OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סידור קובפק

דיוקנו של סידור קובפק על בול דואר סובייטי
סידור קובפק (באוקראינית: Сидір Артемович Ковпак; 26 במאי (7 ביוני) 1887– 11 בדצמבר 1967, קייב) היה בין מפקדי הפרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה. על פעילות זו הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות, פעמיים.

סידור קובפק נולד בכפר בקרבת פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים ענייה. במשפחה היו 10 ילדים. הוא גויס לצבא ולאחר שחרורו עבד כסבל בסראטוב. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא גויס מחדש ולחם בגבורה. על הגבורה בקרב הוענקו לו מספר עיטורים, כולל אחד שהוענק אישית על ידי הצאר.

לאחר מהפכת פברואר קובפק נבחר לוועד הגדוד והחל לתמוך בבולשביקים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה קובפק לחם בשורות הצבא האדום בחזיתות שונות. בשנת 1921 הוא חזר לאזור ילדותו ומונה לקצין העיר באחת העיירות. בשנת 1926 קובפק שוחרר מהצבא ועבד בתפקידי ניהול זוטרים. בשנת 1937 הוא מונה למנהל אחת המחלקות במשרד מנהל מחוז.

==מלחמת העולם השנייה ואחריה==
מטבע אוקראיני עם דיוקנו של קובפק
בספטמבר 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הגרמנים כבשו את האזור בו התגורר וקובפק מונה למפקד יחידת פרטיזנים בת מספר עשרות אנשים שהסתתרה ביערות. היחידה פעלה במזרח אוקראינה ובשטחים סמוכים במחוז קורסק, מחוז אוריול ומחוז בריאנסק. לאור ההצלחות, היחידה גדלה והגיעה במהלך שנת 1942 לכמה מאות לוחמים. ב-31 באוגוסט 1942 קובפק הוטס למוסקבה ונפגש עם יוסיף סטלין וקלימנט וורושילוב. לקובפק ניתנה משימה לבצע פשיטה לאזור של אוקראינה המערבית שהיה מרוחק כמה אלפי קילומטר מאזור פעילותו. לקראת תחילת המסע, היחידה שלו גדלה לכ-2000 לוחמים. ליחידה סופק ציוד רב כולל תותחים ולרשותה הועברו קצינים מקצועיים. במהלך המסע לגרמנים הוסב נזק גדול ולפשיטה היה הד מוראלי משמעותי. אומנם גם האבדות ביחידה של קובפק היו גדולות, וכשליש מהלוחמים לא חזרו מהמסע.

באפריל 1943 הוענקה לקובפק דרגת "גנרל מאיור". יחד עם זאת לאור גודלה של היחידה היה ברור שקובפק ללא השכלה צבאית לא יכול לפקד עליה ולכן הוא מונה לסגן מפקד ומעליו מונה קצין מקצועי.

לאחר שחרור השטח מהכיבוש הנאצי קובפק השתחרר ומונה לתפקידי ניהול בממסד הסובייטי. הוא כיהן בתפקידים בכירים עד לפטירתו בשנת 1967. לאחר המלחמה הוא נודע כ"מפקד הפרטיזנים האוקראינים" ונאם בעצרות שונות של הפרטיזנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://militera.lib.ru/memo/russian/kovpak_sa/index.html זיכרונות של קובפק על ימי המלחמה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פרטיזנים סובייטים
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:מקבלי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מקבלי צלב גיאורגי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1887
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין באיקובה
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1967
מחשבות (אלבום)

מחשבות הוא אלבום משנת 2010 בו משתפים פעולה הזמרים עמיר בניון ויהודה מסס. זהו האלבום התשיעי של בניון והשלישי של מסס. השניים סיפרו על תהליך הפקת האלבום שלקח כחמש שנים: .
האלבום זכה להצלחה בזכות השילוב שלו עם הזמר יהודה מסס ובזכות העיבודים של השירים והלחן שלהם.

== רשימת שירים ==
#מחשבות
#תהיה מאושר
#גג העולם
#באנו ללכת
#בין שברי החומות
#אמא
#המנגינה הזאת
#כשהגעתי לכאן
#אהלן וסהלן
#מילים ברוח

==קישורים חיצוניים==

* דודו כהן - אלבום בלי כוונה: [https://duduco.wordpress.com/2010/04/02/%d7%90%d7%9c%d7%91%d7%95%d7%9d-%d7%91%d7%9c%d7%99-%d7%9b%d7%95%d7%95%d7%a0%d7%94-%d7%a8%d7%90%d7%99%d7%95%d7%9f-%d7%9e%d7%a9%d7%95%d7%aa%d7%a3-%d7%a2%d7%9d-%d7%a2%d7%9e%d7%99%d7%a8-%d7%91%d7%a0%d7%99/?fbclid=IwZXh0bgNhZW0CMTEAAR3gWI5tPbkF6AVYsp2l187tdBeeauFm5VF43gP1U6p-Otk_D1-voGxwY9g_aem_AY_AafSNE5jip5C1xmTVUfvLHhfb6R5bgMhE6gOOkYpyv_OTAlQvJeJnpNzYHQ0PYZfPyYxBBOea7ONwpL3UNv-b ראיון משותף עם עמיר בניון ויהודה מסס], מקור ראשון, מרץ 2010
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 2010
קטגוריה:אלבומי עמיר בניון
קטגוריה:אלבומי חברת ארומה מיוזיק
Thalys

Thalys (מבוטא טאליס - השם חסר משמעות והומצא על ידי מחשב) הוא שירות רכבות מהירות בינלאומי, שהחל כקו הרכבת המהיר בין פריז לבריסל. מסילת הרכבת של ה Thalys משותפת עם היורוסטאר ועם שירות הרכבות הצרפתי TGV. ה-Thalys מקשר בין פריז, אמסטרדם, אוסטנדה, קלן ואסן, והשירות מופעל על ידי Thalys International. החברה מפעילה שירות עונתי גם למרסיי ולבור-סן-מוריס. בשנת 2012 נסעו כ-6.6 מיליון נוסעים ברכבות החברה.

== היסטוריה ==
ההחלטה להקים קו רכבת מהיר בין פריז, בריסל, אמסטרדם וקלן התקבלה ב-1987. ב-28 בינואר 1993, 
SNCF, NMBS/SNCB, Nederlandse Spoorwegen ודויטשה באן חתמו על הסכם להפעיל במשותף את הקו תחת השם Thalys, וב-1995 הוקמה Westrail International על ידי חברות הרכבות של צרפת ובלגיה על מנת להפעיל את השירות. ב-4 ביוני 1996 יצאה הרכבת הראשונה מפריז. זמן הנסיעה לבריסל היה 2:07 ולאמסטרדם 4:47.

בשנת 1997 הושלמה הבניה של מסילת הרכבת HSL 1, המחברת בין הגבול של צרפת ובלגיה לבריסל. חיבור זה איפשר לרכבת לנסוע במהירות של 300 קמ"ש לאורך כל הדרך. ב-14 בדצמבר 1997 יצאה רכבת ה-Thalys הראשונה מפריז שנסעה על מסילת HSL 1. זמן הנסיעה מפריס לבריסל קוצר ל-1:25. באותו הזמן שירות ה-Thalys החל לפעול בקלן ואאכן בגרמניה, ובערים ברוז', שרלרואה, גנט, מונס ואוסטנדה בבלגיה. השירות בין פריס ובריסל זכה להצלחה רבה ותוך זמן קצר השירות הגיע לתפוסה מלאה.

ב-19 בדצמבר 1998 החל שירות עונתי לאתרי הסקי במרסיי ובור-סן-מוריס.

במאי 1999 נפתח קו מהיר חדש לנמל התעופה שארל דה גול, והחל שירות רכבות ישירות מבריסל לנמל התעופה, יחד עם הסכמי שותפות קוד עם אייר פראנס, אמריקן איירליינס ונורת'ווסט איירליינס. ב-28 בנובמבר 1999 החברה שינתה את שמה ל-Thalys International. באפריל 2001 הודיעה אייר פראנס על ביטול קו הטיסות פריס-בריסל, עקב חוסר רווחיות. במקום הטיסות חתמה החברה על הסכם קוד-שרינג עם Thalys.

השירות בין בריסל לקלן שודרג בדצמבר 2002 כשרכבות ה-Thalys החלו לנסוע על מסילת הרכבת HSL 2 (מסילת רכבת בין לוון לאנס).

בשנת 2003 החל שירות לנמל התעופה של בריסל.

ב-2007 דויטשה באן רכשה 10% מהחברה.

ב-2009 קוצר זמן הנסיעה בין בריסל וקלן ב – 19 דקות כשנפתחה מסילה חדשה – HSL 3 המקשרת בין לייז' לאאכן. בניית המסילה הושלמה בשנת 2007, אך רכבות ה-Thalys החלו להשתמש במסילה זו רק ב-2009 מכיוון שהרכבות לא צוידו באותה תקופה במערכת האיתות ETCS (לפני כן המסילה הייתה בשימוש ה - ICE, שירות הרכבות המהיר בגרמניה).

== ראו גם ==
* TGV

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://www.thalys.com אתר הבית של ה - Thalys]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירופה: רכבות מהירות
קטגוריה:מסילות רכבת בין-לאומיות
קטגוריה:אירופה: מסילות רכבת
לינדה קריסטל

לינדה קריסטל בתפקיד ויקטוריה מונטויה-קנון בסדרה "The High Chaparral", יולי 1969 
לינדה קריסטל (בספרדית: Linda Cristal; 22 בפברואר 1931 – 27 ביוני 2020) הייתה שחקנית ארגנטינאית-אמריקאית. קריסטל היא הזוכה הראשונה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה", על תפקידה בסדרת המערבונים "The High Chaparral" , כשהפרס הוענק לה ב-1969.

== ביוגרפיה ==
קריסטל נולדה בשם מרתה ויקטוריה מויה פגו בורגס ברוסאריו, ארגנטינה לאב צרפתי, ולאם איטלקייה, וגדלה באירופה איבדה את הוריה בתאונת דרכים קטלנית ממנה שרדה בשנת 1947. היא עסקה במשחק במולדתה בגיל מוקדם מאוד. את תפקידה הראשון באנגלית היא עשתה בשנת 1956 במערבון של ג'ורג' שרמן "Comanche".

היא התפרסמה בראשית שנות ה-60 בזכות תפקידיה בסרט המלחמה "האלמו" של ג'ון ויין בתור המקסיקנית הצעירה פלקה אותה מציל דייווי קרוקט (ויין) והמערבון "שניים רכבו יחדיו" של ג'ון פורד בתור המקסיקנית אלנה דה לה מדריאגה. זמן קצר לאחר מכן הודיעה קריסטל על פרישתה ממשחק על מנת לגדל את שני ילדיה.

היא חזרה לשחק בשנת 1967 כדי להשתתף בסדרת המערבונים "The High Chaparral". היא הופיעה בסדרה במשך 4 עונות בתפקיד ויקטוריה מונטויה-קנון, תפקיד עליו היא זכתה בשנת 1969 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. קריסטל הייתה לזוכה הראשונה בהיסטוריה של קטגוריה זו במסגרת טקס גלובוס הזהב.

את הופעתה האחרונה לפני פרישתה הסופית מהתעשייה עשתה קריסטל בשנת 1974 בסרט הפעולה של ריצ'רד פליישר "מר מג'סטיק" לצידו של צ'ארלס ברונסון.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאיות
קטגוריה:מהגרות מארגנטינה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית ראשית בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2020
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
לורנצו לוטו

לורנצו לוטו (באיטלקית: Lorenzo Lotto; סביבות 1480, ונציה – 1557, לורטו) היה צייר איטלקי בתקופת הרנסאנס. סגנונו חריג יחסית, ומאחר ועיקר פעילותו הייתה בערים פרובינציאליות בצפון איטליה, איננו ידוע כמו המקבילים שלו באותה התקופה שפעלו בעיר הולדתו ונציה דוגמת ג'ורג'ונה או טיציאן. 
נהוג לסווגו כחלק מהאסכולה הוונציאנית של אותה תקופה, לאור ההשפעה המורגשת של בליני וג'ורג'ונה על יצירותיו בתחילת דרכו. צייר בעיקר נושאים דתיים. הביוגרפיה של לוטו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

== מיצירותיו ==
* מדונה עם ילד, סנט פיטר מורונה ותורם (1503), , נאפולי. 
* סנטה כריסטינה אל טיברונה (1504–1506), ציור מזבח בכנסיית סנטה כריסטינה אל טיברונה, , ונטו. 
* אלגוריה על מידה טובה ומידה רעה (1505), הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי., ארצות הברית. 
* מדונה עם ילד וקדושים (1505), הגלריה הלאומית של סקוטלנד, אדינבורו, סקוטלנד. 
* הפוליפטיך ברקאנאטי (1506–1508), המוזיאון האזרחי וילה קולורדו מלס, רקנאטי.
* אדם צעיר כנגד מסך לבן (1506), המוזיאון לתולדות האמנות, וינה. 
* מדונה עם ילד והקדושים פלאביאן ואונופריוס (1508), גלריה בורגזה, רומא. 
* ההשתנות (1510–1512), המוזיאון האזרחי , רקאנאטי. 
* האלטרפיס של מרטינגו (1513–1516), כנסיית סן ברתלומאו וסטפאנו, ברגמו. 
* סוזנה והזקנים (1517), גלריית אופיצי, פירנצה. 
* דיוקן לוצ'ינה ברמבאטי (1518), אקדמיית קררה, ברגמו. 
* מדונה עם ילד והקדושים רוש וסבסטיאן (1518), הגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה. 
* האלטרפיס של כנסיית רוח הקודש (1521), , ברגמו 
* סגידת הילד (1523), הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי., ארצות הברית. 
* פורטרט של זוג נשוי (1524), מוזיאון ההרמיטאז', סנקט פטרסבורג, רוסיה. 
* ישו נושא את הצלב (1526), מוזיאון הלובר, פריז.
* דיוקן אנדריאה אודוני (1527), , לונדון 
* דיוקן ג'נטלמן עם כף אריה (1527), המוזיאון לתולדות האמנות, וינה. 
* סנט ניקולס מבארי (1527), , ונציה.

==גלריה==
<gallery>
Lorenzo Lotto-Kunsthistorisches Museum.jpg|דיוקן של גבר צעיר בבגד אדום במוזיאון לתולדות האמנות בוינה
Accademia - Ritratto di giovane gentiluomo nel suo studio - Lorenzo Lotto cat.912.jpg|דיוקן של חוקר בגלריית האקדמיה
The Virgin and Child with Saints Jerome, Peter, Francis and an Unidentified Female Saint by Lorenzo Lotto at Scottish National Gallery.jpg|המדונה והילד וקדושים נוצריים בגלריה הלאומית של סקוטלנד
</gallery>

== קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:ילידי 1480
קטגוריה:נפטרים ב-1556
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-16
חורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל

החורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל והאנדרטה שלצידו מוקדשים לזכרם של עולים מארצות הברית ומקנדה ובני משפחותיהם ותיירים מארצות אלו, שנפלו במהלך שירותם בצה"ל או בפעולות איבה.
== הקמה ==
החורש והאנדרטה ממוקמים בפארק יצחק רבין, על גבי גבעה הצופה ממערב על שער הגיא, כשישה קילומטרים מצפון לבית שמש. 

החורש ניטע על ידי התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל (AACI) בסיוע קרן קיימת לישראל. העצים הראשונים בו ניטעו לאחר מלחמת ששת הימים. 

האנדרטה ניצבת בשולי החורש. היא כוללת כותל זיכרון שנבנה על גבי סלעי המקום, שלפניו רחבה מרוצפת. על גבי הגדר שבחזית הרחבה נקבע סמל ההתאחדות. בשני קצות כותל הזיכרון קבועים לוחות הנושאים את שם האתר בעברית ובאנגלית. ביניהם נקבעו לוחות שעליהם שמות הנופלים, 310 במספר, בעברית ובאנגלית, בצירוף שנות נפילתם. הם נפלו החל בקרב תל-חי בשנת 1920 ועד ימינו.

מדי שנה מקיימת התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל טקס זיכרון באתר.

בקרבת האנדרטה ממוקם אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.izkor.gov.il/en_9720125adf79c7e63b996ea82ab3313f החורש והאנדרטה] באתר יזכור (כולל רשימת השמות שעל האנדרטה)
* [http://www.aaci.org.il/articlenav.php?id=77 החורש] באתר התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנדרטאות לזכר חללי מערכות ישראל
קטגוריה:אנדרטאות בהרי יהודה
זיכרון עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל
קטגוריה:עלייה
אנדרטת גדוד 51

אנדרטת גדוד 51 ניצבת בצפון הנגב ומנציחה את קרבות גדוד 51 במלחמת העצמאות ואת חלליו.

== הקמה ==
גדוד 51 הוקם בדצמבר 1947 ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי בקרבות במרחב תל אביב, על הדרך לירושלים ובפריצת הדרך לנגב. במלחמה נפלו 111 מחייליו. לימים הועבר הגדוד תחת פיקודה של חטיבת גולני.

האנדרטה ניצבת על גבי גבעת ארנון – לשעבר גבעה 113, בצד כביש 232 וכקילומטר ממערב לקיבוץ נגבה. זו הייתה אחת מארבע גבעות שהוחזקו על ידי הצבא המצרי וכונו "משלטי הצומת", אשר חסמו את הדרך הראשית לנגב. הגדוד כבש גבעה זו במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948. היא נקראת על שם לוחם הגדוד שנפל בקרב הכיבוש שלה.

האנדרטה ניצבת ברחבה מוקפת גדר בראש הגבעה, שאליה מובילות שלוש מדרגות. במקור, ב-1949, הוצב בה עמוד אבן מרובע בודד הנושא את שם הגבעה ואת פרטי הקרב בה. לימים הורחבה האנדרטה. כיום ניצב לפני העמוד המקורי לוח אבן, ועליו שם האנדרטה וכתובת המונה את מערכות הגדוד במלחמת העצמאות. בצידי הרחבה שסביב הוצבו ארבעה עמודי אבן נוספים, הנושאים את שמות חללי הגדוד במלחמת העצמאות. ברחבה הוצבו גם תורן דגל וכן להבת זיכרון.

==ראו גם==
*אנדרטת גדוד 53
*אנדרטת גדוד 52

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.izkor.gov.il/en_8c85bab9f793b31abc3bb013dec1fd43 האנדרטה] באתר יזכור
* [https://web.archive.org/web/20131006043642/http://www.givati.org.il/show_item.asp?levelid=61500&itemid=4 האנדרטה] באתר גבעתי
* [https://web.archive.org/web/20131008043109/http://www.givati.org.il/show_item.asp?itemId=77&levelId=61535&itemType=0 גדוד 51] באתר גבעתי

גדוד 51
קטגוריה:אנדרטאות חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:אנדרטאות חטיבה 5
אגם אנריקיו

אגם אנריקיו (בספרדית: Lago Enriquillo) הוא אגם מלח ברפובליקה הדומיניקנית. שטחו 375 קמ"ר, והוא האגם הגדול ביותר באיים הקריביים. בגובה של 27 מטר מתחת לפני הים, הוא גם המקום הנמוך ביותר באיים הקריביים. מאז ראשית המאה ה-21 התרחב שטחו של האגם ובין 2004 ל-2013 הכפיל את שטחו. האגם קרוי על שם אנריקיו, ממנהיגי הטאינו באזור, שמרד בספרדים במאה ה-16.

האגם מצוי בעמק ביקוע שנוצר לפני כמיליון שנים בהעתק העתק אנריקיו-פלאנטן גארדן. אגן הניקוז שלו כולל 10 נחלים. אלה שזורמים מצפון הם נחלים איתנים, ואלה שזורמים מדרום הם נחלים אכזבים. האגם עצמו אינו מתנקז לנחלים אחרים. באגם אי אחד, קבריטוס (Cabritos). בעבר היו בו שני איים נוספים, ברבריטה ואיסליטה, אך הם שקעו ב-2011, בעקבות עליית מפלס האגם.

באגם חיים תנינים אמריקניים ופלמינגואים אמריקניים.

==עליית המפלס==
בראשית המאה ה-21 החל לעלות מפלס מי האגם, וכתוצאה מכך גדל שטחו באופן משמעותי. בשנת 2004 היה שטחו 164 קמ"ר, ובשנת 2013 כבר היה שטחו למעלה מפי שניים מכך, 375 קמ"ר. הדעות באשר לסיבות לעליית המפלס חלוקות. בין הסיבות האפשריות נמנו גידול בכמות המשקעים, עלייה בסחף הזורם לאגם בשל בירוא יערות ואקלים מתון יותר, שגרם לקצב התאדות איטי יותר של מי האגם.

עליית המפלס הציפה שטחים חקלאיים רבים באזור, וחקלאים רבים איבדו את פרנסתם. גם אם ירדו מי המפלס בעתיד, לא יהיו עוד האדמות ראויות לעיבוד חקלאי, בשל המלחת מי התהום. ההצפות מאיימות גם על העיר בוקה דה קאצ'ון, שכמה מבתיה כבר הוצפו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אנריקיו
אנריקיו
אנריקיו
קטגוריה:אגמים טרמינליים
אנריקיו
מנזר ההשתנות

פסגת הר תבור
המנזר מדרום
מנזר ההשתנות (יוונית Μονη Μεταμορφωσεως) הוא מנזר יווני-אורתודוקסי השוכן בחלקה הצפוני של פסגת הר תבור, צפונית-מערבית לכנסיית ההשתנות הקתולית, ומוקדש למעמד ההשתנות של ישו. 

==המסורת==

ההשתנות הייתה אירוע בחייו של ישו המדווח בשלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורה על-פי מתי, הבשורה על-פי מרקוס והבשורה על-פי לוקס), ואשר במהלכו השתנה על פסגת הר:

אף שבברית החדשה נאמר שמעמד ההשתנות התרחש על "הר גבוה", רוב העדות ממקמות אותו על הר תבור, אשר נזכר בתנ"ך מספר פעמים כנקודה רמה ואסטרטגית החולשת על דרך הים, וכאתר פולחן קדום (לדוגמה: , , ו).

==האתר==
כנסיית המנזר מוקדשת לנביא אליהו, והיא נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-19 מעל שרידיו של מבנה מימי הביניים. מבנה קדום זה הוקם, אולי, בידי נזירים אורתודוקסים שנדחקו מהמתחם הצלבני שמדרום לו, או שהוקם בידי נזירים יוונים-קתולים (טענה זו תמוהה שכן תחילתה של הכנסייה היוונית-קתולית מאוחרת יותר). ב-1912 כוסו קירות הכנסייה בפרסקאות, ושנה זו מופיעה מעל דלת הכניסה למתחם. הרומנים-האורתודוקסים טוענים כי הכנסייה הוקמה על ידם בכספי מאמיניה של כנסייה זו, והיא הועברה לימים לידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. צפונית-מערבית לכנסייה שוכנת מערת מלכי-צדק, מלך שלם, שכן מסורת נוצרית ממקמת את פגישתו עם אברהם באתר. המערה הייתה ידועה לעולי רגל נוצרים בימי הביניים.

==ראו גם==
* כנסיית ההשתנות

==לקריאה נוספת==
* הוצאת אריאל, מדריך לאתרים נוצריים בישראל, כרך 85-87, 1992, עמ' 131.
* דוד רפ, הכנסיות היפות בישראל, הוצאת מפה, 2011, עמ' 74.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגליל: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:הר תבור
קטגוריה:ההשתנות
ג'ני טוראל

[[לאונרד ברנשטיין, רות מנזה, נתניה דברת וג'ני טורל, 1967]]
ג'ני טוּראל (באנגלית: Jennie Tourel; 23 ביוני 1900 – 23 בנובמבר 1973) הייתה זמרת אופרה אמריקאית ממוצא יהודי-רוסי שהתפרסמה גם באופרה וגם ברסיטלים.

== קריירה ==
נולדה בשם ג'ני דוידוביץ' בוויטבסק שבאימפריה הרוסית. 
כילדה היא ניגנה בחליל ואחרי כן למדה נגינה בפסנתר. אחרי המהפכה הרוסית עזבה משפחתה היהודית את רוסיה והתיישבה באופן זמני בדנציג. מאוחר יותר הם עברו לפריז, שם היא המשיכה ללמוד פסנתר ושקלה לפתוח בקריירה של הופעות בקונצרטים כפסנתרנית. באותה תקופה התחילה ללמוד פיתוח קול אצל ריינלדו האן ואנה אל-טור והחליטה להקדיש את עצמה לזמרה מקצועית. נאמר עליה שהיא שינתה את שם משפחתה לטוראל על ידי החלפת סדר ההברות של שם מורתה אנה אל-טור, אבל היא הכחישה זאת.

פתיחת מסע ההופעות האופראי באירופה של ג'ני טוראל הייתה ב"אופרה הרוסית" (Opéra Russe) בפריז ב-1931. ב-9 באפריל 1933 היא שרה באופרה-קומיק בפריז את כרמן באופרה "כרמן" של ז'ורז' ביזה. היא שרה גם את תפקידי ז'קלין (ב"הרופא בעל כורחו" של שארל גונו), שרלוט ("ורתר", מאת ז'יל מאסנה) ומרסלינה ("נישואי פיגארו") ב-1940.

את המסע הראשון שלה בארצות הברית פתחה בבית האופרה העירוני בשיקגו בתפקיד לורנזאצ'ו מאת ארנסט מורה (Ernest Moret) ב-1930. הקריירה שלה במטרופוליטן אופרה הייתה קצרה. היא התחילה להופיע שם במאי 1937 בתפקיד מיניון והופיעה במשך כמה עונות בשנות ה-40 כרוזינה, אדלג'יזה וכרמן.

ב-1940, זמן קצר לפני כיבוש פריז על יד גרמניה הנאצית, היא עברה לליסבון ובסופו של דבר היגרה לארצות הברית. היא קיבלה אזרחות אמריקאית ב־1946. ב-1951 היא גילמה את תפקיד בבה הטורקית באופרה של איגור סטרווינסקי דרכו של הולל. היא הייתה המבצעת הראשונה של שירים מאת ליאונרד ברנשטיין (כולל מחזור השירים "אני שונא מוזיקה (I Hate Music 1943 וכן שירים מאת פרנסיס פולנק ופאול הינדמית. כמו כן שרה בביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש", בדצמבר 1963 בישראל. בשנת 1950 ביקרה יחד עם ברנשטיין בישראל בעיצומה של תקופת הצנע והשניים הופיעו בתזמורת הפילהרמונית.

בשנים שלאחר מכן התמקדה ג'ני טוראל ברסיטלים והופעות עם תזמורת, והצטיינה, במיוחד, ברפרטואר צרפתי. היא גם לימדה בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק ובפסטיבל המוזיקה של אספן בקולורדו. ההופעה האחרונה שלה באופרה הייתה בתפקיד דוניה מרטה (Doña Marta) בפרמיירה העולמית של האופרה "אלמנה שחורה"
של תומאס פסטיירי (Thomas Pasatieri), באופרה של סיאטל ב-1972. 

היא נפטרה ב-23 בנובמבר 1973 בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרות אופרה אמריקאיות
קטגוריה:זמרי אופרה יהודים
קטגוריה:מוזיקאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודיות בלארוסיות
קטגוריה:יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות לידר
קטגוריה:מהגרות מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1973
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
אנה אל-טור

אנה סמוילובנה איסקוביץ (ברוסית: Анна Самойловна Исакович; 4 ביוני 1886, אודסה – 30 במאי 1954, אמסטרדם), שנודעה בשם הבמה אנה אֵל-טוּר (Анна Эль-Тур), הייתה זמרת ומחנכת צרפתיה ממוצא יהודי-רוסי.

== קורות חיים ==
אל-טור נולדה בעיר אודסה. אביה, שמואל איסקוביץ (1859–1910), היה בעל בית המרחץ המפורסם בעיר. היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ע"ש רימסקי קורסקוב בבירה סנקט פטרבורג במגמת פסנתר אצל המורה אנה יסיפובה ובמגמת זמרה. אחרי תום לימודיה אלה המשיכה ללמוד בלייפציג שבגרמניה. ב-1908 ערכה מסע הופעות מוצלח באנגליה עם הכנר יאן קובליק, עם רפרטואר רוסי ברובו. כשחזרה לרוסיה הופיעה בפטרבורג והלהיבה את צזאר קואי, שאמר לה: "אני מאמין בהצלחה שלך בעתיד. יש לך קול, הכשרה נהדרת, כישרון מוזיקלי נדיר ומזג סוער ולבסוף יכולת דקלום יוצאת דופן".

בשנים 1913–1920 לימדה במוסקבה, ולאחר מכן עזבה את רוסיה. בשנים 1922–1925 היא לימדה בברלין, ואחרי כן מ-1925 ועד 1948 בפריז. ב-1948 היא מונתה לפרופסור בקונסרבטוריון באמסטרדם. 
בין תלמידיה נחשבת במיוחד ג'ני טוראל (נאמר על טוראל שהיא שינתה את שם משפחתה לטוראל על ידי החלפת סדר ההברות של שם מורתה, אבל היא הכחישה זאת).

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1886
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה רוסים
קטגוריה:זמרי אופרה צרפתים
קטגוריה:זמרי אופרה יהודים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:מורים למוזיקה ברוסיה
קטגוריה:מורות למוזיקה
קטגוריה:זמרות יהודיות רוסיות
קטגוריה:זמרות יהודיות צרפתיות
קטגוריה:אמנים יהודים הידועים בשם במה
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:נפטרות ב-1954
אנה יסיפובה

אנה יסיפובה (ברוסית: Анна Николаевна Есипова; 12 בפברואר 1851 סנקט פטרבורג - 18 באוגוסט 1914 סנקט פטרבורג) הייתה פסנתרנית, מורה לנגינה ברוסיה בולטת בתקופתה. יסיפובה נחשבה לאחת מפסנתרני הקונצרטים הטובים בתקופה.

== חייה וקריירה ==
יסיפובה, בתו של איש ציבור בכיר שקיבלה חינוך מוזיקלי בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. היא הייתה אחת מתלמידותיו המובילות של תאודור לשטיצקי, אתו היא התחתנה ב-1880 (הזוג התגרש אחרי 12 שנה). ב-1869 היא עשתה את מבחני הגמר שלה יחד עם פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ושניהם קיבלו מדליית זהב כאות הצטיינות. זו הפעם הראשונה שמדליה כזו ניתנה. לאחר הופעתה הראשונה כפסנתרנית בסקנט פטרבורג היא יצאה ב-1875 למסע קונצרטים ברוסיה, אירופה וארצות הברית. היא הופיעה, גם עם הצ'לן אנטון הקינג (Anton Hekking). 
ב-1885 מונתה יסיפובה לפסנתרנית החצר של ממלכת פרוסיה.

מ-1893 עד 1908 שימשה כפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בין תלמידיה נמנים סרגיי פרוקופייב, לב פישנוב, סרגיי טרנובסקי, איזידור אחרון, מריה יודינה ואחרים.

בתחילת המאה ה-19 הקליטה מספר יצירות הזמינות היום בהקלטות מודרניות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסנתרנים רוסים
קטגוריה:ילידות 1851
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1851
קטגוריה:נפטרות ב-1914
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1914
ילנה ויאלבה

ילנה ויאלבה (ברוסית: Елена Вяльбе; נולדה ב-20 באפריל 1968) היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. היא בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. השתתפה בשלוש אולימפיאדות.

ילנה ויאלבה (טרוביצינה) נולדה במגדן למשפחת פקידים. הוריה היו במקור מאזור לנינגרד אך הוגלו למגדן. כבר בגיל צעיר החלה להתאמן בספורט והגיעה להישגים משמעותיים. בשנת 1987 נכללה בנבחרת ברית המועצות, ובשנת 1989 נשלחה לראשונה לאליפות העולם בריצות סקי.

ילנה ויאלבה השתתפה בשלוש אולימפיאדות; באלברוויל 1992 ובלילהאמר 1994 השתתפה לצד בעלה, אורמס ויאלבה, שהיה חבר נבחרת אסטוניה. 

בשנת 1997 זכתה ב-5 מדליות זהב באליפות העולם, הישג חסר תקדים עד היום.

בשנת 1998 פרשה מהשתתפות בתחרויות. מספר שנים היא פעלה בתחום העסקי אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 2004 התמודדה ויאלבה לכהונת יושב ראש איגוד הסקי הרוסי, אך הפסידה והסכימה לכהן כסגן יושב ראש האיגוד. בשנת 2006 עזבה את התפקיד. בשנת 2010 התמודדה פעם נוספת וזכתה בתפקיד היו"ר.

==השתתפות באולימפיאדות==
באולימפיאדה הראשונה שלה, באלברוויל 1992, השתתפה ויאלבה ב-5 תחרויות, אך רק במרוץ שליחים זכתה במדליית זהב. ביתר התחרויות היא זכתה במקום השלישי.

בתחרויות לילהאמר 1994 הוצבה ויאלבה ב-5 מרוצים, אך זכתה במדליה רק במרוץ שליחים.

בנאגנו 1998 הוצבה ויאלבה במרוץ שליחים בלבד וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://data.fis-ski.com/dynamic/athlete-biography.html?sector=CC&competitorid=63291&type=result ילנה ויאלבה באתר איגוד הסקי]
* 

קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת אלברוויל (1992)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת לילהאמר (1994)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת נאגנו (1998)
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: סקי למרחקים
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1968
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1968
תרבות נוצרית

תרבות נוצרית.
התרבות הנוצרית כוללת בדרך כלל את כל המנהגים התרבותיים שהתפתחו סביב דת הנצרות. יש וריאציות ביישום האמונות הנוצריות בתרבויות ובמסורות שונות.

התרבות הנוצרית השפיעה ונטמעה רבות מהתרבות היוונית-רומית, הביזנטית, המערבית,<ref name="Caltron J.H Hayas">Caltron J.H Hayas, Christianity and Western Civilization (1953), Stanford University Press, p.2."</ref> המזרח התיכון,<ref></ref><ref>[https://web.archive.org/web/20131019093522/http://miradaglobal.com/index.php?option=com_content&view=article&id=1643%3Amarcha-historica-de-los-arabes-iel-tercer-momento&catid=27%3Apolitica&Itemid=16&lang=en "The historical march of the Arabs: the third moment"].</ref> הסלאבית, הקווקזית, ואולי מהתרבות ההודית.<ref name="malayalamresourcecentre.org">[https://archive.today/20130616000436/http://www.malayalamresourcecentre.org/Mrc/culture/cultureofkerala/christians.html The Culture of Kerala]</ref> במהלך האימפריה הרומית המוקדמת, הנצרות חולקה במזרח היווני ובמערב הלטיני הקיימים. כתוצאה מכך, עלו גרסאות שונות של התרבויות הנוצריות עם טקסים ומנהגים משלהן, הנצרות נותרה מגוונת מבחינה תרבותית בענפיה המערביים והמזרחיים.

הנצרות מילאה תפקיד בולט בהתפתחות הציוויליזציה המערבית, בפרט, הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטיות.<ref name="Cambridge University Historical Series">Cambridge University Historical Series, An Essay on Western Civilization in Its Economic Aspects, p. 40</ref> התרבות המערבית, לאורך רוב ההיסטוריה שלה, הייתה כמעט שוות ערך לתרבות הנוצרית.<ref></ref> מחוץ לעולם המערבי, לנצרות הייתה השפעה על תרבויות שונות, כמו באפריקה ובאסיה,<ref></ref><ref></ref> והעולם המוסלמי.<ref></ref>

הנוצרים תרמו תרומה ידועה לקידמה האנושית במגוון רחב ומגוון של תחומים, הן מבחינה היסטורית והן בעת המודרנית, כולל המדע והטכנולוגיה,<ref name="Gilley"></ref><ref name="Steane"></ref><ref name="L. Johnson"></ref><ref></ref><ref></ref> רפואה,<ref name="S. Kroger"></ref> אמנות ואדריכלות,<ref></ref><ref name="adherents.com"></ref><ref name="E. McGrath"></ref> פוליטיקה, ספרות,<ref name="E. McGrath" /> מוזיקה,<ref name="E. McGrath" /> פילנתרופיה, פילוסופיה,<ref name="A. Spinello"></ref><ref name="Vincelette"></ref><ref name="Hyman1967"></ref> אתיקה,<ref name="Encyclopaedia Perthensis"></ref> הומניזם,<ref></ref><ref>Davies, 477</ref><ref>Löffler, Klemens (1910). "Humanism". The Catholic Encyclopedia. Vol. VII. New York: Robert Appleton Company. pp. 538–542.</ref> תיאטרון ועסקים.<ref name="adherents.com" /><ref name="J. Hillerbrand"></ref><ref></ref><ref></ref> על פי 100 שנים של פרסי נובל, סקירה של הענקת פרסי נובל בין השנים 1901 ל-2000 מגלה כי (65.4%) מזוכי פרסי נובל, זיהו את הנצרות על צורותיה השונות כהעדפתם הדתית.<ref name="Nobel Prize">Baruch A. Shalev, 100 Years of Nobel Prizes (2003), Atlantic Publishers & Distributors, p.57</ref>

==ראו גם==
* העולם הנוצרי
* תפקידה של הכנסייה הקתולית בתרבות המערבית

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:נצרות
רנגיטוטו

האי רנגיטוטו (באנגלית: Rangitoto Island) הוא אי געשי במפרץ האורקי, סמוך לאוקלנד, ניו זילנד.
== גאוגרפיה ==
רוחבו של האי הוא 5.5 קילומטרים, ולוע הר הגעש, שהוא הנקודה הגבוהה באי, בגובה 260 מטרים. 

שטחו של האי הוא 23.11 קמ"ר, והוא נוצר עקב התפרצות געשית לפני 550-600 שנה, מה שהופך אותו לגדול והצעיר מבין כ-50 הרי געש המקיפים את אוקלנד.

האי, שבינו לבין צפון העיר אוקלנד מפריד מצר רנגיטוטו, נראה היטב מנקודות רבות בעיר.

בימי מלחמת העולם השנייה חובר האי באמצעות לשון אדמה מלאכותית לאי הסמוך, מוטוטאפו.

פירוש שמו של האי במאורית הוא "שמי דם", אשר נקבע ככל הנראה עקב פציעתו של רב-חובל של סירת קנו, במהלך קרב בין שני שבטים מאורים שהתרחש על האי.

האי אינו מיושב, אך נגיש למטיילים באמצעות שירות מעבורות מאוקלנד מספר פעמים ביום.

==קישורים חיצוניים==

האי רנגיטוטו

קטגוריה:ניו זילנד: גאולוגיה
קטגוריה:ניו זילנד: איים לא מיושבים
קטגוריה:ניו זילנד: הרי געש
פארק עצמאות ארצות הברית

פארק עצמאות ארצות הברית הוא פארק בשטח של כ-30,000 דונם שנטעה הקרן הקיימת לישראל בדרום-מערב הרי יהודה, באזור פרוזדור ירושלים. הפארק גובל במחסיה (ליד בית שמש) ונס הרים בצפונו, בר גיורא וצור הדסה במזרח, כביש 3855 במערב, ואביעזר והרי סנסן בדרום.

הקמת הפארק החלה בשנת 1976, במלאת 200 שנה לעצמאות ארצות הברית, לציון הקשר בינה לבין ישראל. הפארק כולל יערות שכבר ניטעו בשטחו בשנות ה-50 על ידי מתיישבי היישובים שבאזור, עצים שניטעו על ידי קק"ל, ומתקנים שונים שהכשירה כגון חניונים ואתרי פיקניק, נקודות תצפית, שבילים להולכי רגל ועוד.

הפארק כולל אתרים כגון שמורת נחל דולב, מערת שורק, מערת התאומים, אנדרטה לזכר אילן רמון, אנדרטה לזכר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, אתרים ארכאולוגיים ובהם ממצאים כגון שרידי כנסייה ביזנטית ובית בד, ועוד.

<gallery>
טבלת הנצחה לאילן רמון בפארק עצמאות ארצות הברית.jpg|טבלת הנצחה לאילן רמון בפארק. הוצבה לפני מותו באסון הקולומביה
ChallengerMemorial.jpg|אנדרטה לזכר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר בפארק
PikiWiki Israel 13524 Ein Hood.jpg|מעיין עין חוד בפארק
Soreq cave avshalom efi elian 01.jpg|מערת שורק בפארק
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.kkl.org.il/forestsearch/us_park.aspx פארק עצמאות ארצות הברית], באתר הקרן הקיימת לישראל
* 
* 

עצמאות ארצות הברית
קטגוריה:הרי יהודה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
המדבר הסורי

תוכנת "NASA World Wind"]]
[[נוף במדבר הסורי באזור שבין דיר א-זור לתדמור]]
המדבר הסורי (בערבית: بادية الشام), ידוע גם בשם המדבר הסורי-ערבי, הוא אזור המתאפיין בשילוב של מדבר וערבות המתפרס על שטח של כ-500,000 קמ"ר בצפון חצי האי ערב בשטחה של סוריה. המדבר מתאפיין באזורים סלעיים וברובו שטוח וכמעט ללא אזורי דיונות.

==גאוגרפיה==
המדבר הסורי מכסה חלקים מטורקיה, סוריה, עיראק, ירדן וערב הסעודית. הוא גובל עם נהר עאסי במערב ובנהר פרת במזרח, בצפון גובל המדבר עם אזורי צמחייה פוריים ובדרום נמשך עד אזורי המדבריות הדרומיים של חצי האי ערב. אזור העיר דמשק, שנמצאת בתחום המדבר הסורי, נחשב לנווה מדבר. תצורת נוף ייחודית במדבר הסורי נמצאת באזור הר הדרוזים, המהווה רמה געשית אשר מתאפיינת בזרמי לבה שפרצו בעבר אל פני השטח. חלקו הדרומי של המדבר הסורי נקרא אל-חאמד (Al-Hamad). המדבר הסורי מהווה בית גידול לאוגר הסורי.

==היסטוריה==
מבחינה היסטורית היה המדבר הסורי מיושב על ידי שבטים בדואים. שבטים רבים עדיין מתגוררים באזור כשרובם שוכנים בעיקר בערים וביישובים שנבנו בקרבת נאות מדבר. ברחבי המדבר הסורי נמצאו כ-12,000 כתובות שנכתבו בניב ערבי-צפוני מיוחד. כתובות אלה נחקקו בסלעים על ידי בדואים יודעי קרוא וכתוב ומתוארכות על ידי ארכאולוגים לתקופה שבין המאה ה-1 והמאה ה-4 לספירה.

ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, החל הצבא העות'מאני, בהוראת הממשלה, בגירוש מיליון וחצי ארמנים מאסיה הקטנה למדבר הסורי. אלה ששרדו את צעדות הגירוש רוכזו בכ-25 מחנות, בהם מתו ברוב המקרים מרעב או מקור.

במהלך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כקו אספקה עיקרי למורדים העיראקיים. חלקו המזרחי של המדבר, המצוי כיום במחוז אל-אנבר שבעיראק, הפך למעוז המורדים הסוניים לאחר נפילת העיר פלוג'ה לידי כוחות הקואליציה לאחר הקרב השני על פאלוג'ה (7 בנובמבר - 23 בדצמבר 2004). לכל אורך מלחמת עיראק שימש המדבר הסורי כאחר הנתיבים המרכזיים להברחת ציוד הספקה ולחימה בשל מיקומו הנוח לאורך הגבול הסורי.

==ראו גם==
* הסהר הפורה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוריה: גאוגרפיה
סורי
אנדרטת גדוד 184, אבירי לב

אנדרטת גדוד 184 היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 184 מחטיבה 14. האנדרטה ממוקמת בפרוזדור ירושלים.

==רקע==
גדוד 184 הוקם בשנת 1967 בחטיבה 14 כגדוד טנקים סדיר והשתתף במלחמת ההתשה. 

במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד במסגרת החטיבה בקרבות קשים בסיני. הוא לחם מיומה הראשון של המלחמה וספג אבדות כבדות. בין היתר השתתף בכיבוש מרחב החווה הסינית. כינויו אבירי לב אומץ משם מבצע הצליחה של צה"ל לגדה המערבית של תעלת סואץ. מפקדיו במלחמה היו שאול שלו - שנפל בקרב - אברהם אלמוג ובני טרן.

הגדוד היה בין גדודי צה"ל שסבלו את האבדות הכבדות ביותר במלחמה – 80 מחייליו נהרגו ו-112 נפצעו.

==האנדרטה==
האנדרטה הוקמה ביער מלך ומלכת ספרד (חלק מיער צרעה), ליד המושב תרום, כחמישה קילומטרים מצפון לבית שמש. האנדרטה ניצבת בצד צומת שבילים ביער. היא מורכבת מכותל זיכרון מפוסל שלפניו רחבה מרוצפת ומגודרת. בפינת הרחבה ניצב עץ אורן טבעי גדול.

חללים ושקעים בכותל יוצרים בו צללית של חיילי שריון היושבים על גבי צריח טנק. מעל הצללית נקבעו סמל הגדוד וסמל חטיבה 14. לפני הכותל, מתחת לצללית, ניצבים אלכסונית שישה לוחות אבן שחורה, הנושאים את שמות 102 חללי הגדוד מאז הקמתו. צללית הלוחות נראית כאילו היא תובת הטנק שמתחת לצריח.

בצידו הימני של הכותל נקבע לוח זיכרון ועל גביו כתובת המספרת את סיפור הגדוד. בצידו השמאלי מתעקל הכותל בקשת כצריח מבוצר. לתחתיתו הוצמדו חלקים של זחל טנק ונגמ"ש ומעליהם נקבעו תרנים שעליהם דגל ישראל ודגלי חיל השריון. 

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב בשנת 2003 ביוזמת עמותת יוצאי הגדוד.

==לקריאה נוספת==
* אהוד מיכלסון, אבירי לב - גדוד 184, תל אביב: משרד הביטחון, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.izkor.gov.il/en_1434524924249f33d283ff1541713c19 האנדרטה] באתר יזכור (כולל רשימת השמות שעל האנדרטה)
* [https://web.archive.org/web/20140201172912/http://www.yadlashiryon.com/show_item.asp?levelId=63829&itemId=5414 על האזכרה באנדרטה, 2013] באתר יד לשריון

גדוד 184
גדוד 184
קטגוריה:חטיבה 14
קטגוריה:תרום
פיצה קומפני

סמליל הרשת בישראל

פיצה קומפני (באנגלית: The Pizza Company, בתאית: เดอะ พิซซ่า คอมปะนี; בתרגום חופשי לעברית: חברת הפיצה) היא רשת מזון מהיר תאילנדית רב-לאומית אשר מתמקדת בהכנת פיצות ומאכלים איטלקיים-אמריקאיים ובסיסה בבנגקוק, תאילנד. לה סניפים ברחבי יבשת אסיה, וגם בישראל.

הרשת נוסדה ב-1980 כזכיין של רשת המזון פיצה האט בתאילנד והסניף הראשון הופעל בעיר פאטאיה. ב-2001 הגיע חוזה ההתקשרות בין הצדדים לסיומו והחברה עברה מיתוג מחדש תחת שמה הנוכחי. כשלוש שנים אחרי כן, נפתח הסניף הראשון של הרשת שאינו בתאילנד והיא החלה להפעיל סניפים רבים ביתר העולם.

נכון ל-2016, פיצה קומפני היא רשת הפיצות הגדולה ביותר בתאילנד ורשת המזון המהיר התאילנדית הגדולה ביותר.

== סניפים ברחבי העולם ==
{| class="wikitable sortable"
! מדינה
! שנת פתיחת הסניף הראשון
! ערים
|-
| 
| 1980
| פריסה ארצית
|-
| סין
| 2004
| בייג'ינג, שאנגחאי
|-
| 
| 2005
| קואלה לומפור, פנאנג, סאראווק, מלאקה ופחנג
|-
| 
| 2006
| פנום פן וסיאם ריפ
|-
| 
| 2007
| דמאם, אלח'בר, ג'דה וריאד
|-
| 
| 2007
| אבו דאבי ודובאי
|-
| 
| 2011
| ויינטיאן
|-
| 
| 2011
| ראשון לציון
|-
| 
| 2011
| האנוי
|-
| 
| 2012
| טהראן
|-
| 
| 2014
| יאנגון
|-
| 
| 2017
| מאלה
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:רשתות מזון מהיר
קטגוריה:חברות תאילנדיות
קטגוריה:פיצה
בן זייטלין

בנג'מין הרולד "בן" זייטלין (באנגלית: Benjamin Harold "Benh" Zeitlin; נולד ב-14 באוקטובר 1982) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי. מועמד פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2012 על סרט הביכורים שלו "חיות הדרום הפראי".

==ביוגרפיה==
זייטלין נולד במנהטן וגדל בשכונת סאניסיידס, קווינס ובכפר הסטינגס -און-האדסון שבמחוז ווסטצ'סטר, ניו יורק. בן לאב יהודי, סטיב ג'ואל זייטלין ולאם פרוטסטנטית, מרי אמנדה דארגן. זייטלין הוא בוגר אוניברסיטת וסליין.

הוא החל לעסוק בקולנוע כסטודנט, ואף ביים שלושה סרטים קצרים לפני הפריצה שלו. אחותו היא התסריטאית והאמנית אלייזה זייטלין.

בתחילת 2012, סרט הביכורים העלילתי שלו "חיות הדרום הפראי" פתח את פסטיבל סאנדנס וזכה לשבחי המבקרים. בפסטיבל קאן זכה על סרטו בפרס מצלמת הזהב לסרט הביכורים הטוב ביותר.
במהלך 2012 צבר הסרט תאוצה רבה לקראת עונת הפרסים, ובטקס האוסקר קיבל 4 מועמדויות. זייטלין היה לאחת ההפתעות של אותה שנה כאשר היה מועמד לשני פרסי אוסקר על עבודתו: לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ביחד עם התסריטאית לוסי אליבר.

בשנת 2020 יצא סרטו השני, "וונדי", המהווה עיבוד קולנועי לסיפורי פיטר פן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: תגלית השנה
קטגוריה:זוכי פרס גות'הם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי

אנסטסיה תוּמַנישווילי-צֵרֵתֵלי (בגאורגית: ანასტასია თუმანიშვილ-წერეთელი; 6 בספטמבר 1849 – 7 בפברואר 1932) הייתה סופרת ילדים, פובליציסטית ופעילה חברתית גאורגית.

== ביוגרפיה ==
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי נולדה בשנת 1849 בטביליסי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית). היא למדה בפנסיון פאוורי ובשנת 1865 סיימה את לימודיה במכון של עבר הקווקז לנשות אצולה. תומנישווילי-צרתלי הייתה פעילה באגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובנוסף ייסדה את "החברה לעזרה הדדית של מחנכות ומורות" ואת אגודת הנשים "גַנַתלֵבַּה" ("השכלה").

בשנת 1876 הודפס התרגום הראשון של תומנישווילי-צרתלי - הסיפור "כאב הלב של המארשל" מאת אלפונס דודה. בשנת 1880 התפרסם הסיפור המקורי הראשון שלה - "קורבן האב".

בשנת 1883 תומנישווילי-צרתלי כתבה בכתב העת "נוֹבַּתי". בשנת 1890 היא ייסדה את כתב העת "גֵ'ג'ילי", שמילא תפקיד חשוב בהתפתחותה של ספרות הילדים בגאורגיה. בנוסף, תומנישווילי-צרתלי הייתה עורכת משותפת של כתב העת "קוואלי". היא תרמה רבות גם לעיתונאות הנוער הגאורגית.

תומנישווילי-צרתלי פרסמה קבצים ספרותיים, שהיוו אוספים של סיפוריה וסיפורים מתורגמים או מעובדים משפות זרות: "זהבן" (1887), "חמישה סיפורים" (1888), "הזֵר" (1893), "דריכות החיים" (1924), "הפרח" (1926) ועוד.

אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי הלכה לעולמה בשנת 1932 ונקברה בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידות 1849
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גאורגים
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון מתאצמינדה
קטגוריה:פובליציסטים
קטגוריה:סופרות גאורגיות
קטגוריה:נפטרות ב-1932
המגן והחרב

המגן והחרב (ברוסית: Щит и меч ) הוא סרט סובייטי ב-4 פרקים שהופק בשנים 1967 - 1968 על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לנתונים רשמיים כ-68 מיליון צופים ראו את הפרק הראשון של הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע.

הסרט צולם לפי רומן בשם זהה של ודים קוז'בניקוב שהשתתף בכתיבת תסריט הסרט. כל ארבעת פרקי הסרט צולמו במהלך שנתיים תוך מאמץ גדול. לפי גרסאות שונות שני מרגלים סובייטים שפעלו בגרמניה הנאצית יכולים להיות בסיס לעלילת הסרט. בצילומי הסרט בהשתתפו אנשי קולנוע בפולין וגרמניה המזרחית וחלק מהצילומים בוצעו במדינות אלו.

שיר נושא של הסרט "מִמה מתחילה המולדת" בביצוע מארק ברנס היה להיט במשך מספר שנים. עבור השחקנים הראשיים זה היה התפקיד הגדול הראשון בקולנוע. סטניסלב ליובשין זכה בתואר שחקן השנה עבור גילום מרגל סובייטי בסרט.

שמות הפרקים:
* ללא זכות להיות עצמי (ההקרנה החלה ב-19 באוגוסט 1968)
* לשרוד בפקודה (19 באוגוסט 1968)
* ללא זכות ערעור (3 בספטמבר 1968)
* קו ההגנה האחרון (3 בספטמבר 1968)

==עלילה==
בריגה מתגוררים שני חברים ממוצא גרמני. אחד מהם הוא איש שרותי הביטחון הסובייטי. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב תושבי לטביה ממוצא גרמני יכולים לעזוב לגרמניה. זמן קצר לאחר הגעה לגרמניה, יוהאן וייס (סטניסלב ליובשין) התגייס לוורמאכט ובעזרת חברו מגיע לשירותי מודיעין הצבאי אבווהר. בן דודו של חברו הוא בעל תפקיד גבוה באס אס וגם הוא מתקדם בסולם הדרגות. במאי הסרט ולדימיר בסוב שיחק תפקיד של מרגל סובייטי נוסף שנהרג במהלך ניסיון להזהיר את הממשל הסובייטי על מועד תחילת המלחמה.

לאחר קידום מהיר הועבר יוהאן וייס לשירות במשרדים הראשיים בברלין. בברלין הוא ממשיך בפעילות ריגול והעברת מידע למוסקבה. הוא מקים תא של מרגלים ועומד בראשו. עם הזמן הוא מגייס לטובת פעילותו גם את חברו ואנשים נוספים. יחד הם פועלים להעברת מידע חשוב למוסקבה, שחרור אסירים ממחנות ריכוז וכו'. בימים האחרונים של המלחמה הגיבורים הראשיים נפצעו קשה אך שרדו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי ריגול
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
פיני עדן

פיני עדן (נולד ב-19 באוגוסט 1945) הוא מוזיקאי, תסריטאי ובמאי ומפיק קולנוע ישראלי.

== קורות חייו ==
עדן החל את דרכו כזמר בלהקת "שבעת המינים" של מועדון החמאם בהנהלת חיים חפר ודן בן אמוץ. עמו השתתפו בלהקה גבי ברלין, אמנון נדב ושרה'לה שוב. לאחר מכן החל לחבר תסריטים, בין השאר לסרטים "אבא גנוב" (יחד עם חיים מרין) ו"אבא גנוב 2" (יחד עם שלמה משיח). בשנת 1993 חיבר את התסריט לסרט "מנת יתר", בבימויו של שמואל אימברמן. בשנת 1997 כתב תסריט לסרט "דנה לא רוקדת", אף הוא בבימויו של אימברמן. בין השנים 1998–2000 שימש כתסריטאי הסדרה "בעקבות הסיפורים הקסומים" ובמקביל חיבר תסריטים לסדרה הקומית "משפחת עזאני", בבימויו של ארנון צדוק. בשנת 1999 כתב את התסריט לסרט "תסתכל לי בעיניים" בבימוים של צדוק. בשנת 2001 חיבר את התסריט לסרט "אינג'יל" בבימויו של צדוק ובהפקתו של ערן ושימש כמפיק שותף בסרט. ב-2003 יצר את הסדרה "צימרים" ששודרה בערוץ 1. כתב, ביים והפיק את הסרט "קמטי צחוק", בהשתתפות ליא קניג, יוסף כרמון ואפרת לביא. כמו כן הלחין את פסקול הסרט, במשותף עם רפי תורן.

בעבר, היה ממשתתפיה הקבועים של תוכנית הרדיו "לצון נופל על לצון" וכתב טור הומוריסטי שבועי בעיתון "ידיעות אחרונות". הטור נקרא "סיפורים שנפלו לי". בנוסף שימש שנתיים כמרצה לתסריטאות, עריכת תוכן וכתיבה יוצרת בבית הספר לקולנוע של המכללה למינהל וכתב וביים כעשרים הצגות, בהן: "לא סמים עליכם", "הצבע זהב", "הולכים לאיבוד לדעת", "זה עובר עם עגיל" ו"בירה ודי".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pinieden.com אתרו האישי של עדן]

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ג'ק ראיין: גיוס הצללים

ג'ק ראיין: גיוס הצללים (באנגלית: Jack Ryan: Shadow Recruit) הוא סרט פעולה משנת 2014 בכיכובם של כריס פיין, קנת בראנה (שגם ביים), קווין קוסטנר וקירה נייטלי, המבוסס על דמויות שיצר הסופר טום קלנסי ועוקב אחר גיבורו הראשי ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים והיסטוריון בעברו, המשמש כמנתח מודיעין של ה-CIA. בניגוד לסרטים אחרים המבוססים על ספריו של טום קלנסי, סרט זה התבסס אך ורק על דמויות שיצר.

בארצות הברית יצא הסרט לאקרנים ב-16 בינואר 2014 בהקרנת IMAX כאשר גם הסרט יצא בגרסת IMAX.

== עלילה ==
הסרט עוקב אחר ג'ון פטריק ראיין (כריס פיין), המכונה "ג'ק", צעיר אמריקני אשר למד בבית הספר לכלכלה של לונדון, בעת שאירע אסון התאומים. בעקבות מתקפת הטרור ב-11 בספטמבר 2001 קטע ראיין את לימודי הדוקטורט שלו והתגייס לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. ראיין שירת כמפקד מחלקה מספר חודשים באפגניסטן עד שבהתרסקות מסוק נפצע פציעה חמורה בגבו. למרות הפציעה הקשה הצליח ראיין להציל את חיי שני חייליו ולחלצם מהריסות המסוק.

בעת שהחלים במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד פגש ראיין ברופאה קרוליין (קאתי) מולר (קירה נייטלי) והתאהב בה. במקביל גויס ראיין בידי קומנדר תומאס הארפר (קווין קוסטנר), איש ה-CIA, המבקש ממנו להצטרף לסוכנות הביון, להשלים את עבודת הדוקטורט שלו ולעבוד תחת פיקודו. תפקידו של ראיין הוא לעבוד בוול סטריט במסווה של בנקאי וברוקר, ולאתר העברות כספים חשודות המשמשות ממשלות וארגוני טרור כדי לממן פעולות כנגד ארצות הברית.

במסגרת תפקידו מזהה ראיין סימנים כי גורמים בכירים בצמרת הרוסית יזמו תוכנית, שמטרתה הרס הכלכלה האמריקנית באמצעות מתקפת טרור ומשיכת כספים מאסיבית מהבורסה לאחר מכן, דבר שיגרום לאפקט דומינו ולשפל כלכלי בארצות הברית. אף שהוא אינו סוכן מבצעי של סוכנות הביון המרכזית נשלח ראיין למוסקבה, שם הוא נדרש להתמודד עם ויקטור צ'רווין (קנת בראנה), אוליגרך רוסי אשר בעברו לחם באפגניסטן ושירת בקג"ב ואשר משמש ידה הארוכה של מוסקבה.

לאחר שהוא מצליח באופן מתוחכם בסיוע הסוכנות לחדור למשרדו של צ'רווין ולגנוב את המידע הדרוש, הם חוזרים לארהב, שם מתברר שסוכן רוסי רדום מנסה לפוצץ את וול סטריט.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 
* .
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסקבה בקולנוע
קטגוריה:סרטי 2014
קטגוריה:סרטי מלחמה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי צבא
קטגוריה:סרטי קנת בראנה
קטגוריה:סרטי ריגול
קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטים המבוססים על פיגועי 11 בספטמבר
אכילאס

אכילאס (ביוונית: Ἀχιλλᾶς; המאה ה-1 לפנה"ס, מת בשנת 47 לפנה"ס) היה אחד האפוטרופוסים של המלך המצרי תלמי השלושה עשר ומפקד צבאו. ב-29 בספטמבר 48 לפנה"ס, הרג עם חייל רומאי בשם לוקיוס ספטימיוס את המצביא הרומי גנאיוס פומפיוס מגנוס, כרת את ראשו והגישו ליריבו יוליוס קיסר.

==קורות חייו==
בשנת 51 לפנה"ס מת תלמי השנים עשר ועל פי צוואתו יורשיו היו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ואחיה תלמי השלושה עשר בן ה-10. מפאת גילו הצעיר של תלמי, נמנעה ממנו האפשרות להיות שליט יחיד, ופותינוס מונה להיות העוצר. יחד איתו מונו לאפוטרופוסים גם המצביא אכילאס והמורה לרטוריקה שלו תאודוטוס (Theodotus of Chios).

קלאופטרה נקטה מדיניות עצמאית. אנשי החצר, ביניהם אכילאס, לא אהבו את עצמאותה בקביעת מדיניות וכן את אי תלותה הגוברת במנגנון, ופעלו נגדה. באביב 48 לפנה"ס, נאלצה קלאופטרה לברוח כדי לגייס צבא שיבוא לעזרתה. תלמי השלושה עשר נשאר השליט היחיד. בקיץ 48 לפנה"ס, חזרה קלאופטרה למצרים עם הצבא אותו גייסה כדי להיאבק על מקומה כשליטה. תלמי השלושה עשר ויועציו ידעו על גיוס הצבא על ידי קלאופטרה, והיו מוכנים לכך. הצבא שהוכן למאבק נגדה כלל 20,000 חיילים והיה חזק יותר מצבאה של קלאופטרה. צבא זה, בפיקודו של אכילאס, צעד מזרחה למרחק 50 ק"מ מהעיר פלוסיום והתייצב שם בנקודה אסטרטגית ליד הר קסיוס . קלאופטרה וצבאה הגיעו ממזרח והתייצבו מול צבא תלמי. שני הצבאות עמדו זה מול זה במשך ימים אבל לא נכנסו בפועל לקרב. האירוע ששינה את המצב היה הגעתו של גנאיוס פומפיוס מגנוס לחופי מצרים.

בשנת 48 לפנה"ס הייתה מלחמת האזרחים ברומא בשיאה. פומפיוס, שהיה מתחרהו הגדול של יוליוס קיסר, הפסיד במלחמה. הוא נאלץ לנוס על חייו למצרים, בה בחר בגלל עזרתו הרבה לתלמי השנים עשר במאבקו לחזור לשלטון במצרים בעת המרד נגדו. מטרתו הייתה לבקש את עזרת תלמי השלושה עשר ואנשיו במלחמה נגד יוליוס קיסר. הוא הגיע לחוף ליד הר קסיוס ממזרח לפלוסיום וב-29 באוגוסט ביוזמתו של פותינוס הרגו אכילאס וספטמיוס את פומפיוס. הם הגיעו בסירה לספינתו של פומפיוס ופיתו אותו לרדת לסירה איתה הגיעו ובדרך לחוף כרתו את ראשו. המעשה נעשה מתוך תקווה להוכיח לקיסר שהמצרים דחו כל קשר לאויביו וכי אין לו סיבה לפלוש למצרים. לאחר שלושה ימים, ב-2 באוקטובר 48 לפנה"ס, הגיע קיסר לאלכסנדריה. עוד בהיותו על הספינה, הגיש לו תאודוטוס כמתנה את ראשו הכרות של פומפיוס. קיסר זועזע ממראה ראשו הכרות של אויבו פומפיוס.

עם בואו של יוליוס לאלכסנדריה הוא הגיע למסקנה כי מניעת מלחמה בין קלאופטרה ותלמי הוא אינטרס חיוני עבורו, ולפיכך הזמין אותם לבוררות שנערכה על ידו, שבעקבותיה פרסם קיסר הודעה לציבור המבטיחה את קיום צוואת תלמי השנים עשר לשלטון משותף של שני האחים. החלטת הפיוס לא תאמה את רצונם של אנשי החצר. לאחר שהסיתו את תלמי השלושה עשר כנגד קיסר וקלאופטרה, הם הפעילו את אכילאס. הוא צעד ממזרח לפלוסיום לאלכסנדריה, בראש צבא של 20,000 איש ו-2,000 פרשים, ששם מצור על קיסר. קיסר התבצר בארמון, ויחד איתו שהו קלאופטרה השביעית, אחותה ארסינואי הרביעית, תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר.

בשלהי שנת 48 לפנה"ס, ככל הנראה, הצליחו אנשי החצר לשכנע את ארסינואי להצטרף לכוח הצבאי הצר על הארמון ולעמוד בראשו. היא ברחה עם הסריס שגידל אותה, גאנימדס (Ganymedes). לאחר מכן, בשנת 47 לפנה"ס, בעקבות עימות בינו ובין אכילאס, הורתה ארסינואי להרוג את אכילאס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצרים הלניסטיים
קטגוריה:קלאופטרה השביעית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
עמית בחובר

עמית בחובר (נולד ב-28 ביוני 1979) הוא תסריטאי, שחקן, קומיקאי, עורך ואושיית רשת ישראלי.

==ביוגרפיה==
בחובר נולד וגדל בעיר חיפה, וכבר בנעוריו החל לשחק בתיאטרון הנוער העירוני. תחום עיסוקו העיקרי היה קומדיה, ועם הקמתו של ערוץ ההומור ביפ הוא הצטרף אליו כשחקן בתכנים שונים. בחובר יצר, כתב וערך תוכניות שונות עבור הערוץ, וגם הוביל מאחורי הקלעים את תוכנית המערכונים "שידורי המהפכה" בערוץ 2 יחד עם אסי כהן וגורי אלפי. בחלוף הזמן, עבר אל עולם הילדים והנוער – הגיש תוכנית יומית בערוץ לוגי, כתב את התסריטים לטקס נבחרי הילדים והצטרף למערכת ערוץ הילדים. בחובר יצר, כתב והנחה את "בית ספר לשטויות" יחד עם אודי ואביעד, וזו נמשכה בהצלחה לאורך שתי עונות.

הוא שימש ככתב בתוכנית Y בערב.

ב-2020, עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, החל בחובר לתפעל ברשת החברתית אינסטגרם עמוד בנושא טבע, בו הוא ממליץ לעוקביו על מסעות ושבילים, מעיינות ונחלים, ונקודות תצפית על נופים. כמו כן, הוא ממליץ לעוקביו גם על מסעדות באזור גוש דן. נכון ל-20 ביולי 2022, החשבון מונה כ-285 אלף עוקבים. לאור ההצלחה ברשת החברתית, בחובר החל להגיש פינה קבועה בנושא טבע בתוכנית "הצינור" בערוץ רשת 13, ולאחר מכן גם הצטרף אל מהדורות חדשות היום של "חדשות 13" כאורח – ולבסוף הפך לחבר קבוע בסגל החדשות של הערוץ ככתב לענייני טבע. בנוסף, הוא הוזמן להרצות בכנסים בנושאי איכות הסביבה בכנסת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:פעילי אינטרנט ישראלים
קטגוריה:קומיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות 13
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
פנקס הרופאים

"פנקס הרופאים" (מכונה לעיתים גם "רשם הרופאים") הוא חלק ממאגר רישוי מקצועות רפואיים שבו רשומים כל בעלי רישיון לעסוק ברפואה בישראל. המאגר מנוהל מכוח חוק על ידי משרד הבריאות. 

עיון בפנקס הרופאים מתאפשר גם באתר האינטרנט של משרד הבריאות, ומאפשר לברר אם אדם המציג עצמו כרופא בישראל, אכן מוכר ככזה על ידי משרד הבריאות ובאתר מוצג מספר רישיון רופא, מספר מומחה, עיר מגוריו וממתי האדם מחזיק ברישיון לעסוק ברפואה (תאריך קבלת הרישיון).

== רקע אקדמי של הרשומים בפנקס ==

על פי כלל, רשומים בפנקס הרופאים אך ורק אנשים שהם בעלי תואר דוקטור ברפואה (ממוסד ישראלי או שאינו ישראלי), ושבנוסף לכך גם עברו את בחינות הרישוי לעיסוק ברפואה בישראל לאחר לימודיהם, שניתנים גם הם מטעם משרד הבריאות. אלו בדרך כלל רשאים לעסוק ברפואה בישראל עיסוק קבוע. לעיתים נרשמים בפנקס אנשים שאינם רופאים באופן זמני בלבד העוסקים בתחום בעל השפעה מכרעת על תחומי רפואה שונים, או שתחומם מושפע יפה מתחום זה (כגון ביוכימיה, רוקחות, רב-חובלות ועוד) וזאת לצורך ביצוע פעולה מסוימת המוגדרת בחוק "עיסוק ברפואה".

== רופאים מומחים ושאינם ==
הרופאים הרשומים בפנקס הם בחלקם רופאים שביצעו בהצלחה התמחות באחד או יותר מתחומי ההתמחות המוכרים על ידי משרד הבריאות הישראלי. אחרים הם מי שמוגדרים "רופא כללי" והם משוללי התמחות כזו.

== מטרות הפנקס ==
הפנקס מהווה דוגמה ליישום של חוק חופש המידע. מטרת פנקס הרופאים היא לצמצם את הסיכוי לשרלטנות מסוג התחזות רפואית מחד, ולהגדיל הסיכוי לעיסוק ברפואה על ידי רופאים בלבד, מאידך.

== פנקסים דומים ==
קיימים גם "פנקס רופאי השיניים", ו"פנקס הפסיכולוגים", האוגדים בתוכם רופאי שיניים ופסיכולוגים המותרים לעסוק בתחומם בישראל ובנוסף קיימות רשומות נוספות של המורשים לעסוק במקצועות הרפואה והבריאות ביניהם "פנקס הרוקחים" ו"פנקס האחיות". 

== קישורים חיצוניים ==
* [https://practitioners.health.gov.il/Practitioners/1 פנקס הרופאים], באתר של משרד הבריאות

קטגוריה:ישראל: בריאות ורפואה
קטגוריה:ישראל: מאגרי נתונים
קטגוריה:משרד הבריאות
טטרפילון

קשת [[ספטימוס סוורוס - טטרפילון בלפטיס מגנה]]
הטטרקיאוניון ב[[תדמור]]
טטרפילון (יוונית Τετράπυλον, תרגום: "ארבעה שערים", ברבים "טטרפליה", לטינית Tetrapylum או Quadrifrons, תרגום: "ארבע חזיתות") הוא מבנה מונומנטלי שבו ארבעה שערים או פתחים. 

הטטרפילון רווח באדריכלות הקלאסית, בעיקר באדריכלות הרומית, ובייחוד בחלקו המזרחי של הים התיכון. המבנה התאפיין לעיתים קרובות בצורת קובייה שבכל אחד מצדדיה נקבע שער, ובין השערים ניצבו עמודים או פילסטרים אשר תחמו אותם ונשאו את הגג. הטטרפילון עשוי להיבנות ממבנה בודד או ממספר מבנים נפרדים, כדוגמת ה"טטרקיאוניון" (Tετρακιόνιον), מעבר לא מקורה התחום על ידי ארבעה עמודים או מבנים נפרדים. 

הטטרפיליה הוקמו בדרך כלל בצמתים חשובים או בנקודות בעלות חשיבות גאוגרפית יוצאת דופן, דוגמת שערי ניצחון, או כמבנים דקורטיביים בעלי ערך אסתטי. לטטרפיליה שניצבו בצמתים חשובים נודע קשר לאל יאנוס, אל השערים וההתחלות, הצמתים והמעברים במיתולוגיה הרומית.

==לקריאה נוספת==
*

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:אדריכלות רומית
קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:4 (מספר)