בירות אירופה ובאמריקה הצפונית. מאוחר יותר התיישב בעיר הולדתו פירנצה ועסק בהלחנה והוראה.

טוזלי נודע בחוגי האצולה באירופה כשנישא בשנת 1907 ללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה - גרושתו של פרידריך אוגוסט השלישי, המלך האחרון של סקסוניה. לזוג נולד בן אחד והם התגרשו בשנת 1912.

הוא הלחין שתי אופרטות ושירים. מכל יצירותיו נודע רק השיר סרנדה (באיטלקית-Serenata Rimpianto) אופוס 6 מס' 1.

השיר מושר בשפות שונות על ידי טנורים רבים, כגון מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, ריכרד טאובר, חוזה קאררס, פרי קומו ועוד. כמו כן יש עיבודים רבים לתזמורת בהרכבים שונים.

טוזלי שייך לקבוצת מלחינים שנודעו רק בזכות יצירה אחת שלהם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=vn---QLcZiE הסרנדה של טוזלי בביצוע מריו לנצה] באתר יוטיוב
* [http://www.youtube.com/watch?v=Cw7ZTAGdxL8 הסרנדה של טוזלי בביצוע אנדרי ריו ותזמורתו] באתר יוטיוב

קטגוריה:פסנתרנים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1883
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1926
ארז'וויליק

ארז'וויליק (בליטאית: Eržvilkas, ארז'ווילקס; בפולנית: Erzwiłki, אז'ווילקי; ברוסית: Эржвилки, ארז'ווילקי; בגרמנית: Erschwilken, ארשווילקן; ביידיש: ערזוויליק) היא עיירה במחוז טאורגה שבמערב ליטא. לפי מסורת מקומית, מקור שמה של העיירה הוא במילים "סוס הרבעה" (eržilas) ו"זאב" (vilkas) בליטאית. לפי מסורת זו, כאשר הגיעו הצלבנים לעיירה הם כבשו את הטירה המקומית. בעל הטירה לבש עור של זאב, הסתובב בקרב סוסיהם של הצלבנים, שרעו בדשא לפני הטירה, וריחה של פרוות הזאב הבריח את הסוסים. הצלבנים יצאו מהטירה כדי ללכוד את סוסיהם הבורחים וכך ניצלה הטירה.

בעיירה מרכז שירותי בריאות, מחלבה, ספריה, כנסייה ומצבה לזכר "מגיני החירות הליטאיים". באזור אתר קבורה מהמאות ה-9 עד ה-13. העיירה עצמה מתועדת במסמכים מהמאה ה-16. במאה ה-17 נבנתה בה הכנסייה הראשונה, שהייתה עשויה מעץ. כנסייה זו שופצה במאות ה-18 וה-19, והורחבה ב-1907.

ב-1847 נפגעה העיירה בשריפה, ובעת המרד הפולני של 1863-1864 ("מהפכת נובמבר") כבש אותה צבא המורדים לתקופה קצרה. בסוף המאה ה-19 נפתחו בעיירה בית חולים, בית מרקחת והוספיס ובשנות השלושים של המאה ה-20 הוקם בעיירה מפעל לניצול אנרגיית המים. בתקופת השלטון הקומוניסטי הייתה צורת ההתיישבות המרכזית בעיירה חווה קולקטיבית.

ב-1941 פונו חלק מתושבי העיירה עקב פלישת הגרמנים לברית המועצות. לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו חלק מתושבי העיירה על ידי שלטונות ברית המועצות עקב חשד לפעילות אנטי קומוניסטית.

==יהודי ארז'וויליק==
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בארז'וויליק כ-180 יהודים שקיימו בית ספר עברי, ספרייה ובית מדרש. הגרמנים כבשו את העיירה ביוני 1941 וביולי ריכזו את היהודים בגטו. בספטמבר 1941 גורשו יהודי ארז'וויליק למחנה ריכוז ומשם הובלו ליער ונרצחו בירי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:ליטא: עיירות 
קטגוריה:מחוז טאורגה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
בוב עזאם

ג'ורג' וָדִיע "בוב" עזאם (בשפות אירופיות: Bob Azzam, בערבית: جورج وديع "بوب" عزام, 24 באוקטובר 1925 - 24 ביולי 2004) היה זמר ממוצא לבנוני, שהיה פעיל בעיקר במערב אירופה. הוא שר שירים במספר שפות, כגון ערבית וצרפתית, ופעמים רבות היה משלב שפות אחדות באותו שיר. הלהיט הגדול ביותר שלו הוא "יא מוסטפא, יא מוסטפא" (يا مصطفى, يا مصطفى, Chérie je t'aime, chérie je t'adore, como la salsa del pomodoro), שבו שילב מילים גם באיטלקית, לצד הערבית והצרפתית.

== חייו ==
חייו הפרטיים של עזאם אינם מתועדים היטב. ידוע כי הוא נולד במצרים, אך אפילו זהותה של עיר הולדתו שנויה במחלוקת בין המקורות. ברבים מהמקורות כתוב כי הוא נולד או לפחות גדל באלכסנדריה, וסביר שהדבר נכון, משום שבתקופת ילדותו הייתה זו עיר שבה מרבית האנשים שלטו בשפות אחדות, והוא אכן שר, מגיל צעיר, בשפות רבות.

עזאם התפרסם באיטליה בשנות החמישים, ועיקר להיטיו (כמו "זה כתוב בשמיים" - c'est écrit dans le ciel) התפרסמו בצרפת בשנות השישים. הוא לא נרתע גם מביצוע שירים של אחרים, בסגנונות מגוונים ובשפות רבות. כך, למשל, ביצע את Rain, rain go away,של G. Shayne ושל N. Regney, בסגנון הרוקנרול, באנגלית וגם בג'אז באיטלקית. הוא הוציא עשרות תקליטים - רבים מהם מיני-אלבומים, עם ארבעה או שישה שירים. היו לו לפחות שלושה אלבומים מלאים.

השיר "יא מוסטפא" זכה לביצועים רבים בשפות רבות. עם מבצעיו בעברית נמנו נסים גרמה ואתי אנקרי.

בסוף שנות השישים רכש עזאם מועדון לילה בז'נבה.

נפטר במונקו ב-2004.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים לבנונים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:זמרים מצרים
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1925
קטגוריה:נפטרים ב-2004
נובה זמקי

בית הכנסת בנובה זמקי
נובה זמקי (בסלובקית: Nové Zámky) היא עיר בדרום מערב סלובקיה, בשפלות הדנובה, על הנהר ניטרה כ-100 ק"מ מברטיסלאבה וכ-25 ק"מ מגבול הונגריה. כשני שלישים מתושבי העיר הם סלובקים וכשליש הם הונגרים. בעבר נקראה ארשקויוור (בהונגרית: Érsekújvár) ובגרמנית: Neuhäus[e]l.

==תולדות העיר==
מהמאה ה-10 עד 1918 הייתה העיר בשטח ממלכת הונגריה. בשטח העיירה נבנה מבצר בצורת כוכב, נגד התקפות האימפריה העות'מאנית. העיירה התפתחה סביב המבצר, ומכאן שמה, שמשמעותו היא "טירתו החדשה של הארכיבישוף". בסוף המאה ה-16 ובאמצע המאה ה-17, עד 1685, שלטו הטורקים בנובה זמקי. עקב התקוממויות במאה ה-17 הרסו השליטים ההונגריים את העיירה בשנת 1724, כדי למנוע שימוש במבצרה בתור בסיס למרד.

בשנת 1920, לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, נכללה העיירה בשטח צ'כוסלובקיה. בין השנים 1938–1945 נכללה העיירה בשטח הונגריה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נפגעה העיירה קשות מהפצצות בעלות הברית. רק חלק קטן מהמבצר עדיין קיים היום, אך המבצר עדיין מופיע בסמל העיירה.

בעיירה כנסייה ומנזר פרנציסקניים שנבנו בסגנון הבארוק המוקדם במאה ה-17 ושופצו במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19. בעיירה לוח הנצחה ליהודי העיירה שנרצחו בשואה. בית הכנסת האורתודוקסי של נובה זמקי שופץ ב-1992 והיום הוא אתר היסטורי סלובקי, ואחד מבתי הכנסת הבודדים שעדיין משמשים קהילות יהודיות בסלובקיה למטרות דתיות.

==יהודי נובה זמקי==

יהודים ראשונים הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-18, ייתכן והיו מספר שנים בהן לא היו יהודים באזור בעקבות האיסור על ישיבת יהודים בחבל המכרות שבמרכז סלובקיה. ראשוני הקהילה הממוסדת בעיר הגיעו באמצע המאה ה-19, רובם מהעיירה הסמוכה שוראני. היו בעיירה שתי קהילות יהודיות, נֵאולוגית ואורתודוקסית, והן החזיקו בין היתר בית ספר יסודי (נפרד לכל זרם) חטיבת ביניים נאולוגית, תלמוד תורה אורתודוקסי וישיבה. פעלו בה ארגונים ציוניים ויהודיים שונים וכן מפלגה יהודית שנציגיה נבחרו למועצת העיר.

בשנת 1930 היו בעיירה 2,535 יהודים, שהיוו כ-10% מתושבי העיירה.

===השואה===
לאחר החלוקה יהודי העיר היו תחת שלטון הונגרי ולא גרמני ועל כן לא חלו חוקי גזע נאצים במדינה. עם זאת, גם להונגריה היו מספר חוקים אנטישמיים שנועדו להביע אהדה לשלטון הנאצי. היהודים הורחקו ממשרות ציבוריות, הוטלו עליהם מגבלות כלכליות וגברים נשלחו לעבודות כפייה כחלק מהמאמץ המלחמתי. למרות זאת, בשלב זה לא נשקפה סכנה לחייהם של יהודי העיר וגם איום הגירושים לא חל עליהם, למעט יהודים שלא החזיקו באזרחות הונגרית שגורשו מהמדינה.

הצבא הגרמני כבש את הונגריה במרס 1944. בתחילת אפריל נערך מפקד בעיר והקהילה האורתודוקסית מנתה 1,144 יהודים והנאולוגית 964. בראשית מאי הוקמה בעיר מועצה יהודית בראשותם של ינוש ברנפלד וליאו הורבט. פעולתם הראשונה הייתה העברת היהודים לגטו בשבוע בין ה-7 ל-12 במאי, כל משפחה קיבלה חדר אחד. בנוסף הקימו בגטו בית חולים כללי, בית חולים למחלות מידבקות ובית יולדות, שירות סדר יהודי ומכבי אש. בראשית יוני פונו כל יהודי הגטו אל מרכז השילוחים בעיר יחד עם יהודים נוספים מהמחוז. משם יצאו שני משלוחים, ב-11 וב-14 ביוני, שמנו 4,843 יהודים שהגיעו כולם לאושוויץ.

==אישים ילידי נובה זמקי==
* יעקב וייס, מעולי הגרדום.
* מרים רות, סופרת.
* ארנסט קליין, בלשן ורב.
* מרטינה סוחה, טניסאית.
* דליה שימקו, שחקנית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בסלובקיה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
לה סרנה

לה סרנה (La Serena) היא עיר בצפון צ'ילה ובירת מחוז קוקימבו. העיר נוסדה בשנת 1544, והייתה לעיר השנייה שנוסדה בצ'ילה לאחר סנטיאגו דה צ'ילה. בעיר מתגוררים למעלה מ-200,000 תושבים, ובעיר-רבתי כ-480,000. לה סרנה היא מרכזו של אחד האזורים בצ'ילה הגדלים במהירות בשנים האחרונות. העיר מהווה יעד תיירותי מבוקש, בעיקר בעונת הקיץ.

==היסטוריה==
מפת העיר בשנת [[1713 (פורסמה ב-1717)]]
לה סרנה נוסדה בידי חואן בואון (Bohón) בשם Villanueva de La Serena בפקודתו של הקונקיסטאדור הספרדי פדרו דה ואלדיביה על מנת למסד את הקשר בין סנטיאגו דה צ'ילה ולימה. תאריך הייסוד המדויק שנוי במחלוקת, אולם נראה כי היא נוסדה בראשית ינואר 1544 או מספר ימים קודם לכן. ב-11 בינואר 1549 חרבה העיירה במרד אינדיאני בו היא נשרפה עד הייסוד ומרבית תושביה הספרדים נהרגו. בפקודת ואלדיביה הוקמה העיירה מחדש בידי פרנסיסקו דה אגירה (de Aguirre) ב-26 באוגוסט 1549 בשמה החדש San Bartolomé de La Serena במקום בו מצויה כיום הפלאסה דה ארמאס. ב-4 במאי 1552 העניק המלך קרלוס הראשון ללה סרנה את מעמדה כעיר.

בשלהי המאה ה-17 סבלה עיר הנמל מהתקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים ופריביטירים דוגמת פרנסיס דרייק שפשט עליה ב-1578, ברתולומאו שארפ (Bartholomew Sharp) ששרף את העיר חלקית ובזז אותה ב-1680, ואדוארד דייוויס (Edward Davis) שהצית את מנזר סנטו דומינגו ב-1686. ב-8 ביולי 1730 כמעט וחרבה העיר לחלוטין ברעש אדמה.

== ערים תאומות ==
ללה סרנה הסכם ערים תאומות עם:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:צ'ילה: ערים
קטגוריה:מחוז קוקימבו
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
זיאד אבו זיאד

זיאד עלי ח'ליל אבו זיאד (בערבית: زياد علي خليل أبو زياد; נולד ב-3 באפריל 1940) הוא עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי פלסטיני.

== ביוגרפיה ==
אבו זיאד נולד בירושלים. ב-1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק. לאחר מלחמת ששת הימים למד עברית באולפן והיה ממובילי הקו המתון בפוליטיקה הפלסטינית.

ב-1986 יצא הספר "The West Bank handbook : a political lexicon" שערך יחד עם מירון בנבנישתי ודני רובינשטיין.

במשך 6 חודשים (נובמבר 1990 - מאי 1991) היה נתון במעצר מינהלי. עם שחרורו היה מעורב בהכנות לוועידת מדריד.

ב-1994 ייסד עם העיתונאי ויקטור ציגלמן את הרבעון Palestine–Israel Journal.

ב-1996 נבחר כנציג ירושלים למועצה המחוקקת הפלסטינית, בה כיהן עד 2006.

בסוף שנות ה-90 התמנה לתפקיד השר לענייני ירושלים בקבינט הפלסטיני. ב-18 במרץ 1999 הטילה עליו ישראל הגבלות תנועה, לאחר שנפגש עם דיפלומטים זרים באוריינט האוס. ב-27 במאי 1999 נעצר על ידי כח מג"ב במזרח ירושלים כאשר הפר צו האוסר עליו להיכנס לתחומי ירושלים. ב-8 בספטמבר 2001 פשטה המשטרה על משרדו במזרח ירושלים. לאחר חקירה גורש מירושלים.

ב-2006 יצא הספר "איסלאמופוביה ואנטישמיות" ("Islamophobia and Anti-semitism") אותו ערך יחד עם הלל שנקר.

אבו זיאד הוא בעל טור בעיתון אל-קודס. מתגורר באלעיזריה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.etgar.info/he/article__229/הלכה_המדינה ריאיון עם אבו זיאד], יוני 2008
* [https://web.archive.org/web/20150519102455/http://www.alquds.com/news/article/view/id/454300 מאמר] מאת אבו זיאד בעיתון אל-קודס, 4 באוגוסט 2013, (בערבית)
* [http://www.heskem.org.il/media-view.asp?id=3165&meid=97 הנורמליזציה... והדיאלוג עם הישראלים] מאת אבו זיאד באתר הסכם ז'נבה
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:עיתונאים פלסטינים
קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1940
Atretochoana eiselti

Atretochoana eiselti הוא מין ממשפחת תולעני המים (Typhlonectidae) שבסדרת חסרי הרגליים, אשר היה ידוע רק משני ממצאים שנשמרו עד גילויו בברזיל בשנת 2011, מה שהופך אותו לאחד מהמינים המסתוריים בעולם. זהו דו-חי גדול בעל גוף דמוי נחש, אשר כמו חסרי רגליים אחרים – אין לו גפיים. A. eiselti הוא החבר הגדול ביותר בקבוצת בעלי ארבע רגליים שאין לו ריאות, כפול בגודלו משאר חסרי הריאות. כתחליף לריאות, בעורו נמצאים נימים רבים המנקבים את שכבת האפידרמיס, ומאפשרים חילוף גזים עם הסביבה. ככל הנראה, הוא יצור מימי החי במקומות בהם הזרם מהיר. Atretochoana eiselti, יחד עם Caecilita iwokramae מגיאנה, יוצאי דופן משאר חברי סדרת חסרי הרגליים בכך שהם שני המינים חסרי הריאות הידועים היחידים.

הוא נבדל באופן משמעותי מחסרי רגליים אחרים, אפילו מאלו הנכללים איתו תחת משפחת תולעני המים, בכך שיש לו נחיריים פנימיים ואטומים, פה גדול יחסית, סנפיר גב בשרני, גולגולת המקנה לו ראש רחב ושטוח ועוד. בנוסף, הוא נבדל מכל אורגניזם אחר בכך שנמצאו בגולגולתו ראיות לשרירים ייחודיים. לא ידוע דבר על התנהגות המין, אך ככל הנראה זהו טורף או לכל הפחות אוכל נבלות.

עד 2011, לא היו אלא שני ממצאים מהמין: אחד, שמוצאו בדרום אמריקה, באוסף במוזיאון ההיסטוריה של הטבע שבווינה, ומממצא שני באוניברסיטת ברזיליה. אורכו של הממצא מווינה הוא 72.5 סנטימטר, בעוד שאורכו של הממצא מאוניברסיטת ברזיליה הוא 80.5 סנטימטר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20140907165707/http://www.holesinthenet.co.il/holesinthenet-media-story-26305 לא פין ולא נחש], באתר "חורים ברשת"

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1968
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד הריסון טיילור
קטגוריה:חסרי רגליים
קטגוריה:דו-חיים יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: דו-חיים
750-759 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 759–750 לפנה"ס

== אירועים בולטים בעולם ==
750 לפנה"ס: [[חטיפת הנשים הסביניות]]
* 756 לפנה"ס: ייסוד העיר היוונית קיזיקוס לחוף ים מרמרה, בחצי האי קאפו דאג
* 756 לפנה"ס: אשור ניררי החמישי הופך למלך אשור.
* 755 לפנה"ס: מלך אתונה העתיקה אחוליס נפטר לאחר שמלך על אתונה במשך 23 שנים. הוא הוחלף על ידי אלקמאון.
* 753 לפנה"ס: לפי המסורת, ייסוד העיר רומא ב-21 באפריל על ידי רומולוס. 
* 753 לפנה"ס: מלך אתונה העתיקה אלקמאון נפטר לאחר שמלך על אתונה במשך שנתיים בלבד. הוא הוחלף על ידי הארכון חרופס אשר כיהן בתור השליט של אתונה במשך עשר השנים הבאות.
* 750+/- לפנה"ס: רעידת האדמה המוזכרת בספר עמוס<ref></ref>

== נולדו ==

== נפטרו ==
* 755 לפנה"ס: אחוליס, מלך אתונה העתיקה 
* 753 לפנה"ס: אלקמאון, מלך אתונה העתיקה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:המאה ה-8 לפנה"ס לפי שנים
The Soft Machine

The Soft Machine (הידוע גם כ-Volume One), הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הפסיכדלי הבריטית, סופט מאשין, אחת מהלהקות המרכזיות בסצנת הקנטרברי. הלהקה נוסדה בשנת 1966, והוציאה לאור את האלבום ב-1968 במהלך סיבוב ההופעות שלה בארצות הברית. האלבום הופק על ידי צ'ס צ'נדלר וטום וילסון.

==רשימת רצועות==
===צד א'===
# "Hope for Happiness" (בריאן הופר, עיבוד מוזיקלי: רוברט וויאט / מייק רטלדג' / קווין איירס) – 4:21
# "Joy of a Toy" (איירס / רטלדג') – 2:49
# "Hope for Happiness (רפרזיה)" (ב. הופר, עיבוד מוזיקלי: וויאט / רטלדג' / איירס) – 1:38
# "Why Am I So Short?" (יו הופר / וויאט) – 1:39
# "So Boot If At All" (רטלדג' / איירס / וויאט) – 7:25
# "A Certain Kind" (יו הופר) – 4:11

===צד ב'===
# "Save Yourself" (וויאט) – 2:26
# "Priscilla" (איירס / רטלדג' / וייאט) – 1:03
# "Lullabye Letter" (איירס) – 4:32
# "We Did It Again" (איירס) – 3:46
# "Plus Belle qu'une Poubelle" (איירס) – 1:03
# "Why Are We Sleeping?" (איירס / רטלדג' / וייאט) – 5:30
# "Box 25/4 Lid" (רטלדג' / י. הופר) – 0:49

גרסת הרימסטר של 2009 לאלבום כוללת את רצועות הבונוס הבאות: "Love Makes Sweet Music" ו-"Feelin' Reelin' Squeelin'" אשר יצאו כסינגל הראשון של הלהקה ב-1967.

==ביצוע==
*רוברט וויאט - תופים, שירה
*מייק רטלדג' - אורגן, פסנתר (ברצועה 13)
*קווין איירס - גיטרת בס, שירה (ברצועות 10 ו-11), שירה מלווה (ברצועות 7 ו-9), פסנתר (ברצועה 5)

משתתפים נוספים:
*יו הופר - גיטרת בס (ברצועה 13)
*העוגה - שירה מלווה (ברצועה 12)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1968
בנימין אנקשטיין

בנימין אנקשטיין (ברוסית: Вениамин Анекштейн; 1903 - 19 במאי 1949) היה אדריכל ישראלי יהודי, שפעל באמצע המאה ה-20.

== חייו ==
אנקשטיין נולד בעיר ברנוביץ' שברוסיה (כיום בלארוס). בגיל 19 עלה לארץ ישראל עם הוריו.

לאחר שעבד בכמה משרדי אדריכלים גדולים כגון ברלין–פסובסקי ומאיר רובין,
הלך אנקשטיין בשנת 1928 ללימודי ארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות היפות בגנט ובבריסל.

לאחר שהוכשר בשנת 1932 הוא עיצב כמה בניינים ומבנים ציבוריים בבריסל כולל את הבנק התעשייתי של בלגיה (Banque Industrielle Belge).

לאחר ששב לישראל ב-1932 השתתף במספר תחרויות עיצוב אדריכלות ואף הגיע למקומות נכבדים.
בשנת 1937 זכה לבנות את בנין הקק"ל שברח' שפירא.

בנימין נפטר בגיל 46 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.<ref></ref>

== ממבניו ==
* מוזיאון מועצת העם ומינהלתה
* בית גורדון
* מוסך דן (תל אביב), בשיתוף מאיר רובין
* מוסך המקשר (ירושלים), בשיתוף מאיר רובין

== לקריאה נוספת==
* אליעזר פרנקל, [http://www.sadnafrenkel.co.il/pdf/PDF2/16.%201930-1939%20israel.pdf א. פרנקל: כרונולוגיה/ תולדות האומנות]
* ניצה מצגר-סמוק, [http://books.google.co.il/books?id=-XOvbTN9V2sC&printsec=frontcover&hl=iw&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Des maisons sur le sable: Tel-Aviv, mouvement moderne et esprit Bauhaus], éditions de l’éclat, 2004
* פארה גולדמן, [http://books.google.co.il/books?ei=ZklLUaH1EMbOswbg_IGIBQ&hl=iw&id=wxFQAAAAMAAJ&dq=tel+aviv+modern+architecture&q=+ Tel Aviv modern architecture, 1930-1939], Wasmuth, 1994

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בלארוס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
קבר חאפז

קבר חאפז (בפרסית: آرامگاه حافظ) ואולם הזיכרון הסובב אותו, החאפזיה (בפרסית: حافظیه), הם שני מבני אנדרטה, הנמצאים בקצה הצפוני של שיראז, איראן, לזכר המשורר הפרסי, חאפז. הביתנים הללו נמצאים בגני מוסאלה שעל הגדה הצפונית של נחל אכזב, שם נמצא קבר השיש של חאפז. המבנים נבנו בשנת 1935 ועוצבו על ידי האדריכל והארכאולוג הצרפתי אנדרה גודאר ומבוססים על מבנים קודמים שהמפורסם בהם נבנה בשנת 1773. המבנים האלו מהווים מוקד תיירותי בשיראז.

==היסטוריה==
המשורר חאפז היה אהוב על העם האיראני ודמות משפיעה בעיר מולדתו והיה למשורר החצר. לזכרו, הוקם מבנה דמוי כיפה קטן בשיראז ליד קברו בגולגסט א-מוסאלה (לימים, גני מוסאלה) בשנת 1452 בפקודת בַּאבּוּר אִבְּן-בַּישוּנְקוּר, השליט הטימורי. גנים אלו, שהשתרעו על שטח של יותר מ-19 דונם, היו דומיננטיים בשירתו של חאפז, וגם שימשו כבית קברות לתושבי שיראז. ב-300 השנים שבאו, האתר שוקם על ידי השליטים עבאס שאה הראשון מפרס במאה ה-15 ונאדר שאה במאה ה-16, אשר הורו על שיקום האתר בסימנים שראו בשירתו של חאפז.

אנדרטה מוחשית יותר נבנתה בגנים בשנת 1773 בזמן שלטונו של כרים חאן זנד אשר שכנה על הגדה הצפונית של נחל חוּשְׁק הזורם בגני מוסאלה. החאפזיה הורכבה מארבעה עמודים מרכזיים ושני חדרים הבנויים בקצה המזרחי והמערבי, כאשר הצד הצפוני והדרומי פתוחים. המבנה פיצל את הגנים לשני אזורים, כאשר מטע עצי תפוזים בקדמתם, ובית הקברות בצידם האחורי. הקבר הנוכחי נבנה מחוץ למבנה, במרכז בית הקברות, כאשר חתיכת שיש גדולה מונחת מעל הקבר. אבן השיש נחקקה על ידי קליגרף, ועליה קטעים משירתו של חאפז.

הקבר שוחזר בשנת 1857 על ידי מושל מחוז פארס, ובשנת 1878 נסגר המבנה בהוראת מושל נוסף. בשנת 1899 פרצה מחלוקת כאשר ארדשיר, מזרם הזורואסטריות מהודו החל לבנות מקדש מסביב לקברו של חאפז. למרות שארדשיר קיבל אישור מעולמא משיראז לבנות את המקדש מעץ וברזל, רופא דתי ובעל השפעה, עלי אכבר פאל אסירי התנגד לבניית מבנה זורואסטרי על קבר של אדם מוסלמי. יחד עם חסידיו, הוא הרס את המבנה הבנוי למחצה. תושבי שיראז התנגדו להרס והממשלה הורתה לבנות מחדש את האנדרטה, אך פאל אסירי התנגד והודיע כי הוא יהרוס כל מבנה שיוקם שם, גם אם ייבנה על ידי המלך עצמו. האתר נשאר הרוס למשך שנתיים, עד שבשנת 1901 הנסיך מירזה א-סולטנה לבית מאלכּ מנסור (לימים ראש ממשלת איראן) הניח מחסום סביב הקבר.

==המבנה הנוכחי==
180px
פעולות לשיחזור והרחבת האנדרטה לקבר חאפז החלו בשנת 1931 עם שיפוץ המטע והחאפזיה על ידי מושל מחוזות פארס ואספהאן, פרג'אללה בהראמי דבירעזאם. שר החינוך האיראני הורה על בניית מבנה חדש בשנת 1935. אנדרה גודאר, ארכאולוג ואדריכל צרפתי היה המפקח באגף העתיקות ומונה לעצב את המבנים החדשים.

שינויים בקבר חאפז כללו את העלאתו במטר אחד מעל הקרקע והקפתו בחמש מדרגות. כיפת נחושת אשר נתמכת שמונה עמודים בגובה עשרה מטרים עוצבה בצורת כובע דרוויש. צדה התחתון של הכיפה היא ערבסקה ופסיפס. אולם האנדרטה המקורי שנבנה בשנת 1773 הורחב בצורה ניכרת. שישה עשר עמודים תומכים נוספו לארבעת הקיימים יוצרים גזוזטרא ובחלקים מהחזית חקוקים ע'זלים וקטעים משירתו של חאפז.

==אתרים תיירותיים==
בריכות מרובעות נוספו לצד הגנים, וכן גם עצי תפוזים, שבילים, מזרקות וערוגות פרחים. במקום נמצא בית תה וכל אלו הופכים את קבר חאפז למוקד תיירות. בלילה, הכיפה מעל הקבר מוארת והופכת למוקד משיכה חברתי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבורה
קטגוריה:שיראז: מבנים
Volume Two

Volume Two הוא אריך נגן של להקת סופט מאשין, אשר יצא ב-1969. באלבום ניכרת השפעת הג'אז המציג את ההומור, דאדאיזם והפסיכדליה כפי שהוצג באלבום הבכורה של הלהקה, The Soft Machine שיצא ב-1968.

האלבום הושפע מהאלבום של פרנק זאפה, Absolutely Free, וכולל שתי יצירות ארוכות ושני שירים קצרים המוצגים כמעבר. בהמלצתו של זאפה, הלהקה חילקה את היצירות לחלקים קטנים כדי להגדיל את ההכנסה של הלהקה מתוך האלבום.

לדברי מילות השיר "Have You Ever Bean Green?" הלהקה מודה לThe Jimi Hendrix Experience להקתו של ג'ימי הנדריקס אשר נתנו להם להופיע איתם בניו יורק ב-1968, ובכך נצבר להם קהל גדול יותר. שם השיר בא משם האלבום והשיר של The Jimi Hendrix Experience Are You Experienced?.

השיר "Dedicated to You But You Weren't Listening" נכתב לחבר הלהקה קווין איירס שעזב את הלהקה כדי לחיות באי איביזה.

==רשימת רצועות==
===צד 1===
#Rivmic Melodies - 17:07
##"Pataphysical Introduction – Pt. 1" (רוברט ואייט) – 1:00
##"A Concise British Alphabet – Pt. 1" (יו הופר, עיבוד מוזיקלי: ואייט) – 0:10
##"Hibou, Anemone and Bear" (מייק רטלדג', ואייט) – 5:58
##"A Concise British Alphabet – Pt. 2" (הופר, ואייט) – 0:12
##"Hulloder" (הופר, ואייט) – 0:52
##"Dada Was Here" (הופר, ואייט) – 3:25
##"Thank You Pierrot Lunaire" (הופר, ואייט) – 0:47
##"Have You Ever Bean Green?" (הופר, ואייט) – 1:23
##"Pataphysical Introduction – Pt. 2" (ואייט) – 0:50
##"Out of Tunes" (רטלדג', הופר, ואייט) – 2:30

===צד 2===
#"As Long as He Lies Perfectly Still" (רטלדג', ואייט) – 2:30
#"Dedicated to You But You Weren't Listening" (הופר) – 2:30
#Esther's Nose Job - 11:13
##"Fire Engine Passing with Bells Clanging" (רטלדג') – 1:50
##"Pig" (רטלדג') – 2:08
##"Orange Skin Food" (רטלדג') – 1:52
##"A Door Opens and Closes" (רטלדג') – 1:09
##"10.30 Returns to the Bedroom" (רטלדג', הופר, ואייט) – 4:14

==ביצוע==
*רוברט ואייט - תופים, שירה
*מייק רטלדג' - פסנתר, אורגן חשמלי, אורגן האמונד, צ'מבלו, חליל צד
*יו הופר - גיטרת בס, גיטרה אקוסטית, סקסופון
עם:
*בריאן הופר - סקסופון
==קישורים חיצוניים==
קרנבליטו

אומאואקה, חוחוי - ארגנטינה]]
קרנבליטו הוא סגנון מוזיקלי קצבי ועליז המקובל בעיקר בפרובינציה של חוחוי בצפון ארגנטינה - אם כי ניתן לשייכו לכל האלטיפלאנו,
נעשה בו שימוש בכלי הנגינה האופייניים לאזור,
והריקוד שלו מתאפיין בסגנון חופשי - בניגוד לריקודים פולקלוריים אחרים.

מקור שמו בתקופת הקרנבל בה מרבים לרקוד אותו אם כי הוא נרקד בחגיגות לאורך כל השנה.

==מקורו של הקרנבליטו==
שורשיהם של הריקוד והמקצב עוד בתקופה הטרום-קולומביאנית, במסורות של העמים האינדיאניים שצאצאיהם חיים באזור עד היום. קיימות עדויות על ריקודים מעין זה החל מאמצע המאה ה-18, ריקודים משותפים שהתבצעו במעגל או בטור או תוך כדי תהלוכה וכו'.

הקרנבליטו מוכר מחוץ לארגנטינה בתור וואינו (huayno), אם כי ההבדלים בשמות יכולים לרמוז לאחד מאלה:
* לוואינו יכולים להיות מאפיינים שונים במקומות שונים, והקרנבליטו הוא הסגנון המקובל בחוחוי ובקבראדה דה אומוואקה.
* השם וואינו מתייחס יותר לסגנון המוזיקלי וקרנבליטו לריקוד.
* השם קרנבליטו מתייחס לריקודים בתקופת הקרנבל.

==כלי הנגינה==
מקובל לנגן אותו בכלי הנגינה האופייניים לאזור:
* צ'רנגו
* חלילית קֶנָה
* חליל פאן סִיקוּ
* תוף בומבו לגוארו
* תוף צ'אז'ה (caja chayera)
* ארקֶה (כלי נשיפה).
יחד עם זאת - לא מן הנמנע שכיום יעשה שימוש גם בכלי נגינה אחרים המקובלים בארגנטינה: גיטרה, בנדונאון וכו'.

==הריקוד==
הריקוד אופייני לתקופת הקרנבל, במקור הריקוד היה חופשי ללא כוריאוגרפיה, ונטלו בו חלק כל החוגגים יחד - במעגל או בטור.

כיום יש הרוקדים אותו בזוגות, בעיקר בהשפעת ריקודים פולקלוריים אחרים שהם עצמם נרקדים בזוגות כמקובל באירופה.

==המקצב==
המקצב הבסיסי של הקרנבליטו הוא של שתי תיבות של 2/4 כדלקמן (מימין לשמאל):

|1/8 1/16 1/16 1/8 1/16 1/16 | 1/8 1/16 1/16 1/4|

==קרנבליטואים מפורסמים==
הקרנבליטו המוכר ביותר הוא El humahuaqueño.

במיסה קריאוז'ה הגלוריה הולחנה בסגנון קרנבליטו (carnaval cochabambino ליתר דיוק).

באלבום שיר לדרום אמריקה נכלל קרנבליטו מתורגם בידי אהוד מנור בשם טוב למות בעד הקרנבל
.

בתקליט Sing International של הפרברים (1969) מופיע קאוור שלהם לקרנבליטו pollerita colorada של לוס פרונטריסוס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקה ארגנטינאית
קטגוריה:חוחוי (פרובינציה)