OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אברהם נומה

אברהם נומה (נולד ב-1947) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל באר שבע בשנות ה-60 וה-70, איתה זכה בשתי אליפויות. בשנת 1968 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל.

== ביוגרפיה ==
אברהם נומה נולד בעיראק לסלים ונזימה נומה ועלה לארץ עם משפחתו באפריל 1951 והתגורר בבאר שבע.

נומה החל לשחק כילד בליגות העירוניות מיסודו של אהרון בן יעקב ועלה לשורות הקבוצה הבוגרת ב-1964 בעת שהיה בן 17. ברוב הקריירה שלו שיחק כחלוץ ולעיתים רחוקות שיחק גם בעמדות נוספות כגון קשר ימני.

בעונת המשחקים 1966/1968, גברה קבוצתו של נומה, הפועל באר שבע
פעמיים על קבוצת מכבי תל אביב שזכתה באליפות. במשחק השני (משחק חוץ), שנערך לעיני 6000 צופים באצטדיון המכביה בתל אביב ושהסתיים בתוצאה של 0:3 היה זה נומה שפתח במסכת השערים. בסיום עונה זו, שהייתה העונה הארוכה בתולדות הליגה הלאומית הוא זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. שנה לאחר מכן (1968/1969), למרות שקבוצתו החלשה סיימה במקום 14, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית, הוא סיים במקום הרביעי.

במהלך שנות ה-70 סיים נומה במספר עונות כמלך השערים של הפועל באר שבע. בסיום עונת 1972/1973 הוא הבקיע שלושער במשחק הביתי האחרון לעונה זו, נגד קבוצת מכבי חיפה, שהסתיים בניצחון קבוצתו 2:4. היה שותף לשתי האליפויות בהן זכתה הפועל באר שבע (1974/1975 ו-1975/1976). 

במשך כל העונה (1976/1977) שלאחר שתי האליפויות, נעדר נומה בשל פציעה קשה וקבוצתו סיימה במקום 13, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית.

במהלך עונת 1978/1979 עבר לקבוצת בית"ר באר שבע, ובה סיים את הקריירה.

בסך הכל שיחק נומה 15 עונות במדי הפועל באר שבע והבקיע 64 שערים בליגה העליונה.

נומה בלט במהירותו, בניידותו במחצית הקדמית של המגרש, באתלטיות וביכולת הניתור והנגיחה שלו. נחשב גם כ"שחקן נשמה" שנהג לעיתים להלהיב את האוהדים ולעיתים להתעמת עם חבריו על המגרש ואף עם אוהדים שהקניטו אותו.

לאחר הפרישה החל נומה בקריירת אימון במחלקות נוער במספר מוסדות בבאר שבע.

==תארים==
===קבוצתיים===
הפועל באר שבע
* ליגה ראשונה:
** אליפות (2): 1974/1975, 1975/1976

* אלוף האלופים: 
** זכייה (1): 1974/1975
** סגנות (1): 1975/1976

* ליגה לאומית:
** אליפות (2): 1964/1965, 1970/1971

* אלוף האלופים לאומית: 
** זכייה (1): 1970/1971

===אישיים===
*כדורגלן העונה בישראל: 1967/1968

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני בית"ר באר שבע
קטגוריה:באר שבע: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
צ'ילי קון קרנה

צ'ילי קון קרנה (בספרדית: Chili con carne - מילולית "פלפל עם בשר") הוא נזיד מקסיקני חריף מפלפלים חריפים, בשר, שום, בצל וכמון.

באופן מסורתי מכינים אותו עם בשר בקר קצוץ או טחון. יש גרסאות רבות למאכל ובהן נוספים למרכיבים עגבניות, שעועית או מרכיבים אחרים. וריאציות שונות של התבשיל, ע"פ מיקום גאוגרפי או העדפות אישיות, כוללות סוגים שונים של בשר או מרכיבים מגוונים אחרים.

גרסאות צמחוניות וטבעוניות של התבשיל עושות שימוש בתחליפי בשר, דוגמת ה"צ'ילי קון סויה" המבוססת על סויה.

המאכל, שמקורו במקסיקו, נחשב גם למאכל הלאומי של מדינת טקסס בארצות הברית וניתן למצוא אותו גם ברחבי העולם בוואריאציות שונות ובפרט במסעדות אמריקאיות.

==היסטוריה==
בספרדית, המילה צ'ילי מתייחסת ל"פלפל הצ'ילי" החריף, ו"קרנה" בספרדית זה בשר.

המתכון המקורי הכיל בשר מיובש, חֵלֶב כבשים, פלפלי צ'ילי מיובשים ומלח אשר נכתשו ביחד, אותם הכינו בצורות לבנים, ייבשו ומאוחר יותר בישלו בסירים.

יש ראיות משמעותיות לכך שהתבשיל הגיע מן הכובשים הספרדים שהגיעו למקסיקו במאה השש-עשרה.

במהלך התערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 דוכן סן אנטוניו עזר לאנשים לטעום ולהעריך צ'ילי. דוכן סן אנטוניו היה יעד תיירותי ועזר לצ'ילי קון קרנה בסגנון טקסס להתפשט בדרום ובמזרח..

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמריקה הלטינית: מטבחים
קטגוריה:המטבח האמריקאי
קטגוריה:המטבח המקסיקני
קטגוריה:מאכלי קטניות
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:מאכלים חריפים
קטגוריה:נזיד
קטגוריה:טקס-מקס
קטגוריה:מאכלי פלפל
מכופף הבננות

"מכופף הבננות" הוא פזמון שכתב מאיר אריאל והלחין שלום חנוך. הביצוע המוכר ביותר לפזמון הוא של אריק איינשטיין, באלבומו "מזל גדי" משנת 1968. ביצועים נודעים נוספים הם בפי שלום חנוך ורמי קלינשטיין.

בשנת 1995 יצאה להקת שב"ק ס' בפזמון בשם "מכופף הבננות", שלו זיקה קלושה לפזמון המקורי. בשנת 2000 יצא לאור ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", שנכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל.

==הפזמון של מאיר אריאל==

הפזמון הוא פנטסיה המספרת על יצור מוזר (), הנותן לכל פרי וירק את צורתו הייחודית, למשל: . הפזמון החוזר מלמד מה הפעולה החביבה עליו ביותר: . סוף הפזמון מלמד מדוע כיפוף בננות הוא החביב ביותר על היצור:

מילות הפזמון משלבות טווח רחב של רמות משלב. תחילתו במשלב תקני:

בהמשכו נכללת גם לשון מדוברת: , וכן משולבות בו מילות סלנג, כגון אֶפֶּעס (שתרגומה "משהו" ביידיש), קנאק וטריק.

השורה דורשת הסבר: מהו "אינפרא צעיר"? אינפרא הוא כינוי סלנג לאמצעי ראיית לילה המזהה קרינת אינפרא-אדום. המילה "צעיר" כאן היא במשמעותה בסלנג – "טרי, יפה, נחמד, מעורר הנאה" כיוון שמכופף הבננות פעיל בלילה, קשה לראותו, אך .

בביצועו של הפזמון ניכרות שגיאות הגייה מכוונות מרובות:
* שמו של גיבור הפזמון, "מכּופף הבננות", מושר עם דגש בכ"ף, בניגוד לכללי הדקדוק.
* גם בשורה מושמע דגש מיותר באות כ"ף שבמילה "לכופף".
* הטעם במילה "בננות" הוא מלרעי, בניגוד להגיית המילה בשיר.
* בשורה – המילה "פטמות" נהגית בצורת הסמיכות (פ"א בחיריק, טי"ת בשווא: פִּטְמוֹת) בזמן שיש להגות אותה ללא סמיכות (פ"א בשווא, טי"ת בקמץ: פְּטָמוֹת).
* המילה "ראיתם", בשורה , נהגית בפי מבצעי השיר ברי"ש קמוצה (כמקובל בלשון המדוברת), ולא ברי"ש שוואית, כנדרש בלשון התקנית. כמו כן, הטעם הוא מלעילי, שלא כראוי.
* ההגייה נשמעת כהגייה מוקפדת, בהשוואה להגייה הנפוצה , אך גם היא אינה עומדת בכללי הדקדוק, הקובעים .

בביצוע של איינשטיין נעשה שימוש בנבל פה הנשמע בין השאר בתחילת ההקלטה ובסיומה.

==גרסת שב"ק ס'==

ב"שבק ס", אלבום הבכורה של להקת שב"ק ס', שיצא בשנת 1995, נכללת גרסה שונה לחלוטין של מילות הפזמון, אשר בה משולבות פה ושם מילים של הפזמון המקורי, ובפרט הפזמון החוזר "מכופף הבננות". לעומת הפנטסיה העדינה של מאיר אריאל, יצרה שב"ק ס' שיר בעל משמעות שונה לגמרי:

==ספר ילדים==

בשנת 2000 יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", מאת רינת פרימו. הספר נכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל, כפי שמלמד תיאורו של מכופף הבננות:

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1968
קטגוריה:סינגלים מ-1968
קטגוריה:סינגלים מ-1995
קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירי שב"ק ס'
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מאיר אריאל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי שלום חנוך
קטגוריה:שירים על דמויות גבריות בדיוניות
מטח כבוד

נושאת המטוסים האמריקאית לינקולן]]
מטח כבוד באמצעות [[תותח 40 מ"מ עבור מושל מדינת פלורידה שבארצות הברית.]]
מטח כבוד הוא ירי טקסי מתואם של תותחים או רובים שמטרתו לחלוק כבוד.

לפי כללי הפרוטוקול הבינלאומי, ירי של 21 מטחי כבוד היא דרך מקובלת לחלוק כבוד לראש מדינה, נשיא או מלך. ככל שדרג האישיות בכיר פחות, כך יורד מספר המטחים, אך הוא לעולם אי זוגי. 

בהלוויות של אישים וחללי צבא ומשטרה, מקובל בכל העולם ירי של שלושה מטחים מנשק קל, לרוב רובים.

== 3 מטחים ==
בלוויה של חיילים או שוטרים מקובל כי משמר כבוד, המורכב ממספר אי זוגי של חיילים, יורה שלושה מטחי כבוד. מקורו של נוהג זה בקרבות באירופה, בו צוין תום הפסקת האש שנועדה לאיסוף הפצועים והמתים בשלוש יריות. לרוב נעשה שימוש ברובה בעל קנה ארוך, אך בלוויות של אנשי משטרה מקובל גם ירי של אקדחים או רובי ציד. מקובל כי יורים שלושה כדורים כאשר הרובים מכוונים אל מעל לארון הנפטר. לרוב, נעשה שימוש בכדורים חסרי קליע, כאשר לאחר כל ירי נטענים הרובים מחדש, באופן ידני, כחלק מכללי הטקס.
במדינות רבות מעדיפים לעשות שימוש ברובים מדוגמת M1 גאראנד או רובה M-14 עקב מראיהם. עם זאת, נעשה גם שימוש ברובה M16 ונגזרותיו השונות.

== 21 מטחים ==
מקורו של נוהג זה הוא כפי הנראה במאה ה-17. ספינות מלחמה, בעת קרבתן אל חוף זר, היו מרוקנות את תותחיהן בטרם התקרבותן אל החוף. כיוון שזמן הטעינה היה ארוך, נוצר מצב שהספינה המתקרבת הייתה ריקה כאשר נכנסה לטווח התותחים המוצבים על החוף, ובכך הפגינה אמון בצד השני, כיוון שהיא נכנסת לשטחו בתותחים ריקים. מקור המספר 21 אינו ברור, אך ייתכן כי מקורו בעובדה כי על כלי שיט בריטים רבים היו 7 תותחים. כיוון שבאותה התקופה היה קל יותר לשמור על אבק השרפה, נתרן חנקתי, יבש ביבשה מאשר בים, היה מקובל כי תותחי היבשה יורים פי 3 מאשר שבעת התותחים אשר על הספינה, דהיינו 21 מטחים. בשלבים מאוחרים יותר, עם תחילת השימוש באשלגן חנקתי כחומר הנפץ ההודף, החלו נפוצים 21 מטחים גם בספינות המלחמה.

=== מאורעות המצוינים ב-21 מטחים ===
שש יריות מתוך 21 מטחי כבוד, בחגיגות הולדתה של נסיכת נורווגיה, 4 בדצמבר 2005.
* בעת ביקור של נשיא, ראש ממשלה או ראש מדינה זרה, נהוג לחלוק לו כבוד על ידי ירי של 21 מטחים. ככל שהאישיות בכירה פחות, כך קטן מספר המטחים, אך מספרו לעולם אי זוגי.
* בארצות חבר העמים הבריטי נהוג לציין את יום הולדתו של המלך (או כל מונרך מכהן) בירי. בנוסף, יום ההכתרה של המונרך, יום הולדתו של יורש העצר ואירועים נוספים.
* בקנדה, מעבר לציונים שהוזכרו לעיל, מצוינים גם יום קנדה ויום הזיכרון הלאומי.
* מקרה נוסף בו נעשה שימוש ב-21 מטחים הוא מותו של נשיא ארצות הברית, הנשיא הנבחר או נשיא לשעבר. במקרה כזה מבצעים מספר גופים וכלי שיט ירי של 21 מטחי כבוד.

==בישראל==
בישראל בוטל הנוהג לפיו מכובדים ראשי מדינות במטחים עקב החשש שהירי יצור בהלה בקרב האזרחים, בעקבות פיגועי הטרור. מטחי כבוד עדיין מקובלים בישראל בהלוויות צבאיות, בהן במטחי הכבוד נורים כדורים חסרי קליע.

במהלך מבצע צוק איתן הורה נריה ישורון, מפקד גדוד שריון על ירי פגזים לעבר מרפאה בשג'אעיה כמטח כבוד והצדעה לקצין שנהרג יום קודם מאש צלפים מאותו מבנה. כעבור שנתיים ננזף ישורון על ידי סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן, לפי המלצת הפרקליט הצבאי הראשי שרון אפק.

== ראו גם ==
* הלוויה ממלכתית

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנהגי אבלות והנצחה
קטגוריה:טקסים
קטגוריה:צבא: טקסים וסמלים
ריי למונטיין

ריימונד צ'ארלס "ריי" למונטיין (באנגלית: Raymond "Ray" Charles Jack LaMontagne; נולד ב-18 ביוני 1974) הוא זמר-יוצר, מלחין ופזמונאי אמריקאי של מוזיקת פולק ומוזיקת נשמה.

== ביוגרפיה ==
למונטיין נולד בשנת 1974 בעיר נשואה שבניו המפשייר. אביו היה מוזיקאי. זמן קצר לאחר לידתו של ריי, אמו עזבה את אביו בעת שהיה בסבב הופעות.

הקריירה המוזיקלית של למונטיין החלה לאחר ששמע ברדיו באופן מקרי את שירו של סטיבן סטילס "Treetop Flyer". בעקבות זאת למונטיין החליט להתפטר ממפעל הנעליים בו עבד ולהקדיש את עיקר זמנו ומרצו בתור זמר וכותב שירים.

בקיץ 1999 בעודו עובד באופן חלקי כנגר הקליט למונטיין קלטת דמו שכללה 10 שירים מקוריים אותם ביצע בהופעות בברים מקומיים קטנים. ההקלטה הצליחה בהמשך למשוך את תשומת לבם של חברת התקליטים Chrysalis Music Publishing אשר הציעה לו בשנת 2004 חוזה הקלטות. בעקבות כן הקליט למונטיין את אלבום הבכורה שלו "Trouble" בלוס אנג'לס במשך שבועיים יחד עם המפיק אית'ן ג'ונס. בארצות הברית, האלבום נכנס למצעד ה-Billboard 200, מכר מעל ל-250 אלף עותקים בארצות הברית ומעל ל-400 אלף עותקים ברחבי העולם.

ב-29 באוגוסט 2006 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השני שלו "Till the Sun Turns Black". אלבום זה הופק גם כן בשיתוף פעולה עם אית'ן ג'ונס. בארצות הברית, האלבום נכנס למצעד ה-Billboard 200 ומכר מעל ל-28 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.

ב-14 באוקטובר 2008 הוציא למונטיין לשווקים את אלבום האולפן השלישי שלו "Gossip in the Grain". אלבום זה הופק גם כן בשיתוף פעולה עם אית'ן ג'ונס. בארצות הברית, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד ה-Billboard ומכר מעל ל-60 אלף עותקים בשבוע הראשון בלבד.

למונטיין מתגורר כיום בחווה בעיירה וילטון שבמיין יחד עם אשתו ושני בניו.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* 2004: Trouble
* 2006: Till the Sun Turns Black
* 2008: Gossip in the Grain
* 2010: God Willin' & The Creek Don't Rise

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:זמרים-יוצרים אמריקאים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:פסנתרנים אמריקאים
קטגוריה:נגרים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
הטריוס נפוס

טיטוס הטריוס נפוס (Titus Haterius Nepos Atinas Probus Publicius Matenianus) היה מושל הפרובינקיה ערביה, ומפקד הלגיון היחיד בפרובינקיה, הלגיון השלישי קירנאיקה משנת 130 לספירה. 

הטריוס נפוס מופיע כמושל ערביה בכמה מתעודות מדבר יהודה מהארכיון של בבתא. הוא מוזכר בפפירוס ידין 23, שמתוארך לנובמבר 130, כמושל ערביה (legatus pro praetor) ומקום מושבו היה באותו הזמן בפטרה.

הטריוס נפוס היה אחד מהמצביאים הרומאיים שדיכאו את מרד בר כוכבא. 

כתובות אחדות שנמחקו בפטרה, וכן בגרשה, גרמו לחלק מהחוקרים לקשור זאת למרד בר כוכבא ולהתקוממות של האוכלוסייה היהודית והנבטית בפרובינקיה. חוקרים אחרים דחו טענה זו, בגלל כתובת מגרשה שבה השם של הטריוס נפוס לא נמחק. בכתובת זו הטריוס נאפוס מוזכר בתור קונסול ולכן היא מאוחרת לשנת 134 (ראו בהמשך), ויכול להיות שהמחיקות של שמו בוצעו לפני שנת 134. חשוב לציין כי המחיקות לא יכולות להיות מחיקות רשמיות מכיוון שהטריוס נפוס מונה לקונסול בשנת 134, ושירת קריירה מרשימה לאחר מכן. 

טקסט נוסף שהתגלה בצפון ירדן מזכיר מנהיג שבט נבטי שמרד (מרד) שלוש שנים נגד נפוס העריץ (נפס זלמ). טקסט זה מוסיף מידע לכך שחלק מהשבטים הנבטים השתתפו בהתקוממות מקבילה למרד בר כוכבא בפרובינקית ערביה.

בשנת 134 מונה לקונסול ממשיך בהיעדרו, כנראה כדי שיוכל לפקד על כוח של 2 לגיונות ויותר.

נפוס קיבל מהקיסר אדריאנוס את העיטור אות הטריומף (ornamenta triumphalia), שניתן רק למפקדי פרובינקיות קונסולריות. הענקת עיטור זה והישארותו בתפקיד של הטריוס נפוס גם לאחר שנת 134 - 135, שבמצב רגיל היה מוחלף לפני כן, מוכיחה כי נפוס השתתף בדיכוי המרד כמעט לכל אורכו. בנוסף לנפוס קיבלו את אות הטריומף גם יוליוס סוורוס, מושל יהודה ולפני המרד מושל בריטניה, וגאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל פרובינקיית סוריה, מצב חריג שלא היה כדוגמתו מאז המלחמות הפרתיות בתקופת הקיסר טראיאנוס. לאחר מכן היה מושל פאנוניה עילית בשנים 138-142.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* W. Eck, 'The bar Kokhba Revolt: The Roman Point of View', JRS 89 pp. 84-89.
* Werner Eck, 'Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission', in Bar Kokhba reconsidered, Peter Schfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 167-168
* P. -L. Gatier, 'Gouverneurs et procurateurs 'a Gerasa', Syria 73 (1996), 48f.
* Eck, Werner, "Vier mysteriöse Rasuren in Inschriften aus Gerasa: Zum 'Schicksal' des Statthalters Haterius Nepos", in: Ἐπιγραφαί. Miscellanea epigrafica in onore di Lidio Gasperini, hg. G. Paci, Bd. 1, Rom 2000, 347-362.
* W. Eck, 'Kaiserliche Imperatorenakklamation und ornamenta triumphalia', ZPE 124 (1999) 226–227
* W. Eck, 'Der angebliche Krieg des Aelius Caesar in Pannonien und die ornamenta triumphalia des Haterius Nepos', in L. Borhy (ed.), Von der Entstehung Roms bis zur Aufldsung des Romerreiches, Dissertationes Pannonicae Ser. I II, Vol. 4 (I999), 28-3 I
* S. Abbadi and F. Zayadin, Nepos the Governor of the Provincia Arabia in a Safaitic Inscription?, Semitica 46 (1996), 155-63.
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:מרד בר כוכבא: אישים
פנורמה (עיתון)

פנורמה (בערבית: بانوراما) הוא עיתון שבועי ארצי מוביל במגזר הערבי שמשרדו הראשי נמצא בעיר טייבה שבמשולש. העורכים הראשיים של העיתון הם פרידה ג'אבר-בראנסי ובסאם ג'אבר, שעורך גם את האתר פאנט ועבד בחדשות קול ישראל בערבית וברשת ב' במשך שנים רבות. העיתון נוסד בשנת 1986. 

בעיתון כ-128-120 עמודים, רובם עמודי צבע. העיתון מסכם מדי שבוע את האירועים החשובים במדינה, במיוחד אלה הנוגעים לאוכלוסייה הערבית. הוא מודפס בפורמט גדול, שטח כתיבה של 38 ס"מ/26 ס"מ.

העורכים והבעלים של העיתון, מטיפים לדו-קיום ולשלום צודק בין יהודים וערבים, על בסיס של שתי מדינות לשני עמים. פנורמה ממומן על ידי המודעות והמכירות והוא מופץ ב-35,000 עותקים ונמכר נכון לינואר 2010 ב-4 ש"ח.

העיתון מתחלק לשלושה חלקים:
* חדשות: המכיל את השער, ידיעות וכתבות בעלות אופי חדשותי בכל הנושאים הפוליטיים, החברתיים והכלכליים.
* מוסף: המכיל כתבות תחקיר וכתבות צבע לצעירים, מדורי נשים, אמנות, רדיו, טלוויזיה וספורט בהרחבה רבה. המוסף מיועד בעיקר לצעירים. במוסף יש כיסוי מורחב לקבוצות הליגה הלאומית בכדורגל, וכן סיקור הקבוצות הערביות הבולטות כמו שאר הקבוצות הישראליות.
* מוסף רכב: פנורמה הוא העיתון היחיד מבין העיתונים בערבית בישראל, המוציא לאור מוסף רכב, המכיל חדשות רכב מהארץ ומהעולם, נסיעות מבחן, המלצות קנייה וכלי רכב משומשים למכירה. המוסף מחולק ב-35,000 עותקים בתוך העיתון.

לעיתון יש אתר חדשות אינטרנטי בשם פאנט (ראשי תיבות של Panorama Net).

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.panet.co.il/online/index.html אתר העיתון]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים בערבית
קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:תקשורת ערבית בישראל
קטגוריה:טייבה
שלום אוסלנדר

שלום אוסלנדר (באנגלית: Shalom Auslander; נולד ב-1970) הוא סופר ומסאי יהודי-אמריקאי.

==קורות חייו==
אוסלנדר נולד במונסי שבמדינת ניו יורק. הוא גדל בקהילה יהודית אורתודוקסית למשפחה אדוקה, בן זקונים אחרי אחיו ואחותו. דודו הוא הרב נחום לאם. בגיל 17 נשלח לישראל ללמוד בישיבת "נווה ציון" בקריית יערים, ובגיל 19 חזר לארצות הברית ועבר לגור לבדו בטינק שבניו ג'רזי.

כתיבתו של אוסלנדר מתפרסמת בקביעות בעיתון הבריטי "הגארדיאן" וכן בעיתונים האמריקאיים "הניו יורק טיימס" ו"הניו יורקר". הוא פרסם מספר ספרים: קובץ סיפורים קצרים בשם "Beware of God" (2006); ספר זכרונות על חייו בשם "מחבואים עם אלוהים" (Foreskin's Lament, תרגום מילולי: "קינת העורלה", 2007), שיצא גם בעברית; ורומן בדיוני בשם "Hope: A Tragedy" (2012), על איש שמוצא בעליית הגג בביתו את אנה פרנק הבוגרת.

כתיבתו בעיתונות ובספריו עוסקת לעיתים קרובות בזהותו היהודית והרקע האורתודוקסי שלו. בכתביו הוא מותח ביקורת חריפה על הוריו, ומתאר כיצד התמרד כנער נגד כללי הדת הנוקשים שהנהיגה משפחתו.

ב-2003–2004 היה מועמד ל"פרס קורט לספרות יהודית" בקטגוריית הסופר הצעיר בנושאים יהודיים.

במאי 2015 עלתה סדרת הטלוויזיה הקומית "רגעים קטנים של אושר" אותה יצר, כתב והפיק לרשת הטלוויזיה שואוטיים, ובין היתר כיכבו בה סטיב קוגן, בראדלי ויטפורד, אלן בארקין וקתרין האן.

אוסלנדר נשוי ואב שני בנים, ומתגורר בוודסטוק שבמדינת ניו יורק.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=09020614 "מחבואים עם אלוהים", כולל פרק מהספר], באתר "טקסט"
* 
* 
* [http://www.bookslut.com/features/2007_10_011774.php ריאיון עם שלום אוסלנדר], באתר bookslut 
* , ביקורת על "מחבואים עם אלוהים"
* , ביקורת על "מחבואים עם אלוהים"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מסאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
טאנה (אי)

טאנה (בביסלמה: Tanna) הוא אי במדינת האיים ונואטו, בדרום-מערבו של האוקיינוס השקט.
== גאוגרפיה ==
שטחו של האי הוא כ-550 קמ"ר ואוכלוסייתו מוערכת בכ-30,000 נפש. אורכו 20 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 19 ק"מ. התושבים רובם ככולם מלנזים. האי יושב בשנת 400 לפני הספירה לערך בידי ילידים מהאיים הסמוכים.

השם טאנה, שצוטט לראשונה על ידי ג'יימס קוק, נגזר מהמילה tana בשפת הקוואמרה , שפירושה "אדמה".

לאחר גילויו בשנת 1774 התפרסם האי באירופה שלכאורה יש בו טקסים קניבליים ולכן נחשב יעד מסוכן למסיונרים.

כיום האי ידוע בשל שתי תופעות ייחודיות:

האי ידוע בגלל את הר הגעש הפעיל יאסור , אחד הנגישים בעולם. הזוהר שקרן מהר הגעש משך את ג'יימס קוק, האירופאי הראשון שהגיע לאי בשנת 1774.

אנתרופולוגים, היסטוריונים ופסיכולוגים מתעניינים בדת כת המטען של ג'ון פרום. "כתות המטען" היו נפוצות באיים רבים אליהם הגיע האדם הלבן. המאמינים האמינו בכוחם של הלבנים לגרום למטען להגיע מהים ומהאוויר באמצעות טקס שנראה בעיניהם כריטואל. הם ניסו לחקות את הריטואל כגון מגדל פיקוח מבמבוק ומפעילים עם אוזניות מעץ ודגלים צבעוניים קטנים. דת כת המטען האחרונה הידועה כיום היא דתו של ג'ון פרום באי טאנה, ולה מפלגה משלה המשתתפת בממשלת האיים המאוחדים של ונואטו. דת זו מצליחה למשוך אחריה חלק מתושבי האיים האחרים בוונואטו. עד היום לא נתגלו עקבותיו של אותו ג'ון פרום אגדי ולא ברור אם מדובר באגדה או באמת. יש המייחסים את מקור שמו לשיבוש של "John From America".

==קישורים חיצוניים==

* רועי צזנה, [http://www.hayadan.org.il/john-frum-new-religion-0305093/ איך ג'ון פרום עומד לכבוש את העולם], "הידען" (2009)
* 

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:ונואטו
מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה

מפלגת פועלים יהודית בלתי תלויה (ביידיש: ייִדישע אונאבהענגיגע ארבעטער פּאַרטײַ; ברוסית: Еврейская независимая рабочая партия, בראשי תיבות: ЕНРП) הייתה מפלגה יהודית שנוסדה באימפריה הרוסית בשנת 1901 על ידי מניה שוחט ביוזמת סרגיי זוּבַּאטוֹב, ראש המשטרה החשאית הצארית (האוכרנה), מתוך האידאולוגיה של אקונומיזם. 

המפלגה, שחבריה נודעו בכינויים "הבלתי תלויים", "הלגליסטים", "האקונומיסטים" ו-"הזוּבַּאטוֹביסטים", הייתה זרם בתנועת הפועלים של סוף המאה ה-19 ברוסיה שנבע מהתנועה המרקסיסטית. זרם זה טען שהמהפכה הסוציאליסטית יכולה להתבצע רק על ידי פועלי התעשייה. על כן תפקידם הראשון של מרקסיסטים אקונומיסטים אלו הוא להחדיר את תעמולתם לתוך ציבור פועלים זה, לחנך אותם ולארגן אותם. רק אחרי שלבים אלו יכול להתחיל המאבק הפוליטי. חינוך וארגון הפועלים יכול לבוא רק על רקע האינטרסים הכלכליים שלהם, וכל עוד אינטרסים אלו לא ישופרו, אין מקום למאבק מהפכני. על כן האקונומיסטים סברו שיש להזניח לפי שעה את המאבק הפוליטי נגד המשטר, ולפעול רק בכיוון של הטבת תנאי השכר והעבודה ויצירת מקומות עבודה לפועלים.
אקונומיסטים קיצוניים טענו שעל הפועלים לבצע מהפכה כלכלית, ואת המהפכה הפוליטית נגד המשטר יש להטיל על הבורגנות.

בתוך זרם זה נוסדה גם המפלגה האקונומיסטית היהודית הבלתי-תלויה. מייסדיה ראו את מצבם החמור במיוחד של הפועלים היהודים ברוסיה ואת אי-יכולתם להשיג שינוי פוליטי של מצב היהודים בתנאי הגולה בכלל ורוסיה בפרט. גישה זו קירבה את מפלגת הפועלים היהודית לחוגי הציונים.

תקופה מסוימת תמכו שלטונות רוסיה במפלגה, היות שראו בתמיכה זו דרך לנתב את אי-שביעות הרצון של הפרולטריון היהודי לכיוונים של מאבק כלכלי ולא מאבק נגד המשטר בנוסח המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של לנין.

המפלגה התנהלה מן העיר מינסק, והפעילה סניפים בערים אודסה, בוברויסק, קרסלבה ווילנה. מנהיגיה הבולטים היו מניה וִילְבּוּשֶׁבִיץ (לימים שוחט), אלכסנדר צ'מריסקי ויהודה וולין. היו מתנגדים רבים להתארגנות זו בקרב הציבור היהודי ובראשם אנשי הבונד, והמצב הגיע עד כדי מלחמת אחים בקרב ציבור הפועלים היהודי.

לאחר פרעות קישינב חל משבר חמור במפלגה, וראשיה הבינו כי לא די במאבק כלכלי בלבד. בראשית שנת 1903 הורה שר הפנים הרוסי, ויאצ'סלב פלבה, על פיזור המפלגה. ב-5 בפברואר הודיעה המפלגה לחבריה בווילנה על השעיה זמנית של פעילות המפלגה. ביוני החליטה ועידת המפלגה על סגירתה.

==לקריאה נוספת==
*אנציקלופדיה למדעי החברה, ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ הארצי השוה"צ, 1963, עמ' 71–72.

==קישורים חיצוניים==
*
*

==הערות שוליים==

בלתי תלויה
פועלים יהודית בלתי תלויה
אנדרטת הסובלנות

250x250 פיקסלים
פסל הסובלנות הוא פסל הממוקם בטיילת ארמון הנציב, סמוך למטה האו"ם, בין שכונת ארמון הנציב לשכונת ג'בל מוכבר. הפסל נתרם על ידי איש העסקים הפולני אלכסנדר גודזובאטי (Gudzowaty), במטרה לקדם את השלום והסובלנות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.

== יצירה ==
את הפסל עיצב האמן הפולני צ'סלב דז'וויגאי (Dźwigaj), אשר לצורך כך ביקר כמה פעמים בירושלים. הוא תכנן פסל שצורתו כשל שני חצאי עמוד שבור, שבמרכזו עולה וצומח עץ זית. ענפי העץ ועליו המוזהבים נראים כמנסים לאחות את השבר לקרב את שני החצאים.

הפסל הוכן בפולין, הובא לישראל בחלקים והורכב בארץ על ידי אנשי מקצוע בפיקוחו הצמוד של האמן. גובהו של הפסל כ-17 מטרים והוא עשוי מברונזה. עלות הקמת הפסל והגן היא כמיליון וחצי דולר. סביב הפסל נבנתה גינה ציבורית בשם "גן הסובלנות", שתוכנן על ידי האדריכל שלמה אהרונסון. בגן מוצב "קיר הסובלנות" עליו חקוקים שמות עמים, ערים וגופים בעולם שהביעו הזדהות עם רעיון הסובלנות. 

הפסל נחנך ב-15 בספטמבר 2008 במעמד נשיא פולין לשעבר, לך ואלנסה, שר המדע והספורט ראלב מג'אדלה וכ-50 ראשי ערים מכל העולם, אשר שהו בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים בינלאומי. אחרי הטקס ייסדו ראשי העיר אורי לופוליאנסקי ולך ואלנסה את "פורום הסובלנות", שנועד לעודד סובלנות בשתי המדינות. 

בפברואר 2009 נפגע הפסל במהלך סופת גשמים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110722162214/http://www.jerusalemfoundation.org/news_article.aspx?MID=547&CID=558&AID=738&ID=2128 Tolerance Park and Monument Erected ], באתר הקרן לירושלים 
* מירב לוי, [http://www.news1.co.il/Archive/001-D-111571-00.html פסל הסובלנות יוצב בארמון הנציב בירושלים], חדשות מחלקה ראשונה, 27 בספטמבר 2006
* [http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/muni/messages/item_news.asp?msg_id=7069&cat=0&sec_id=29 פסל וגן הסובלנות יחנכו בירושלים במעמד נשיא פולין לשעבר לך ואלנסה וכ-50 ראשי ערים מרחבי העולם יום שני, 15 בספטמבר בשעה 19:00], באתר עיריית ירושלים

סובלנות, אנדרטה
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:רכס ארמון הנציב
נאיאריט

נאיאריט (בספרדית: Nayarit) היא אחת משלושים ואחת המדינות של מקסיקו. היא ממוקמת בחוף המערבי המרכזי, הגובל באוקיינוס השקט. המדינות המקיפות את נאיאריט הן: סינלואה במערב, דורנגו מצפון, סקטקס מצפון-מזרח וחליסקו בדרום. נאיאריט גובלת באוקיינוס השקט בצד מערב. עיר הבירה של נאיאריט והעיר הגדולה ביותר בה היא טפיק, הנמצאת בדרום המדינה ליד נהר טפיק, ובקרבת הר הגעש סאנגאנגוּאֵי.

למדינת נאיאריט שייכים גם האיים: איסלה איסַבֶּל, איסלאס טְרֶס מַריֶיטאס, איסלאס מַרִיאָס וכן האי המלאכותי מקסקאלטיטאן.

==ראו גם==
*כלא איסלאס מריאס
*ערי הזהב הנסתרות 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: מדינות
יצחק גוזלן

יצחק גוזלן במדי [[הפועל באר שבע (ברקע אצטדיון וסרמיל בתצורתו הראשונית)]]
יצחק גוזלן (נולד ב-1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת קשר התקפי בהפועל באר שבע, מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.

==ביוגרפיה== 
גוזלן למד בבית הספר הטכני בחיפה. הוא גויס לחיל האוויר ושימש כמכונאי למטוסי אוראגן בטייסת 113 שישבה בבסיס חצור. במקביל, החל את הקריירה שלו ככדורגלן בהפועל אופקים, ששיחקה בליגה ב'. הוא זומן לראשונה לנבחרת חיל האוויר ב-1964 על ידי מאמנה, עמנואל שפר. לקהל חובבי הכדורגל נודע שמו לראשונה בעת שנטל חלק במשחקי גביע הרמטכ"ל ב-1965 במדי נבחרת חיל האוויר. הוא עבר להפועל באר שבע ב-1966 בעת שהיה בן 22. ברוב הקריירה שלו שיחק כקיצוני שמאלי ובלט במהירותו הרבה וביכולת הבעיטה שלו ממרחק. 

בתחילת שנות ה-70 עבר גוזלן למכבי תל אביב והיה שותף לזכייתה באליפות בעונת 1972/1971. בסך הכל כבש גוזלן 33 שערים בליגה העליונה. בשנים שלאחר מכן המשיך גוזלן לשחק (לעיתים כמאמן-שחקן) בקבוצות מהליגות הנמוכות באזור הדרום והיה שחקן פעיל עד גיל 45.

===נבחרת ישראל===
גוזלן זומן לנבחרת ישראל שאומנה באותה עת על ידי מילובאן צ'יריץ' ונטל חלק בשני משחקים בינלאומיים כמחליף. הראשון שבהם התקיים בספטמבר 1967 באוטרכט שבהולנד מול נבחרתה האולימפית של הולנד ונסתיים בניצחון ישראל 1-2. השני התקיים בפברואר 1968 באצטדיון בלומפילד מול נבחרת שווייץ ונסתיים גם הוא בניצחונה של ישראל בתוצאה 1-2.

==חיים אישיים==
גוזלן מתגורר בעיר אופקים ועובד כנהג מונית.

==תארים==
; עם מכבי תל אביב
* ליגה ראשונה:
** אליפות: 1972/1971

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:אופקים: אישים
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הטכני של חיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
חוילה

במקרא, חֲוִילָה הוא שמם של שניים מצאצאיו של נח. האחד הוא נכדו של חם מבניו של כוש, והשני הוא צאצאו של שם (חוילה בן יקטן בן ארפכשד). על שמם של שני צאצאי נח אלה נקראת "ארץ החוילה".

== מיקום גאוגרפי ==
=== חוילה החמית ===
חוילה זו מוזכרת כך: ולאחר מכן כאחד מבניו של כוש: , וכן מזוהה עם אלדד הדני כמקום ישבתם של יהודי חוילה. חוקרים חלוקים בדעתם היכן זו ממוקמת, סברה אחת ממקמת אותה באזור מזרח סודאן וצפון-מערב אתיופיה על הנילוס הכחול שאותו מזהים עם הפישון, כלומר מזהים אותה עם ארץ כיאנאום המוזכרת בכתבים האקסומים כמקום של אוצרות רבים, כך שלמעשה ארץ זו שוכנת דרומית-מזרחית לממלכת כוש. סברה נוספת ממקמת אותה באזור חבש עצמו בצפון אתיופיה ואריתריאה וזאת על סמך זיהויו של הפישון עם נהר העטברה-תכזה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר בראשית
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:בני יקטן
אימפרומפטו

אימפרומפטו (Impromptu) הוא יצירה מוזיקלית בעלת מבנה חופשי הנושאת אופי אלתורי (מכאן שמה, מלשון "אימפרוביזציה"), ומיועדת בדרך כלל לכלי סולו.

אימפרומפטו בנוי לרוב מקטע ראשון מהיר, קטע שני איטי (אם הראשון מינורי השני יהיה מז'ורי ולהפך) וקטע שלישי הזהה ברובו לראשון.

האימפרומפטו מזוהה בדרך כלל עם התקופה הרומנטית. המלחינים הבולטים שכתבו קטעים כאלה היו שומן, שוברט ושופן. מפורסמים במיוחד הם שניים מקטעי האימפרומפטו שהלחין שופן: הראשון בלה במול מז'ור – אופוס 29, וה"אימפרומפטו-פנטזיה" – אופוס 66.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
צ'יפטיון

<div style="float:left;margins:12px"></div>
צ'יפטיון (באנגלית: Chiptune), המוכרת גם בשמות מוזיקת צ'יפ (Chip music), ומוזיקת 8-ביט (8-bit music), היא מוזיקה המסונתזת בזמן אמת על ידי בקר סאונד, בניגוד למוזיקה המשתמשת בהשמעה של דגימות קול מוכנות מראש. תור הזהב של הסגנון היה מאמצע שנות ה-80 עד שנות ה-90 המוקדמות, כשבקרים כאלו היו הדרך הנפוצה להשמעת מוזיקה במחשבים, בקונסולות משחקים ובמכונות ארקייד.

לבקרי הסאונד הראשונים היה מספר טונים מצומצם ולא יכלו להשמיע יותר מתו אחד בו זמנית. אילוץ זה גרם למלחינים לפתח סגנון מיוחד המשתמש רבות בארפג'ו ובאלמנטים דומים של ניגון צלילים מתחלפים במהירות כדי לדמות ניגון של כמה צלילים בו זמנית.

==היסטוריה==

ב-1951 המחשבים CSIRAC ופרנטי סימן 1 שימשו לסינתוז מוזיקה בזמן אמת בציבור.
בשנות ה-70 המאוחרות, קונסולות משחקים ומיקרו-מחשבים הכילו מעגל משולב עם בקר סאונד ייעודי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:מחשבים
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קורפטיטור

פסנתרן חזרות או קוֹרֶפֶּטִיטוֹר (בגרמנית: Korrepetitor; בצרפתית ובשפות נוספות : Répétiteur) הוא נגן פסנתר אשר תפקידו לעבוד עם זמרי אופרה קודם עבודתם עם מנצח האופרה ועם התזמורת. 

לקורפטיטור תפקיד רבגוני ומורכב, ועל כן עליו להיות פסנתרן מיומן למדי. עליו להכיר רפרטואר אופראי ולנגן באופן שוטף 
לפסנתר של תפקיד התזמורת כולה (אלא שכיום ברוב המקרים זמינות רדוקציות כאלה שנכתבו מראש). נגינת תפקיד של תזמורת שלמה קשה מכיוון שהיא מחייבת נגינת צלילים רבים בו בעת ולרוחב מנעד הפסנתר כולו, בעוד על הפסנתרן להבהיר בעזרת קלידי הפסנתר בלבד את גוני הכלים המשתתפים באותו קטע.

עבודת הקורפטיטור אינה מסתכמת בליווי הזמרים משום שעליו גם לעבוד איתם כיחידים וכאנסמבל, כך שלחזרה עם התזמורת הם יגיעו מוכנים לגמרי. הדבר חוסך שעות עבודה עם תזמורת גדולה, שהן יקרות מאוד.

לרוב הקורפטיטור נחשב לשוליית המנצח הראשי, וזהו תפקיד שבו משמשים מנצחים מתחילים בראשית קריירת הניצוח.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים
קטגוריה:פסנתרנים
קטגוריה:מקצועות מוזיקליים
קטגוריה:אופרה
האיש שהיה יום חמישי

האיש שהיה יום חמישי (באנגלית: The Man Who Was Thursday, A Nightmare) הוא ספר שכתב גילברט קית' צ'סטרטון באנגליה בשנת 1908.

הספר הוא סאטירה פוליטית, רומן פילוסופי ומותחן מטאפיזי. זוהי יצירתו הידועה והאהובה ביותר של גילברט קית' צ'סטרטון. הספר נחשב לאחד הרומנים האנגליים הקלאסיים של תחילת המאה העשרים. הספר ראה אור במהדורות רבות ובשפות שונות ובהן בעברית, ואף עובד לתסכית רדיו בידי אורסון וולס.

== לקריאה נוספת ==
* גילברט קית' צ'סטרטון, האיש שהיה יום חמישי, תרגום מאנגלית: משה דור. הוצאת בבל, 239 עמודים. 2009.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://readingmachine.co.il/home/books/1253004500 האיש שהיה יום חמישי, מכונת קריאה בבל]
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20200528022158/http://blogli.co.il/ האיש שהיה יום חמישי - כשהמחבר מתגבר על ההוגה]. קונונסנס
* [http://www.ybook.co.il/htmls/page_5445.aspx?c0=20460&bsp=13392 האיש שהיה יום חמישי, פרק ראשון ]באתר ידיעות ספרים
* 
* 

קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:ספרי 1908
קטגוריה:רומנים המתרחשים בלונדון
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
גוודלחרה (ספרד)

גוודלחרה (בספרדית: Guadalajara) היא עיר בספרד, בקהילה האוטונומית של קסטיליה-לה מנצ'ה ובאזור הגאוגרפי של לה אלכריה שבמרכז ספרד. העיר היא בירת נפת גוודלחרה. גוודלחרה נמצאת כ-60 ק"מ מצפון-מזרח למדריד, על גדת נהר הנרס. אוכלוסייתה מונה 83,609 נפש (נכון לשנת 2008).

==היסטוריה==
תחילתו של היישוב גוודלחרה אינה ברורה. קיימות עדויות כתובות על קיומו של יישוב באזור בשם אריאכה, אשר נוסד ככל הנראה על ידי תרבות שקדמה לתקופת האימפריה הרומית. אולם, לא נמצאו ראיות ארכאולוגיות לקיומו של יישוב זה.

===יסוד העיר===
גוודלחרה נוסדה בידי המורים במאה ה-8. שמה המקורי היה ואדי אל-חג'ארה (בערבית: وادي الحجارة; מילולית: ואדי הסלעים, "וואדי אל חגארה" בערבית יהודית). ייתכן כי שמה של העיר מרמז על שמו של היישוב העתיק שהיה במקום, אריאקה (Arriaca), שמשמעותו בשפה האיברית הקדומה הייתה כנראה "נהר סלעי" או "דרך סלעית". המורים בנו בעיר מספר מבנים גדולים, בהם טירה ומסגד, אשר הפך לאחר הכיבוש הנוצרי לקתדרלת סנטה מריה.

===הכיבוש הנוצרי וימי הביניים===
בשנת 1085 נכבשה גוודלחרה בידי צבא אלפונסו השישי מלך לאון וקסטיליה. עד לשנת 1212, עת התחולל קרב לאס נבאס דה טולוסה, סבלה העיר מפשיטות שושלת אלמורביד הברברית. למרות זאת היגרה לעיר אוכלוסייה נוצרית מצפון חצי האי האיברי. בשנת 1133 קבלה העיר לראשונה רישיון לעסוק במסחר (fuero) מידי המלך אלפונסו השביעי. רישיון זה חודש בשנת 1219 בידי המלך פרננדו השלישי. בתקופת מלכות אלפונסו העשירי מלך קסטיליה, חסותו של המלך עודדה את התפתחות כלכלת העיר.

===העידן המודרני===
במחצית הראשונה של המאה ה-19 ידעה העיר שני אירועים עיקריים אשר פגעו בהתפתחותה. הראשון היה המלחמה הפנינסולרית (1808-1814), שהייתה מאבק שליטה על חצי האי האיברי בין צרפת ובעלות בריתה של ספרד, בריטניה ופורטוגל. העיר נכבשה בשנת 1808 בידי כוחות צרפת והוחרבה. בשנת 1822 נסגר בעיר בית החרושת המלכותי לטקסטיל (בספרדית: Real Fábrica de Paños), שהיווה מקור תעסוקה מרכזי. בשנת 1840 נקבעה גוודלחרה כבירת נפת גוודלחרה. במאה ה-19 אף הועתקה לעיר האקדמיה למהנדסים צבאיים. בתקופה שבין מחצית המאה ה-19 לרבע הראשון של המאה ה-20 התפתחה העיר באיטיות. מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939) זרעה חורבן בעיר. בשנת 1959 זכתה גוודלחרה להיכלל בתוכנית פיתוח מיוחדת שנועדה להעביר מפעלי תעשייה מתמחים מן האזור צפוף האוכלוסין של מדריד אל הפריפריה. מאז הפכה גוודלחרה לאחת מן הערים עם הצמיחה המהירה ביותר בספרד.
בניית תחנה רכבת ברשת AVE על הקו המהיר ממדריד, צפויה להגדיל את תושבי העיר בכ-30,000 נפש. בשנים הראשונות של המאה ה-21 ידעה העיר אף עליה תלולה במחירי הדירות.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הגדה לפסח==
הגדה של פסח. רמ"ב. ואדי אלחגארה היא הגדה של פסח הראשונה שהודפסה. היא נדפסה בעיר גוודלחרה בספרד בשנת 1482. עותק יחידי נמצא בספרייה הלאומית בירושלים. ההגדה כוללת רק טקסט ואין בה לא ציורים ולא תווים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/digitallibrary/gallery/yearly_cycle/pesach/haggadot/Pages/guadalajara.aspx הגדה מוואדי אל חגארה] - תיאור ההגדה וסריקה מלאה באתר הספרייה הלאומית
* 

קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה: ערים
בוטרוס ראלי

בוטרוס ראלי (בערבית: بطرس غالي, תעתיק מדויק: בטרס ע'אלי) (1846 - 20 בפברואר 1910) היה ראש ממשלת מצרים בשנים 1908–1910 עד הרצחו.

ראלי נולד למשפחה קופטית. שימש כשר החוץ המצרי, ובתפקיד זה כתב את התנאים לתוכנית אל עריש - תוכנית להתיישבות יהודית בסיני ובאל עריש, אותה יזם הרצל ואשר לא יצאה אל הפועל. הוא הואשם בתמיכה בבריטניה בתקרית דינשאווי וב-20 בפברואר 1910, כשנה וחצי לאחר מינויו כראש הממשלה, נרצח בידי מתנקש.

נכדו בוטרוס בוטרוס ראלי כיהן כמזכ"ל האו"ם בשנים 1992–1996.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת מצרים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות במצרים
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:נוצרים קופטים
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:ילידי 1846
קטגוריה:נפטרים ב-1910
טפיק

טפיק (בספרדית: Tepic) היא עיר הבירה, והעיר הגדולה ביותר במדינת נאיאריט שבמקסיקו. טפיק ממוקמת במרכז המדינה בגובה 915 מטר מעל פני הים, על גדותיהם של הנהרות מולולואה וטפיק, במרחק של כ-225 צפון מערבית לגוודלחרה ובקרבת הר הגעש הכבוי סאנגאנגוּאֵי, והאגם שנקווה בלוע שלו. טפיק מהווה מרכז עירוני לאזור החקלאי העשיר בו היא נמצאת, המהווה קרקע טובה לגידול קנה סוכר, טבק ופירות הדר.

העיר נוסדה בשנת 1531.

==ערים תאומות==
רשימת הערים התאומות של טפיק
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
דספוט

יוחנן השמיני והדספוטים אנדרוניקוס ותאודור]]
דספוט (ביוונית: δεσπότης, בבולגרית ובסרבית: деспот) הוא תואר אצולה ותואר אדמיניסטרטיבי ביזנטי, שניתן גם במדינות חסות, או במדינות תחת השפעה ביזנטית, כגון האימפריה הלטינית, האימפריה הבולגרית השנייה, סרביה, ולאכיה והאימפריה של טרפזונטס. במאתיים השנים האחרונות המונח דספוט נתפש באופן שלילי וקושר למינוח עריצות – דספוטיזם, אף על פי שבמקור לא היה לו קשר לעניין. הקישור למינוח עריץ, נובע מההקשר היווני של המילה וכן מהמילה דיקטטור, שהוא למעשה תואר שלטוני רומי.

== מקור השם ותפוצתו ==
המינוח היווני המקורי של השם, despotēs, פירושו "שליט"- והתפתח במקביל למינוח הלטיני Dominus, אשר ניתן בתחילה כתואר כבוד, לאנשים רמי מעלה או אנשי דת בכירים ובהמשך החל מהמאה ה-12 לקיסרים הביזנטיים עצמם. הקיסר עמנואל הראשון קומננוס העניק אותו לראשונה בשנת 1163, למלך המיועד בלה השלישי מהונגריה, שהיה חתנו. המנהג נמשך וכך הזוכים לתואר דספוט, היו יורשי עצר או קרובי משפחתם של השליטים הביזנטיים, כתואר אצולה לשם כבוד. לאחר מסע הצלב הרביעי, החלו להעניק את התואר, לכל שליט שהחזיק בתואר קיסר, כגון קיסרי האימפריה הלטינית, האימפריה של טרפזונטס, האימפריה הבולגרית השנייה וסרביה. באימפריה של טרבזונטס עצמה, הוענק התואר ליורש העצר כתואר מינהלי רשמי ולא רק לשם כבוד.

== הדספוטטים – מתן התואר בנסיכויות ==
לאחר מסע הצלב הרביעי, נמסרו שטחים חדשים לחזקת דספוטים, וכך נוצרו נסיכויות-דספוטט, כגון, סרביה, דספוטט מוראה ואפירוס, שבפלופונסוס. להוציא את מוראה, לא היה זה תואר המועבר בירושה או תואר מלוכה עצמאי, אלא רק תואר אדמיניסטרטיבי, שהוענק למושל שטח חצי אוטונומי, או בחסות ביזנטית כמתואר לעיל. באמצע המאה ה-13, החלו להשתמש בתואר באימפריה הבולגרית השנייה, באמצע המאה ה-14 בסרביה ובסוף המאה ה-14, בנסיכות אפירוס. לאחר מותו של קונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית, נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית, בשנת 1453 וקריסתה של האימפריה הביזנטית, השימוש בתואר הפך לא סדיר. הוא ניתן על ידי האפיפיור פאולוס השני ליורש העצר הביזנטי אנדראס פאלאיולוגוס, שמונה למושל דספוטט מוראה, בשנת 1465 וכן על ידי מלך הונגריה לשליטי נסיכות סרביה.

== לבוש וסמלי סטטוס ==
הדספוטים, נהגו להתלבש במיטב המלבושים של התקופה, שהזכירו את לבוש משפחת המלוכה הביזנטית ובכלל זה כתר ייחודי עם סמל הדספוטט וסמל הקיסר הביזנטי, טוניקה בצבע אדום או סגול, המעוטרת בציורי נשרים ונעלי מגף מעור רך בצבע תואם. הלבוש השתנה בהתאם למנהגים המסורתיים של הנסיכויות, כגון בבולגריה וסרביה.

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:האימפריה הביזנטית
קטגוריה:יוון: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה הבולגרית השנייה
קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:הונגריה: היסטוריה
אריה לוין (בלשן)

אריה לוין (29 בדצמבר 1937 – 12 במרץ 2023) היה פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת ה'תש"ע.

==ביוגרפיה==
לוין נולד ברמת גן. בשנים 1955–1957 שירת בצה"ל. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם, לאחריו למד לתואר שני בשפה וספרות ערבית (1964). בשנת 1971 סיים לימודי דוקטורט בשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המחקר שלו עסקה בנושא ה"אמאלה בדיאלקטים הערביים", בהנחיית חיים בלנק ויהושע בלאו.

== קריירה ==
משנת 1969 עסק לוין בהוראה בחוג לשפה וספרות ערבית. בשנת 1985 מונה לפרופסור חבר ומאז 1988 עמד בראש הקתדרה למדעי הרוח על שם שרף. בשנת 1994 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בין תפקידיו באוניברסיטה שימש כראש החוג לשפה וספרות ערבית (1985–1990), ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1992–1998) ויו"ר הוועדה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1999–2002). 

== תפקידים מקצועיים ==
* יו"ר הוועדה לכתיבת תוכנית הלימודים בערבית לבתי הספר התיכוניים וחטיבות הביניים, משרד החינוך והתרבות (1986–1989)
* יו"ר ועדת מקצוע הוראת הערבית בבתי ספר עבריים, משׂרד החינוך והתרבות (1986–2006)
* חוקר ראשׁי במפעל המחקר על הלהגים הערביים שׁל ארץ ישׂראל (2000–2003)
* חבר הוועד האקדמית של מוסד ביאליק (משנת 2001)
* חבר בקבוצת מחקר על הדיאלקטים הערביים שׁל א"י, המכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית (2003–2004)
* יו"ר הוועדה להכנת תוכנית לימודים בערבית מדוברת בבתי ספר תיכוניים עבריים, קרן רוטשילד (2003–2006)
* חוקר ראשׁי במפעל העדכון שׁל המילון הערבי-עברי של דוד איילון ופסח שנער (2003–2008)

== פרסים ==
* בשנת 2001 פרס מיכאל מילקן להצטיינות בהוראה מטעם האוניברסיטה העברית.
* בשנת 2010 פרס ישראל לבלשנות כללית לשנת ה'תש"ע, "על הישגיו המצוינים בחקר הלשון הערבית בימי הביניים, ובמיוחד ב"אל-כתאב" (الكتاب) של סיבויה (سيبويه, Sibawayh) ועל חקר הדיאלקטים הערבים והנחלת הערבית הספרותית והמדוברת במסגרות ממלכתיות שונות".

== חיים אישיים ==
לוין היה נשוי לגאיל קפלן, בת למשפחה של חברי האצ"ל, מאנשי תנועת החרות ואחייניתו של אליהו לנקין. היא הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית. בניהם הם שר המשפטים יריב לוין ועו"ד יורי לוין.

נפטר ב-12 במרץ 2023, בגיל 85.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לבלשנות
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: בלשנות
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: שפה וספרות ערבית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
אריה לוי (חוקר)

אריה לוי (Arieh Lewy; 1923 - פברואר 2006) היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב, מומחה לבניית והערכת תוכניות לימודים. חתן פרס ישראל לחינוך לשנת תשנ"ח (1998).

==ביוגרפיה==
לוי נולד במאד שבהונגריה להורים אורתודוקסים, ולמד בבית ספר עממי כללי, לצד לימודי אחר הצהריים בחדר. בסיום לימודיו יצא ללמוד שנתיים בישיבה במישקולץ. בגיל 14 עבר לבודפשט ולמד בה בגימנסיה יהודית, לקראת לימודים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1944 סיים לימודיו בהצטיינות. בתקופה זו היה חבר תנועת "הנוער הציוני", ועם פלישת גרמניה הנאצית למדינה עסק בפעולות המחתרתיות של התנועה. בתום המלחמה ליווה קבוצת ילדים יתומים לדברצן, ועמד בראש בית ילדים במקום ("בית הילדים ע"ש אבא ברדיצ'ב") עד סוף 1948, משך כארבע שנים. בדברצן סיים ב-1948 לימודי תואר ראשון בחינוך ופילוסופיה.

בשנת 1949 עלה לישראל עם רעייתו. בתם נותרה בחסות בני משפחה עד שהתאפשרה עלייתה. לוי החל לעבוד כמנהל בית הספר בתחומי כפר הנוער ניצנים לילדים פליטי השואה. בשנת 1959 השלים לימודי תואר שני בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן יצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, בהנחיית בן בלום, והתמחה בתחום הערכת תוכניות לימודים. בשובו לישראל היה שותף בהקמת המרכז לתוכניות לימודים והיה בו יועץ מדעי. באוניברסיטת תל אביב הצטרף לסגל ההוראה והתקדם לדרגת פרופסור. מחקריו עסקו בבניית תוכניות לימודים ובתחום ההערכה בחינוך.

לוי נודע כמומחה בינלאומי בתחום הערכה בחינוך. בשנת תשנ"ח (1998) הוענק לו פרס ישראל לחינוך.

==ספריו==

==ספר לזכרו==
* יצחק קשתי (עורך), הערכה, חינוך יהודי ותולדות החינוך: אסופה לזכרו של פרופ’ אריה לוי ז"ל, תל אביב: בית הספר לחינוך ע"ש חיים וג’ואן קונסטנטינר; הוצאת רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשס"ט 2009.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.worldcat.org/identities/lccn-n50-72238 אריה לוי] באתר WorldCat Identities
* 
* (נקרולוג)
* יצחק קשתי, [http://ramotbooks.co.il/index.php?book=303340&step=1&incat=0101&nav=3 מבוא: לזכור את אריה לוי], מתוך "הערכה, חינוך יהודי ותולדות החינוך: אסופה לזכרו של פרופסור אריה לוי", באתר הוצאת רמות
*

קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחינוך
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1998
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:אנשי חינוך בשואה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: חינוך
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:זוכי פרס לעובדים בתחום החינוך העברי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
בית הכנסת העתיק במעון

מראה כללי של האתר
מראה כללי של הפסיפס
קטע מרצפת הפסיפס
עותק מרצפת הפסיפס עבור בית הנשיא מאת נעמי הנריק
בית הכנסת העתיק שוכן בחורבת מעון (ערבית חרבת אל-מעין) שהיא אתר ארכאולוגי השוכן ליד צומת מעון, ממזרח לקיבוץ נירים שבנגב הצפון-מערבי וכ-20 ק"מ מדרום לעזה. 

במקום שכן יישוב יהודי בשם מעון המזוהה עם "מנואיס" שבמפת מידבא. היישוב הגיע לשיאו בתקופה הביזנטית במאות ה-5 וה-6, אולם למעט שרידי בית כנסת, כל שנותר ממנו הוא בור מים ושני מבנים. בית הכנסת נחשף בעת סלילת הכביש הסמוך בשנים 1957-1958. אורכו של המבנה 17 מטרים ורוחבו 15 מטרים. תקרתו הייתה עשויה קורות עץ וטין, והיו בו שלוש סיטראות שביניהן הפרידו שתי שדרות ובכל אחת מהן ארבעה עמודים. באמצע המאה ה-6 נפרץ הקיר הצפון-מזרחי של מבנה בית הכנסת והותקן בו אפסיס הפונה לכיוון ירושלים.

המבנה ידוע בעיקר בזכות רצפת הפסיפס הצבעונית שבו, שהשתרעה על פני אולם התווך שלו. אורכה של הרצפה עמד על 10.2 מטרים ורוחבה היה 5.4 מטרים, אך רק מחציתה המערבית השתמרה. בפסיפס נראית גפן שענפיה יוצאים מתוך אמפורה ונושאים 55 עיגולים ב-11 שורות, שבתוכם פירות ובעלי חיים. בחלקו התחתון של הפסיפס נראה טווס ובחלקו העליון מנורת שבעת קנים, שני אריות, סמלו של שבט יהודה, וכן שני עצי דקל, שופר, לולב, אתרוג וסמלים יהודיים נוספים. כתובת בארמית שרדה בחלקה והיא מציינת את מממני הפסיפס ומברכת את הקהילה כולה:

כלומר "זכורים לטוב כל בני הקהילה שעשו פסיפס זה. וכן דאישין, תומה ויהודה שתרמו סך שני דינרים". על הרצפה נמצאו מספר ממצאים נוספים ובהם מטבעות, חפצים שהיו ככל הנראה חלק מארון הקודש, קמעונות ושברי נרות חרס וזכוכית. 

רצפת בית הכנסת דומה בסגנונה לרצפת פסיפס שהתגלתה בשרידי כנסייה בחירבת שלאל, כיום בגן לאומי אשכול, כתשעה ק"מ ממזרח למעון. חיילים אוסטרליים גילו את הפסיפס בחירבת שלאל במלחמת העולם הראשונה ב-17 באפריל 1917, והוא הועבר לקנברה בירת אוסטרליה, ושובץ שם באנדרטת המלחמה של אוסטרליה. על גבי הפסיפס בשלאל נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 או 562 לספירה. ייתכן ששני הפסיפסים הורכבו על ידי אותו האמן בשליש השלישי של המאה ה-6. 

רצפת פסיפס מעוטרת מאותה תקופה נמצאה גם בכנסייה ביזנטית ליד כיסופים. כנסייה זו כמו בית הכנסת במעון היו חלק מההתיישבות הצפופה שהתקיימה בתקופה זו, באזור שבין עזה לבאר שבע.

מנורת שבעת קנים, שופר, לולב ואתרוגים מפסיפס בית הכנסת הופיעו בשטר של 50 לירה ישראלית]] 
רצפת בית הכנסת במעון ניזוקה עם השנים, וב-2006 היא הועברה לשיקום במעבדות השימור במוזיאון רוקפלר בירושלים. בשנת 2009 הוחזרה הרצפה למקומה ומעליה הוקמה סככה. בשנת 1957 נתבקשה האמנית נעמי הנריק להכין עותק של הפסיפס עבור בית הנשיא.

==לקריאה נוספת==
* צבי אילן: 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד, 1975 
* ד' בר"ג, "מעון, (נירים)", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, כרך ג' ע' 969-968 בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.inn.co.il/News/News.aspx/187551 שיפוץ הפסיפס במעון-נירים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בתי כנסת שעומדים בחורבנם
מעון
מעון
מעון
מעון
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:נירים
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
המוקיון

המוקיון הוא ספרו של חתן פרס נובל היינריך בל הרומן מתרחש בגרמניה של שנות השישים. הספר ראה אור בגרמנית בשנת 1963 ותורגם לעברית בשנת 1971 בהוצאת מסדה.

==תקציר העלילה==
הרומן המתאר את קורותיו של האנס שניר, צעיר גרמני המתפרנס מהופעות כמוקיון ברחבי גרמניה. דמותו של האנס מעט דחויה מהחברה בה הוא חי. משפחתו האמידה והמתורבתת הוקיעה אותו מקרבה, חברתו לחיים נטשה אותו לטובת הדת הקתולית, ומעמדו המקצועי בשפל המדרגה. הזמנות להופעות מתבטלות, מצבו הכספי בכי רע, ופציעה בברכו מעמידה אותו בחוסר אונים פיזי.
עם כל זאת, שומר האנס על חדות מחשבתו והביקורתיות שלו כלפי החברה בה הוא חי והצביעות שבה, כראוי לתפקידו כמוקיון בסגנון חצרות ימי הביניים. את הקתולים הוא מתעב על ש"גנבו" ממנו את אשתו (על אף שטרם נשא אותה לאישה). למשפחתו אינו סולח על קרירותה, קמצנותה והתנהלותה במהלך מלחמת העולם השנייה. 

במהלך היממה בה מתרחש הסיפור, מחדש האנס, ולו לשיחה בודדה, את קשריו עם מכריו הוותיקים ובני משפחתו, וסוגר עם כולם חשבונות ישנים. את הוריו הוא מאשים בקמצנות ומותה של אחותו היינרייטה בת ה-16, שנשלחה בעודו בן 10 לשרת שירות אזרחי (במסגרתו נהרגה מהפצצות בעלות הברית), 
הוא מאשים את הוריו בצביעות בכל מה שנוגע למפלגה הנאצית. ובמותה של אחותו הנערצת. יותר מכל סופגים מכריו הקתולים, שגזלו ממנו את נערתו, אותם הוא מאשים בצביעות.

==לקריאה נוספת== 
* המוקיון, תרגם בצלאל וכסלר, הוצאת מסדה, 1971.

==קישורים חיצוניים==
*
* 
* 

קטגוריה:ספרי 1963
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
כריסטיאן מורגנשטרן

שירי גרדום - כל עמודי הספר, לחיצה על הקובץ מאפשרת הגעה לכל העמודים
כריסטיאן אוטו יוזף וולפגנג מורגנשטרן (בגרמנית: Christian Otto Josef Wolfgang Morgenstern; 6 במאי 1871, מינכן – 31 במרץ 1914, מראנו) היה משורר, סופר ומתרגם גרמני.

==תולדות חייו ויצירתו==
מורגנשטרן נולד במינכן, בממלכת בוואריה שאך הצטרפה לקיסרות הגרמנית, לאב פרוטסטנטי ולאם קתולית. אביו וסבו היו ציירים, דבר שהיה לו בוודאי השפעה על מילון הסמלים והדימויים של הבן, שהם ציוריים מאוד. עיסוקיו של האב כמורה לציור הביאו אותם לברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). אף שמורנשטרן היה משפטן בהכשרתו, הוא לא עסק בכך; את חייו הקדיש לספרות, לשירה ולתרגום מנורווגית לגרמנית (איבסן, קנוט האמסון, סטרינדברג ואחרים). מורגנשטרן נפטר משחפת, שממנה סבל בערוב ימיו.

ב-1905 פורסם בגרמניה ספרון שירים דק ובו ארבעים ושנים שירים בשם שירי גרדום (Galgenlieder). שמו של הספר, נושאי השירים וסגנונם היו מוזרים, וכך גם צורתם הלשונית וההומור המיוחד להם. הרעיונות המשונים הוצגו בהם באמצעות עולם דמיוני, מטורף למדי, המאוכלס בדמויות אנושיות, בבעלי חיים, ביצורי-כלאיים משונים, בחפצים, בקולות. רוב השירים האלה הם מסוגת שירי האיגיון (נונסנס). המבקרים והמו"לים הסתייגו למדי, אך הציבור קיבל את השירים בהתלהבות והם נחלו הצלחה עצומה. שלוש-עשרה מהדורות יצאו בחייו של מורגנשטרן, חרף העובדה שמת בגיל צעיר. שירי גרדום הפכו לקלאסיקה של השירה הגרמנית. הם נלמדים בבית הספר, וכל דובר גרמנית זוכר מהם משהו בעל-פה.

שירתו התקנית של מורגנשטרן נזכרת לרוב יחד עם בני זמנו רילקה, ריכרד דהמל (Dehmel) והוגו פון הופמנסתאל, אך היו אלה "שירי הגרדום" שפרסמו אותו. פרסום זה לא חרג מגבולות הארצות הדוברות גרמנית, אולי משום שבסיס עיקרי לשירי הגרדום היא הלהטוטנות הלשונית, העושה שימוש בכל אחד ממאפייני המילה – בתוכן, בצורה הדקדוקית, בפונטיקה ואף בצורה הגרפית. שירה זו רווית לשון-נופל-על-לשון ודימויים צורניים שונים, ומאחר שהיא חרוזה ושקולה, היא מהתלת במתרגמים.

בין שירי הגרדום מצויים גם כאלה שחבויים בהם רמזים לרעיונות עמוקים יותר מסתם שובבות נערית, ובעיקר אלה שבהם מככבים גיבורים אנושיים בשם פלמשטרום, פון קורף והדודה קונקל. על שירי הגרדום נכתבו לא מעט מחקרים ספרותיים. רבים ניסו לחפש את מקורות ההשפעה ואת הפירוש לסמלים ולדימויים השונים.

בשנת 1932 הוציאה אשתו לאור מהדורה מורחבת בשם "כל שירי הגרדום" (Alle Galgenlieder).

==יצירתו בתרגום לעברית==
בעברית יצאו לאור שני תרגומים מ"שירי גרדום" שלו, מאת דן דאור (בהוצאת חרגול, עם איורים מאת נעם נדב) ומאת רוני רייך (בהוצאת כרמל); תרגומים אלה יצאו לאור שניהם בשנת 2004, וללא קשר בין המתרגמים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:מתרגמים גרמנים
קטגוריה:בוואריה: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1871
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1914