OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שני קוני למל (סרט)

שני קוני למל הוא סרט ישראלי קומי משנת 1966, המבוסס על תרגום המחזמר היידי "שני קוני למל" של אברהם גולדפדן.

בסרט מגלם מייק בורשטיין שתי דמויות במקביל (קוני ומקס) בקומדיה של טעויות על רקע השטעטל. הסרט כולל שירים וריקודים שהידוע שבהם הוא שירו של קוני למל "אומרים כי אני אינני אני..." בביצועו של בורשטיין. סרט זה הוא הראשון בסדרת סרטי "קוני למל", ואף היה הסרט הראשון בקריירה הקולנועית של בורשטיין..

==עלילה==
הסרט מספר על ניסיון השידוך של קוני למל, בנו הילדותי, כבד־הפה, העיוור־למחצה והפיסח של שלום מוני פרידברג, ראש הקהילה היהודית בשכריאווקה, עם קרולינה, חברתו של בן דודו, הסטודנט המשכיל מקס, בנו של רופא העיירה קבצנסק. על־מנת למנוע את השידוך של קוני למל עם אהובתו קרולינה, מתחזה מקס לקוני למל בשל היותו דומה לו באופן מפליא, מה שיוצר קומדיה של טעויות. קלמן השדכן מנסה למצוא חתן לבתו ליבלה, ואף מנסה לשדך את קוני למל לקרולינה, בתו של פנחס'ל גביר העיירה קבצנסק, לפי בקשתו של אביה, המנסה להרחיקה ממקס, אותו היא אוהבת. לבסוף קוני למל מתחתן עם ליבלה בת השדכן, ואילו מקס מתחתן עם קרולינה אהובתו.

==שחקנים ודמויות==

{| class="wikitable sortable" " border="1"
|-
! שחקנים !! דמויות
|-
| מייק בורשטיין || קוני למל / מקס 
|-
| רפאל קלצ'קין || קלמן סולובייצ'יק, השדכן 
|-
| ז'רמן אוניקובסקי || ליבל'ה, בת השדכן 
|-
| שמואל רודנסקי || פנחס'ל, גביר העיירה קבצנסק
|-
| אלישבע מיכאלי || רבקה, אשת הגביר 
|-
| רינה גנור || קרולינה, בת הגביר 
|-
| אהרן מסקין || שלום מוניה פרידברג, ראש הקהילה היהודית בשכריאווקה, אביו של קוני למל 
|-
| מרדכי (פופיק) ארנון || חבר של מקס 
|-
| חנן גולדבלט || חבר של מקס 
|-
| אושיק לוי || חבר של מקס 
|-
| שלמה וישינסקי || חבר של מקס 
|-
| אברהם רונאי || ציבק הספר, חבר של מקס 
|-
| ארי קוטאי || ד"ר חיים ביניוקו, אביו של מקס 
|-
| פסח בורשטיין || שיעלע, העגלון
|-
| ג'טה לוקה || ציפה לאה, המשרתת בבית פנחס'ל הגביר 
|-
| זישא גולד || טודריק, אחד מאנשי שכריאווקה 
|-
| שמואל סגל || חבר של שלום מוניה פרידברג
|-
| אלברט כהן || אחד מחסידי קבצנסק 
|-
| ישראל רובינצ'יק || החייט 
|-
|שלמה חרמון
|בעל הפונדק
|}

==קבלת הסרט==
עם 900,000 כרטיסים שנמכרו בסך הכול, הסרט עומד במקום החמישי בתולדות ישראל מבחינת הצלחה מסחרית – אחרי "אסקימו לימון", "קזבלן", "סאלח שבתי" ו"שתי אצבעות מצידון". עד סוף 1967 צפו בו 876,200 איש, והוא הכניס 451,300 ל"י נטו למפיקים, שהשקיעו בו כ-900,000 ל"י. לסרט נעשו שני סרטי המשך: "קוני למל בתל אביב" ו"קוני למל בקהיר". סרטים אלו לא היוו הצלחה כמו הסרט המקורי. אף שהעיקרון של קרובי משפחה זהים שהאחד חרדי והשני חילוני נשמר גם בסרטי ההמשך, דמות החילוני שונתה מעט. בסרט זה הראשון בסדרה היו אלו קוני ומקס בני הדודים, ובסרטי ההמשך הדמויות המרכזיות הן קוני ומוני האחים התאומים.

הסרט משתייך לסוגת סרטי געפילטע פיש. בסרט מודגשת דמותו של קוני למל באופן המעוצב על פי היחס העוקצני של החברה החילונית לדמותו של החרדי. דמות זו יצרה אבטיפוס סטריאוטיפי של דמות "החרדי" בסרטים שהועברה גם לסרטים ומחזות אחרים. כך לדוגמה אמר ג'קי לוי: 

מבקר הקולנוע, מאיר שניצר, כתב על הסרט: 

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/45166-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות זמר
קטגוריה:תאומים באמנות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1966
יחי ההבדל הקטן

יחי ההבדל הקטן (באיטלקית: Viva la libertà, "יחי החופש") הוא סרט קולנוע קומי אשר יצא לאקרנים באיטליה בשנת 2013. הסרט הוצג בפסטיבל קרלובי וארי ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, במסגרתהּ זכה בפרס עוגן הזהב לסרט הטוב ביותר.

הסרט הוקרן לראשונה בהקרנת בכורה ב-2012, בעוד בישראל הוצג הסרט לראשונה ב-7 בנובמבר 2013.

==תקציר עלילה==
הסרט עוקב אחר אנריקו אוליברי, ראש אופוזיציה במהלך בחירות באיטליה (המגולם על ידי טוני סרווילו). בראשית הסרט סובל ראש האופוזיציה ניסיון הפיכה בתוך מפלגתו שלו, בשל ירידתו בסקרים, והוא מחליט לברוח לפריז ולתת למפלגתו להסתדר בלעדיו. ראש לשכתו, אנדריאה בוטיני, מחפש אחריו ומגיע לאחיו, השוהה בבית חולים לחולי נפש. ראש הלשכה מגלה כי האח הוא תאום זהה לראש האופוזיציה (האח מגולם אף הוא על ידי סרווילו), ומחליט (בעצה אחת עם אשתו של ראש האופוזיציה) להציג את האח התאום כאוליברי.

האח התאום פוצח בנאומים סוחפים וסיסמאות פוליטיות, ותוך זמן קצר משנה את מפת הסקרים ואף זוכה בבחירות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים איטלקיים מבוססי ספרים
גנאדי חזנוב

גנאדי חזנוב בשנת 2011 במעמד הענקת עיטור
גנאדי חזנוב (ברוסית: Геннадий Хазанов; נולד ב-1 בדצמבר 1945 במוסקבה) הוא סטנדאפיסט ושחקן קולנוע יהודי סובייטי-רוסי. בשנת 1991 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית ובשנת 1996 פרס הפדרציה הרוסית. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת וחבר הנהלת הקונגרס היהודי-רוסי.

==קורות חיים==
גנאדי חזנוב נולד במוסקבה למשפחת מהנדסים יהודית. זמן קצר לאחר לידתו המשפחה התפרקה והוא חונך על ידי אימו וסבתו. החל מילדות חזנוב חלם להיות אמן והעריץ את ארקדי רייקין. בשנת 1962 הוא ניסה להתקבל לבתי ספר למשחק במוסקבה אך ללא הצלחה. בסופו של דבר הוא התקבל לאוניברסיטה טכנית. במהלך הלימודים הוא השתתף בתיאטרון לחובבים, בהצגות סטודנטים ובתוכנית טלוויזיה פופולרית ק.ו.ן. בשנת 1965 חזנוב עבר לבית ספר לאמנות הקרקס. החל משנת 1967 חזנוב החל להופיע.

בשנת 1969 עם סיום הלימודים, חזנוב החל להנחות קונצרטים של לאוניד אוטיוסוב. בתקופה זו חזנוב ניסה הרבה תחומים - פרודיה, חקיינות סטנד-אפ ועוד.

חזנוב פרץ לתודעה כלל ארצית לאחר שבשנת 1975 הופיע בטלוויזיה הסובייטית בהצגת סטנד-אפ בדמות של סטודנט בית ספר לבישול. לאור ההצלחה הוא המשיך עם הדמות ואחר כך החל להופיע על הצגות ברחבי ברית המועצות. בעקבות סאטירה חריפה במהלך הופעותיו בשנת 1984 נאסר אליו להופיע ואף הופסקה הקרנת קטעים ישנים בטלוויזיה הסובייטית. 

במקביל להופעות גנאדי חזנוב החל להצטלם בסרטים אך בתחום זה הוא לא בלט במיוחד.

בשנות ה-90 השחקן הרבה להופיע מחוץ לגבולות רוסיה בארצות בהם קיים קהל דובר רוסית.

בשנת 1997 התמנה חזנוב למנהל אמנותי של תיאטרון אסטרדה של מוסקבה, ומנהל אותו עד היום.

חזנוב מרבה להשתתף בטלוויזיה בתוכניות בנושאים אקטואליים, שופט בתחרויות וכו'. בשנת 2002 על חייו ובפעילותו צולמה סדרת טלוויזיה באורך של שמונה שעות הקרנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סטנדאפיסטים יהודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1945
כיפת הירדן

כיפת הירדן הוא אחד המרכיבים אשר שימשו בהכנת קטורת הסמים אותה הקטירו הכהנים על מזבח הזהב בכל יום בבית המקדש.

==כיפת הירדן במקורות==
בתורה הוזכרו במפורש רק ארבעה מסממני הקטורת, על פי התורה שבעל פה,נכללו בהכנתה מרכיבים נוספים אשר נמסרו למשה בסיני ועברו מדור לדור. פירוט שלהם מוזכר בחז"ל, ומנוי בספרי ההלכה. כך למשל בחיבורו של הרמב"ם המשנה תורה:

כיפת הירדן בשמה זה, כאחד ממרכיבי הקטורת מופיעה בכתב כבר בדברי התלמודים, הן הירושלמי והן הבבלי בצטטם את דברי התנא - רבי נתן: 

==זיהוי כיפת הירדן ותפקידה בקטורת==
הכנת הקטורת (בלשון המשנה: "פיטום הקטורת"), הייתה מלאכה שדרשה מומחיות רבה. בימי בית המקדש השני, מומחיות הכנת הקטורת הייתה בידי משפחת בית אבטינס, אשר שמרו מכל משמר על סוד הכנת קטורת הסמים.

הראשונים ומפרשי הגמרא מביאים מספר פירושים שונים לזיהויו של כיפת הירדן.

רש"י מכנה אותו במקום אחד כ-ורד, ובמקום אחר כ-עשב.

הרמב"ם מזהה אותו כענבר, יש המזהים אותו עם הרקפת, או עם אוסף של דברים שונים שנאספו על מי נהר הירדן. יש האומרים שפשוט הוסיפו מעט חומר דליק. ייתכן גם שהכוונה לשרף עצים שהתאבנותו יוצרת ענבר. 
האבודרהם מזכיר דעה שהוא הבושם הנקרא בערבי עובר, שאף הוא גדל על הירדן.

רבינו גרשום, במסכת כריתות ו' עמ' מזהה אותו ביש אומרים, כרעי של דג {צואה או קיא} כלומר כ ענבר אפור

את שמו של מרכיב זה הסבירו בכמה אופנים. כיפת פירושה "שפת", כלומר שפת הירדן. ומפני שגודל על שפת הירדן מכונה כך. או שכפה זו הצורה בה גדל ונראה עשב זה על פני השטח.

יש שסברו שאין חובה להביא את המרכיב הזה דווקא מהירדן, וצוין הירדן כי בדרך כלל הוא היה מצוי או מובא משם.

חלק מהמרכיבים שצוינו במעשה פיטום הקטורת, שימשו רק לשם הכנת הסימנים האחרים כגון שהשרו בהם סממן אחר. לא ברור האם כיפת הירדן היה מרכיב בפני עצמו או מרכיב ששימש להכנת אחד הסממנים. למשל בעל המשנה למלך כותב בפירושו על הרמב"ם:

.

במחזור ויטרי מציינים שלכיפת הירדן היה בעצמו ריח טוב. לעומת זאת עמנואל חי ריקי כותב בספר משנת חסידים שכאשר היו מערבים את כפת הירדן עם החלבנה, היה יוצא ריח טוב מכפת הירדן. כלומר דווקא ריחה הרע של החלבנה אילץ, את כפת הירדן להוציא ריח טוב.

עוד נסתפקו המפרשים בדבר הנפח והמשקל שהיו צריכים להביא ממנה. וישנה גם דעה שאת כיפת הירדן, הביאו רק כאשר היה חסר מרכיב הכנה אחר שנדרש בהתאם.

==גידול כיפת הירדן בירושלים==
מפני קדושתה וייחודה של ירושלים, נקבעו תקנות שונות לשמירת אופייה. בין התקנות הללו תיקנו שלא לעשות בה שטחי גידול ופרדסים מפני שהללו מלווים בריחות של דשנים אורגניים. אף על פי כן מספרת הגמרא: 
לפי רש"י, היו צריכים את גינות הוורדים, כי מהן הביאו את כיפת הירדן שהייתה דרושה לקטורת.

==לקריאה נוספת==
* ספר מזהב ומפז - סדר הלכות הקטורת. מאת הרב פנחס זביחי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* מנחם בורשטיין, [https://web.archive.org/web/20140821110440/http://www.rambish.org.il/journals/e/echad_haya_avraham/avram_l56.doc "הקטורת"], עמ' 174-180 בספר "אחד היה אברהם", ירושלים, (תשנ"ט).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קטורת הסמים
החלטה 340 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 340 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-25 באוקטובר 1973, 19 ימים לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים.

ההחלטה הועברה לאחר שמועצת הביטחון התבשרה על הכישלון של החלטות 338 ו-339 שלה לסיום הלחימה.

במסגרת ההחלטה, מועצת הביטחון דרשה מהצדדים הלוחמים להכריז על הפסקת אש באופן מיידי ולחזור לעמדות שנשלטו על ידם ב-22 באוקטובר 1973. המועצה גם:
* ביקשה ממזכ"ל האו"ם דאז, קורט ולדהיים להגדיל את מספר המשקיפים מטעם האו"ם בשני צידי קו הפסקת האש.
* הקימה כוח חירום של האו"ם המורכב מחיילים שהתנדבו ממדינות חברות באו"ם, שאינן החברות הקבועות במועצת הביטחון.
* ביקשה ממזכ"ל האו"ם לדווח חזרה תוך 24 שעות לגבי שני הסעיפים הללו.
* ביקשה ממזכ"ל האו"ם דיווח חוזר על בסיס מתמשך ביישום החלטה זו, כמו גם על החלטות 338 ו־339.
* ביקשה מכל המדינות החברות באו"ם לשתף פעולה באופן מלא ביישום החלטות אלו.

ההחלטה התקבלה ברוב של 14 קולות בעד, באין מתנגדים. סין לא הצביעה או נמנעה באופן רשמי.

==ראו גם==
* ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות
* הסכסוך הישראלי-ערבי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.un.org/en/ga/search/view_doc.asp?symbol=S/RES/340%281973%29| תמליל של ההחלטה באתר האו"ם]
קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים
340
340
340
340
Most Nights Tour

Most Nights Tour הוא סיבוב הופעות של הלהקה פאן, התומך באלבום האולפן השני של הלהקה, Some Nights. סיבוב ההופעות החל ב-6 ביולי 2013 בטורונטו שבקנדה, וצפוי להסתיים ב-14 באוקטובר 2013 במקסיקו סיטי שבמקסיקו.

==רשימת השירים ==
# 
# One Foot
# 
# Why Am I the One
# All Alone
# Walking the Dog
# Smooth (קאבר לסנטנה)
# All the Pretty Girls
# It Gets Better
# Barlights
# Carry On
# The Gambler
# You Can't Always Get What You Want (קאבר לרולינג סטונז)
# 
# We Are Young
# Some Nights
# Stars

קטגוריה:סיבובי הופעות מ-2013
קטגוריה:פאן (להקה)
כף מליאס

כֵּף מַלֵיאָס (ביוונית: Ακρωτήριον Μαλέας וגם Καβομαλιάς, קבומליאס; ביוונית עתיקה: כף מַלֵאַה) הוא שמם של כף ושל חצי אי בדרום מזרח הפלופונסוס שביוון. כדי להבחין בין השניים מכונה לעיתים חצי האי בשם "אֶפִּידַבְרוֹס לִימִירָה" (Επίδαυρος Λιμηρά), על שם העיר העתיקה אפידאורוס ששכנה בו. הכף מפריד בין מפרץ לקוניה במערב לים האגאי במזרח, והוא הנקודה הדרומית ביותר של יוון היבשתית אחרי כף מטפן. הים סביב הכף ידוע בבוגדנותו והשיט בו מסוכן וקשה בשל מזג האוויר ההפכפך והסערות העזות והתכופות המאפיינים אותו. על הכף ניצב אחד מן המגדלורים הגדולים ביותר בים התיכון, שכיום אינו פועל יותר.

==גאוגרפיה==
מפה טופוגרפית של הפלופונסוס. כף מליאס מסומן בעיגול.
כף מליאס הוא יחידת-מחוז של לקוניה. חצי האי כולו וחלק מן החוף המזרחי שייכים לרשות המקומית מונמבסיה (Μονεμβασία). בקצה הדרומי של חצי האי משתרעת היחידה המוניציפלית בוֹייס (Βοιές), אשר הגדולה בעריה היא נֵאַפּוֹלִי ( Νεάπολη). ממערב לחצי האי שוכן האי אלפוניסוס (Ελαφόνησος), המפורסם בחופיו החוליים והארוכים.

==היסטוריה==
בעת העתיקה עבר ליד כף מליאס אחד מנתיבי הספנות העיקריים שקישרו בין מזרח הים התיכון למערבו. הים הסוער סביב הכף נודע לשמצה עוד בימי קדם, והוא נזכר לראשונה באודיסיאה. הומרוס מתאר כיצד הסיטו הרוחות העזות את אונייתו של אודיסאוס וגזרו עליו שנות נדודים נוספות בטרם הצליח לשוב לביתו באיתקה.
:"ודאי הייתי מגיע בשלום לארץ מולדתי, לולא משברים, ושטף ורוח בּוֹרֵאַס, כשאנו סובבים ירכתי מָלֵּיָה, טלטלונו לקִתֵּירָה. תשעה ימים נשאונו רוחות מתנגדות בכנפיהן דרך הים רב הדגה, ולסוף, בעשירי, הגענו לארץ הלוֹטוֹפָגִים, בני אדם נִזונים מפרחים." (הומרוס, אודיסאה, שיר תשיעי, 79-84. בתרגום שאול טשרניחובסקי)
גורל דומה פקד גם את יאסון והארגונאוטים בדרכם אל קולכיס:
:"אחרי שנסתיימה בניית האנייה ארגו לרגלי הר פֶּלִיוֹן, העמיס עליה יאסון, בנוסף למנחות האחרות, גם חצובה מנחושת, ושט מסביב לפלופונסוס מתוך כוונה להגיע לדלפי. אך כשהגיע לכף מאליאה, תפסה אותו רוח צפונית וסחפה את ספינתו ללוב, ולפני שהבחין ביבשה, עלתה האנייה על שרטון באגם טריטוֹניס." (הרודוטוס, ספר ד', 179. בתרגום בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ.)

חשיבותו של הכף פחתה עם פתיחת תעלת קורינתוס, שאיפשרה לאוניות לעקוף את הפלופונסוס ולא להקיפו. ברם, עדיין מתנהלת תנועה ערה של אוניות בסמוך לכף, שכן המעבר בתעלה אינו אפשרי לכלי שיט שרוחבם עולה על 21 מטרים. 

לאחר כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה החלו הגרמנים לבנות במקום מצודה להגנה ולתצפית על נתיב האוניות החשוב העובר ליד הכף, אך העבודות נפסקו עם סיום הכיבוש ב-1944.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יוון: חצאי איים
מליאס
אסטרייטלנד

מחוז אסטרייטלנד (בשוודית: Östergötlands län) הוא מחוז בדרומה של שוודיה. המחוז גובל במחוזות ינשפין וקאלמאר בדרום, ב ובאגם וטרן במערב, בארברו ובסדרמנלנד בצפון ובים הבלטי במזרח. האזור המנהלי בו נמצא אסטרייטלנד הוא מזרח ייטאלנד (Western Götaland).

כיתר המחוזות בדרומה של שוודיה, גם אסטרייטלנד משופע ביערות, בשטחים חקלאיים רבים ובאגמים, שהגדול בהם הוא אגם וטרן (השני בגודלו בשוודיה), וכן בכפרים רבים. ההר הגבוה ביותר במחוז הוא Stenabohöjden וגובהו 327 מטר מעל פני הים.

==ערים==
עיר הבירה של המחוז היא העיר לינשפין (), שנוסדה כבר בשלהי המאה ה-13, וכיום היא מונה מעל ל-140,000 תושבים. שמה מורכב מה-"Lionga thing" (כלומר, "מקום האספה" של מועצת המשפט הסקנדינבית של ימי הביניים, שככל הנראה מקום משכנה היה באזור) ומ-köping, כלומר, מקום מסחר.

לינשפין התפרסמה גם כמקום מושבו השני של הבישוף בשוודיה, עם התפשטות הנצרות בתחילת האלף השני לספירה. מנזר ורטה קלושר (Vreta Kloster) נבנה צפונה לעיר ב-1128, והקתדרלה נבנתה גם היא במאה ה-12, עובדות המעידות על חשיבותה הדתית. עם זאת, לבסוף נבחרה אופסלה (Uppsala) במקומה.

העיר השנייה בגודלה במחוז, שהוקמה כמאה שנים לאחר לינשפין, היא נורשפין (Norrköping). האזכור הרשמי הראשון של העיר נמצא במסמך משנת 1283, עת הלורד של אסטרייטלנד דרש את זכויותיו על דיג דגי הסלמון במקום. במאה ה-12 הוקמה כנסייה לכבוד אולוף הקדוש בעיר. במלחמת שבע השנים (1563-1570) חלקה הדרומי הועלה באש; המקום שופץ על ידי יוהאן השלישי, מלך שוודיה. כיום נורשפין מחזיקה בקבוצת כדורגל בליגת העל השוודית, וכן קבוצת כדורסל בשם נורשפין דולפינס וקבוצות ספורט אחרות.

סקונינאה (Skänninge) וסדרשפין () הן שתי ערים קטנות יחסית, אך הן הוותיקות ביותר במחוז וההערכה היא כי ראשיתן לפני למעלה מ-800 שנה. לפיכך, הן משופעות בהיסטוריה וויקינגית, בכנסיות ומנזרים עתיקים. כמו כן מספר קרבות חשובים של מלכי שוודיה לדורותיה התקיימו באזורן.

וודסטנה (Vadstena) הממוקמת לשפת אגם וטרן, נוסדה בערך בשנת 1400. בשנת 1350 ייסד בה הקדוש ברידגט (Saint Bridget of Sweden) את המנזר הראשון של מסדר ברידגטיני, ולידו הוקם המבצר וודסטנה של גוסטב ואסה, מלך שוודיה, בן המאה ה-16.

מיולבי (Mjölby) היא עיר קטנה בת כ-12,000 תושבים, אשר הוקמה בשנת 1922. שמה של העיר נגזר מהמילה mölna, שפירושה "טחנת רוח"; על פי המסורת היא הוקמה בלב השטח החקלאי כמקום אידיאלי להקמת טחנת רוח לטחינת החיטה. בנוסף, היא מחזיקה מספר מועדוני ספורט שמתחרים בליגות השונות בשוודיה.

מוטלה (Motala) השוכנת אף היא לשפת האגם, היא העיר השלישית בגודלה במחוז אסטרייטלנד. הכנסייה במוטלה הוקמה במאה ה-13. במשך מאות שנים נותרה מוטלה עיירה קטנה, ושימשה כתחנת עצירה לסוחרים בדרכם לוודסטנה. עם זאת, המלך גוסטב ואסה בנה במוטלה ארמון, ואילו המלכה קריסטינה הקימה בית קיץ כ-20 ק"מ צפונית לעיר. לאחר חפירת תעלת ייטה (Göta Kanal) בתחילת המאה ה-19, הפכה מוטלה למרכז מסחר חשוב, דבר שהביא לשגשוג כלכלי, ריבוי האוכלוסייה ולפיתוח העיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שוודיה: מחוזות
דרמטוגליפיקה

הדרמטוגליפיקה (נקראת גם "תורת כתב העור") היא מחקר העוסק בצורה מדעית בחקר רכסי עור באצבעות האדם, טביעות אצבעות, קווים, בליטות וצורות של ידיים, להבדיל מהפסאדו-מדע של קריאה בכף היד.

דרמטוגליפיקה היא מדע צעיר יחסית, שפותח בשנת 1892, כאשר אחד הביולוגים המבטיחים ביותר בתקופתו ואחיינו של צ'ארלס דרווין, סר פרנסיס גלטון, הוציא לאור את מחקרו (שנחשב למחקר קלסי בתחום) בנושא טביעות האצבעות. אומנם כבר בתחילת המאה ה-17 מופיעים תיאורים של ציורי טביעת אצבעות בכתבי עת אנטומיים ידועים, ובראשית המאה ה-19 כתב החוקר הצ'כי יאן אוונגליסטה פורקינייה את החיבור "תורת הסיווג הפונדמנטלי של טביעות האצבע" (1823). הן סר גלטון והן המדענים האמריקאים קאמינס ומידלאו, הנחשבים לאבי שיטת הסיווג המקובלת כיום, עשו שימוש בתורת הסיווג הבסיסי של פורקינייה. ב-1901 פיתח סר אדוארד ריצ'רד הנרי (Henry) את "סיווג הנרי", שיטה לסיווג ולמיון טביעות אצבעות, הנמצאת בשימוש רשויות החוק (בשינויים קלים) עד ימינו אנו. לטביעות האצבעות צורות רבות ושונות. טביעות האצבעות אינן מושפעות מגורמים סביבתיים ואינן משתנות עם הזמן. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:ביומטריה
אר ולואר

אר ולואר (צרפתית: Eure-et-Loir) הוא מחוז בחבל סאנטר-עמק הלואר שבצרפת. בירת המחוז היא שארטר, שטחו 5,880 קמ"ר ומתגוררים בו (נכון ל-2010) 428,933 תושבים.

== גאוגרפיה ==
אר ולואר הוא אחד מ-80 המחוזות המקוריים שנוצרו בעת המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. המחוז נוצר מחלקי פרובינציית אורליאן שהפכה לחלק מן הרפובליקה הצרפתית במהפכה, כמו גם חלקים מאיל-דה-פראנס ופרש.

קתדרלת שארטר הנמצאת בבירת המחוז, נחשבת בעיני רבים לאחת הדוגמאות הטובות ביותר של האדריכלות הגותית. העיירה "קומברה" שבספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד", מתארת את העיירה אילייר שבמחוז, בה שהה פרוסט בילדותו. כמחווה לכך שונה שם העיירה ל"אילייר-קומברה". גם הסופר אמיל זולא בספרו "האדמה" מתאר את העיירה רומי-סור-אגר (Romilly-sur-Aigre) שבמחוז.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: מחוזות
מינוי (רכישה)

מינוי הוא הצטרפות, פעמים רבות תמורת תשלום, לקבלת שירות מסוים, כגון קבלת עיתון, שאילת ספרים בספרייה, קבלת זכות גישה לאתר אינטרנט, קבלת זכות לשירות תיקונים, קבלת משלוח של לחמניות מדי בוקר וכדומה. המינוי הוא לתקופה קצובה מראש או מתחדש מדי תקופה. ניתן להבחין בין מינויים לפי משך הזמן של המינוי: מינוי יומי, מינוי שבועי, מינוי חודשי, מינוי חצי שנתי, מינוי שנתי, מינוי חודשי מתחדש, ומינוי לכל החיים. מינוי חודשי מתחדש הוא מינוי בו מדי חודש נלקח כסף מחשבון הבנק של בעל המינוי, בהתאם להרשאה שניתנה מראש. מינוי לכל החיים הוא המינוי הארוך ביותר ומחירו בדרך כלל הגבוה ביותר.

המינוי בנוי על מודל עסקי לפיו הלקוח מתחייב לשלם מינוי כדי לקבל גישה למוצר או שירות. חלוצי המודל היו המגזינים והעיתונים, אולם השיטה התפתחה לתחומים רבים ולאתרי אינטרנט. שירותים שונים, כגון קבלת עדכון יומי בדואר אלקטרוני או ב-RSS, ניתנים פעמים רבות חינם, אך דורשים הרשמה.

בדרך כלל מוצר או שירות הנמכר למנויים ניתן גם לרכישה בודדת, אך יש שירותים הניתנים למנויים בלבד. מבחינת משווק המוצר, מכירה למנוי מבטיחה לו התחייבות רכישה לתקופה ארוכה (בהשוואה לרכישה בודדת), ולכן מאפשרת לו להציע מחיר נמוך יותר למינוי, מחיר ההולך ופוחת ככל שהתחייבות המינוי היא לטווח ארוך יותר. מבחינת הצרכן, המחיר הנמוך הופך את רכישת המינוי לאטרקטיבית.

תעשיות המשתמשות במודל זה כוללות טלוויזיה בכבלים, ספקי טלוויזיה בלוויין עם ערוצי טלוויזיה בתשלום, רדיו בלוויין, חברות טלפון, חברות טלפונים סלולריים, ספקי אינטרנט, ספקי תוכנה, ספקי פתרונות עסקיים, חברות שירותים פיננסיים, מועדוני כושר, מגזינים וכתבי עת אקדמיים ועוד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131009032229/http://hebrew-academy.huji.ac.il/SHEELOT_TESHUVOT/MIVHARTESHUVOT/Pages/25071003.aspx מינוי ומנוי], באתר האקדמיה ללשון העברית
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מודלים עסקיים
אסון הרפתנים

חוברת הבקר והחלב שיצאה ל-70 שנה לאסון הרפתנים
גיטה פרלסון-מוצרי, מקיבוץ [[אפיקים, מקורבנות האסון]]
אסון הרפתנים אירע ב-19 באוקטובר 1943, חול המועד סוכות תש"ד, ובמסגרתו טבעו בכנרת, מול חופי עין גב, אחד-עשר רפתנים. 

רפתנים מכל רחבי הארץ הוזמנו לאספה השנתית של התאחדות מגדלי הבקר בארץ ישראל שהתקיימה בדגניה א'. תוכנית הכנס כללה חלק עיקרי מקצועי, שבסיומו שייט משותף בכנרת, מדגניה לעין גב, בלילה של ירח מלא. לרשות המשתתפים הועמדו סירת מנוע, שאליה נקשרה סירה נגררת נוספת, עשויה עץ. כושר הקיבול של שתי הסירות יחדיו לא עלה על כ-160 מקומות, ובכל זאת נדחסו אליהן למעלה מ-200 איש ואשה והסירות הפליגו בחשכה לכיוון עין גב.

סמוך לחצות, כאשר אורות עין גב כבר נראו היטב, החלה הנגררת לשקוע במהירות. אחד עשר מהרפתנים (ארבע נשים ושבעה גברים), שלא ידעו לשחות, שקעו אל המצולות. 

חילוץ הגופות נמשך מליל הטביעה ובימים שלאחריו, משיית הגופות נמשכה עד ה-29 באוקטובר בסיוע אנשי עין גב, דייגים מגינוסר, אמודאים מחיפה ובסיוע מטוס של חיל האוויר הבריטי. למחרת האסון פתח דוד רמז את ישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות בדקת דומייה. במקביל נפתחה, לפי בקשת חברי עין גב, שביקשו לנקות את שמם מרשלנות, ועדת חקירה פנימית בראשות זאב הים. עם זאת, ולמרות האבל שאפף את היישוב לאחר האירוע, הוא נשכח עד מהרה בשל מאורעות מלחמת העולם השנייה.

בשנת 2013, לאחר 70 שנה, יצאה חוברת זיכרון לאסון הרפתנים בהוצאת מועצת הבקר והחלב.

==לקריאה נוספת==
* "אסון הרפתנים בכנרת", כתב העת הבקר והחלב, חוברת 366, אוקטובר 2013

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20130927145726/http://www.kibbutz.org.il/iff/meida/maamarim/041031_ason.htm?nojump אסון הרפתנים בכנרת] הדף הירוק אוקטובר 2004 
* 
* קרני עם-עד, [http://mynetkibbutz.co.il/article/151157 70 שנה אחרי - הנצחה לחללי "אסון הרפתנים"] , באתר mynet קיבוץ, 20 בספטמבר 2013
* אייל לוי, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/516/413.html?hp=1&cat=402&loc=5 האסון בכנרת שנשכח 70 שנה: הפרטים נחשפים], באתר nrg מעריב, 26 באוקטובר 2013
* יובל דניאלי, [http://yadyaari.blogspot.co.il/2013/10/blog-post.html טקס זיכרון לאסון הרפתנים - המעגל נסגר] באתר גבעת חביבה
* יוסי מלול, [https://akol.co.il/icbaapp/articles/0366/366.2013.09.pdf מוסף אסון הרפתנים בכנרת] - 70 לאסון הרפתנים בכנרת, בתוך "משק הבקר והחלב" - ביטאון התאחדות מגדלי בקר בישראל, אוקטובר 2013

קטגוריה:דגניה א'
קטגוריה:אסונות בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל
קטגוריה:אסיה: אסונות תחבורה
קטגוריה:1943 בארץ ישראל
קטגוריה:טביעת אוניות
סרגיי ואווילוב

סרגיי איבאנוביץ' ואווילוב (רוסית: Сергей Иванович Вавилов; 24 במרץ/12 במרץ 1891 - 25 בינואר 1951) היה פיזיקאי סובייטי. הוא עסק בעיקר באופטיקה ולומינסנציה. על מחקריו שביצע הוא קיבל 4 פעמים פרס סטלין, עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. בשנים 1945-1951 המדען היה נשיא האקדמיה למדעים של ברית המועצות.

ואווילוב נולד במוסקבה למשפחת סוחרים. אחיו הבכור הוא הבוטנאי הנודע ניקולאי ואווילוב. הוא למד בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא גויס ושירת בהנדסה קרבית.

בשנת 1918 ואווילוב החל ללמד פיזיקה במוסדות להשכלה גבוהה במוסקבה, כולל אוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1925 ואווילוב נסע לגרמניה והשתתף במספר כנסים מדעיים. בשנת 1929 הוא קיבל תואר פרופסור. עוד במהלך שנות ה-20 ואווילוב יזם מחקרים בתחום לומינסציה. הוא היה מנחה מדעי של פאבל צ'רנקוב שבהמשך על עבודות בחקר קרינת צ'רנקוב זכה בפרס נובל לפיזיקה. בשנת 1932 ואווילוב מונה למנהל מכון לבדב לפיזיקה. באותה שנה ואווילוב נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.

כאשר בשנת 1940 אחיו ניקולאי ואווילוב נעצר, סרגיי ואווילוב הלך ללברנטי בריה וויאצ'סלב מולוטוב במטרה להגיע לשחרור אחיו אך ללא הצלחה ואחיו נפטר בכלא בשנת 1943.

במהלך מלחמת העולם השנייה ואווילוב עסק בפיתוח מכשירים אופטיים לצורכי הצבא. ואווילוב היה בין יוזמי העמקת מחקרים בתחום פיזיקה גרעינית בברית המועצות.

בשנת 1945 ואווילוב מונה לנשיא האקדמיה למדעים של ברית המועצות במקום ולדימיר קומארוב, וכיהן בתפקיד זה עד סוף חייו.

ואווילוב פעל בתחום מדע פופולרי וכתב ספרים על חייו של מספר מדענים. הוא פעל להכרה של מיכאיל לומונוסוב כמייסד המדע הרוסי וייסד את מוזיאון על שמו.

ואווילוב נפטר ממחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.

החל משנת 1951 בברית המועצות וכיום ברוסיה מוענקת מדליה על שמו עבור מחקרים בתחום הפיזיקה, מספר מכוני מחקר של האקדמיה נקראים על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://cerncourier.com/cws/article/cern/29202 קורות חיים מפורטים]
* [http://isaran.ru/?q=ru/fund&ida=1&guid=13E7E86E-645D-208C-4B92-964E84D5BB91 אתר קרן ואווילוב]
* 

קטגוריה:פיזיקאים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1891

קטגוריה:נפטרים ב-1951
אמדה אוזנפאן

אמדה אוזנפאן (בצרפתית: Amédée Ozenfant; 15 באפריל 1886 – 4 במאי 1966) היה סופר וצייר צרפתי שהתמחה בסגנון הקוביסטי. יחד עם שארל-אדואר ז'אנרה (שנודע לימים כלה קורבוזיה) ייסד את תנועת הפוריזם באמנות.

==קורות חיים==
אוזנפאן נולד בסן קוונטן שבצרפת למשפחה בורגנית, ולמד בבית הספר הדומיניקני בסן סבסטיאן. לאחר תום לימודיו שב לעיר הולדתו והחל לצייר בצבעי מים ובצבעי פסטל.

בשנת 1904 למד ציור תחת ז'ול-אלכסנדר דגראב (Jules-Alexandre Patrouillard Degrave) בבית הספר העירוני (Ecole Municipale de Dessin Quentin Delatour). ב-1905 עבר לפריז והחל ללמוד בה אמנות תחת מוריס פילאר ורניואי ושארל קוטט. לצידו למדו רוז'ר דה לה פרזנייה ואנדרה דונייר דה סגונז'ק שהיו לחבריו.

בשנת 1908 הציג תערוכה ב-Salon de la Société Nationale des Beaux-Arts וב-1910 הציג תערוכה ב-Salon d'Automne

בין השנים 1909–1913 ביקר ברוסיה, איטליה ובלגיה.

בשנת 1915 שיתף פעולה עם גיום אפולינר ומקס ז'אקוב וייסד את כתב העת L’Elan אותו ערך עד שנת 1916.

בשנת 1917 פגש את לה קורבוזיה, ויחדיו הם קבעו את עיקרי הפיוריזם בספרם "אחרי הקוביזם" (Après le cubisme) וייסדו תנוע האמנותית זו. בשנה זו הציג אוזנפאן את יצירותיו בתערוכה הפוריסטית הראשונה שנערכה בפריז.

בין השנים 1920–1925 שיתפו השניים פעולה בפרסום כתב העת "הרוח החדשה" (L’Esprit nouveau).

התערוכה הפיוריסטית השנייה נערכה ב-Galerie Druet בפריז בשנת 1921 וגם בה הציג אוזנפאן מיצירותיו.

בשנת 1925 פרסמו אוזנפאן ולה קורבוזיה את הספר "הציור המודרני" (La Peinture moderne) וב-1928 פרסם אוזנפאן את ספרו "אמנות" (Art) הסוקר את תולדות האמנות המודרנית בדגש על תאוריות הפיוריזם.

אוזנפאן עבר ללונדון בשנת 1936 וייסד בה בית ספר לאמנות מודרנית במאי באותה שנה. לאחר שנתיים עבר לניו יורק וייסד בה בית ספר לאמנות שפעל בין השנים 1939–1955.

בשנת 1944 אוזנפאן קיבל אזרחות ארצות הברית. בשנת 1953 קיבל מחדש את אזרחותו הצרפתית ובשנת 1955 שב לצרפת.

אוזנפאן נפטר בקאן בשנת 1966.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.artcyclopedia.com/artists/ozenfant_amedee.html קישורים ליצירותיו]
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים קוביסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1886
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1966
פסלטר

ה"פסלטר המוזהב".
עמוד 15b מתוך [[פסלטר אוטרכט בו מאויר פרק כ"ז בספר תהילים.]]
האותיות הראשונות במזמורים ב[[פסלטר סנט אולבנס.]]
[[פסלטר חלודוב (המאה ה-9).]]
פסלטר סופיה (1337).
פסלטר (מלטינית: Psalterium) הוא כינוי בנצרות לספר המכיל את ספר תהילים וכן תפילות נוספות (כגון לוח שנה ובו מועדי ימי זיכרון לקדושים נוצריים). ספרים אלה היו כתבי היד הנפוצים ביותר באירופה של ימי הביניים, בבתי משפחות האצילים ובעלי הממון, עד ימי הביניים המאוחרים עת שספרי השעות נהיו נפוצים בבתי האצולה.
לרוב היו ספרים אלה הספרים היחידים שנמצאו בבתי האצילים, והם שימשו הן לתפילה והן ללימוד קריאה. בשל העובדה שמרבית מחזיקי הספרים לא ידעו לקרוא, הספרים היו עשירים באיורים, המהווים דוגמה לאמנות ימי הביניים.

==בכנסייה הקתולית==
כתיבת ספרי תהילים, כספר נפרד מייתר כתבי הקודש הנוצריים, החלה בראשית המאה השמינית, במערב אירופה. אחד הדוגמאות הראשונות של כתב יד מסוג זה הוא פסלטר אוטרכט - כתב היד החשוב בויתר ששרד מהתקופה הקרולינגית. לאיורים המופיעים בכתב יד זה הייתה השפעה רבה על התפתחות האמנות האנגלו סקסית.

תפוצתם של ספרי הפסלטר כספרי תפילה, והעבודה הרבה שהושקעה באיורים שהופיעו בהם, מעידים על הפופולריות של ספרים אלה ועל השימוש הרב שנעשה בהם כספרי תפילה.

הספרים כללו, מלבד 150 מזמורי ספר התהילים, גם לוח שנה נוצרי, וכן תפילות נוספות. בחירת הטקסטים הנוספים המופיעה בספרים מסייעת לתארך אותם וכן לשייך אותם למזמין הספר (מנזרים וכנסיות שהזמינו את כתיבת כתב היד, בחרו לרוב להוסיף תפילות הקשורות לקדוש הנוצרי המשויך לאותו מנזר או כנסייה).

בפסלטרים הופיעו שני סוגים איורים -
* איורים בגודל עמוד מלא - איורים אלה נועדו להקל על הניווט בספר, והפרידו לרוב בין חלקי הספר או קטעי קריאה, שכן ספרים אלה לא הכילו מספרי עמודים.
* איורים מיניאטוריים המדגישים ומעטרים את האות הראשונה של המזמור - כאשר החשוב מבין האיורים המיניאטוריים, הוא המיניאטורה הראשונה, המעטרת את האות "B" הפותחת את ספר התהילים הלטיני (הנפתח במילים Beatus vir... - "אשרי האיש"), ולרוב האיור המעטר את האות הראשונה היה שונה מייתר איור האותר הראשונה של הספר.

==בכנסייה המזרחית, ובנצרות האורתודוקסית==
בכנסייה המזרחית ובנצרות האורתודוקסית נהגו לחלק את ספרי הפסלטר ל-20 מקטעים שנקראו קתיזמות - ואלה נקראו במהלך התפילות. משמעות המילה "קתיזמה" - "ישיבה", שכן מזמורים אלה נקראו ברובם בישיבה (למעט מספר פסוקים שנקראו "סטאסיס" ונאמרו בעמידה), בניגוד לייתר חלקי התפילה שנאמרים בכנסייה המזרחית בעמידה.

==פסלטרים מאוחרים==
הספר הראשון שהודפס בצפון אמריקה היה פסלטר שנקרא ספר תהלים של מושבת המפרץ. ספר זה הודפס בשנת 1640 בקיימברידג' שבמושבת מסצ'וסטס.

==פסלטרים ידועים==
* כתך סנט קולומבה, מראשית המאה השביעית;
* פסלטריות סינאיטקום, המאה ה-11;
* פסלטר אספסיאנוס, המאה ה-8;
* פסלטר הביצה האירית;
* פסלטר מונפלייה;
* פסלטר אוטרכט, המאה ה-9;
* פסלטר סאות'האמפטון;
* פסלטר גרטרוד, שלהי המאה ה-10;
* פסלטר הארלי;
* פסלטר רמסי, המאה ה-10;
* פסלטר פריז, המאה ה-10;
* פסלטר סנט אולבנס;
* פסלטר תאודורה, שנת 1066;
* פסלטר וינצ'סטר, המאה ה-12;
* פסלטר מליסנדה, שנת 1135 לערך;
* פסלטר וסטמינסטר;
* פסלטר קייב

==ראו גם==
*ספר שעות

==קישורים חיצוניים==

* [http://mikrarevivim.blogspot.co.il/2010/10/blog-post_31.html ד"ר לאה מזור, הפסלטר של תיאודורוס]
* 

*
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
אווז הצפון

אווז הצפון (שם מדעי: Chen caerulescens) או אווז הקוטב הוא מין אווז בסוג אווז לבן החי באזורי הצפון ובטונדרה הארקטית. האווז חי בצפון אמריקה, בקנדה, אלסקה ומזרח סיביר וגם בגרינלנד וחורף באזורים חמים בארצות הברית כגון מערב קולומביה הבריטית ואף במקסיקו. לרוב הם אינם נצפים באירופה, למעט בכמה מהאיים הבריטים וחלקם גם נקלעים למרכז אמריקה ושוהים שם במשך החורף.

== מאפיינים ==
האווז לבן ורק קצות כנפיו שחורות, ראשו כתום ומקורו אדום, אך חלק מהאווזים אפורים ואף כחולי נוצות עם ראש לבן. הרגליים ורודות וגבוהות. אורכו 64–79 ס"מ, משקלו 2.05–3.2 ק"ג, אורך מוטת כנפיו 135–165 ס"מ.

האווזים חיים בלהקות גדולות ומריעים בקולות שנשמעים עד קילומטר מהאווז.

הם מקננים בלהקות בקוטב באביב וצריכים להגן על המושבות מפני טורפים כמו שועל השלג, חמסנים ודובי קוטב והאווזים מוכנים להגן עם כנפיהם ולפצוע כל טורף. בנוסף הם קובעים את המושבות ליד ליליות שלג שאומנם עשויות לטרוף אפרוחים, אך גם מרחיקות טורפים קטנים מהאזור. לאווז הבוגר פחות טורפים הכוללים: זאבים, קויוטים, עיטם לבן-ראש ועיט זהוב וכן 3 מיני הדובים הצפון-אמריקאים (דב חום, דב הקוטב ודב שחור אמריקני).

לאווז שני תת-מינים שאחד גדול במעט מהשני. הם דומים מאוד וקשה להבדיל ביניהם. אווז הצפון ואווז רוס חולקים בית גידול ולעיתים אף נוצרים כלאיים ביניהם, לרוב צאצאי הכלאיים יכולים להתרבות. התרבות עם אווז לבן-מצח ומינים נוספים נצפו גם כן.

החל משנות השבעים של המאה ה-20 חל גידול חד באוכלוסיית אווז הצפון בקצב של מעל 5% בשנה, תוך התפשטותה לאזורים שעד כה לא נצפו אוכלוסיית האווז עד כה. גודל האוכלוסייה מוערך בכ-5 מיליון פרטים ואף יותר.

== תזונה ==
אווזי הצפון אוכלים עשבים, דגנים ועוד, בין השאר משדות חקלאיים בהם עוברים האווזים. 

== גלריה ==
<gallery>
Lesser.snow.goose.blue.arp.600pix.jpg|אווז צפון אפור
Snow Geese in Fir Island field - 2009.jpg|להקת אווזים באיסלנד
Anser caerulescens CT8.jpg|זוג במעוף
Snow goose in Central Park (33138).jpg
Chen rossii and caerulescens1.jpg|אווזי צפון יחד עם אווז רוס
Lesser.snow.goose.white.arp.750pix.jpg|אווז צפון בשחייה
Anser caerulescens MHNT.ZOO.2010.11.15.1.jpg |Museum specimen
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.allaboutbirds.org/guide/Snow_Goose/id אווז הצפון] באתר מעבדת האורנתולוגיה של אוניברסיטת קורנל

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:אווזים
קטגוריה:האזור הארקטי: עופות
קטגוריה:קנדה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
ויליאם בולדווין

ויליאם ג'וזף בולדווין (באנגלית: William Joseph Baldwin, נולד ב-21 בפברואר 1963) הוא שחקן, תסריטאי ומפיק אמריקאי.

==ביוגרפיה==
בולדווין נולד בניו יורק לאב אשר היה מורה בתיכון ומאמן פוטבול. לוויליאם שני אחים גדולים, אלק בולדווין ודניאל בולדווין, ואח קטן יותר בשם סטיבן אשר כולם שחקנים במקצועם (ידועים בתור האחים בולדווין). בולדווין סיים את לימודיו האקדמאיים והשלים תואר במדעי המדינה.

===קריירה===
לפני תחילת קריירת המשחק שלו דגמן בולדווין עבור קלווין קליין. בשנת 1989 שיחק בסרט נולד בארבעה ביולי לצדו של טום קרוז. ב-1990 שיחק בסרט "קו הדממה" לצד ג'וליה רוברטס וקווין בייקון. שנה לאחר מכן שיחק במלכודת אש וב-1995 כיכב בסרט משחק הוגן לצד סינדי קרופורד. בנוסף שיחק בסרטים "סליבר" ו"וירוס".

בתחילת שנות האלפיים השתתף במספר סרטים וסדרות ובשנת 2005 שיחק בסרט חיים בין השורות. בשנים 2007–2009 שיחק בסדרה של רשת ABC "כסף, דארלינג".

ב-2010 שיחק את תפקידו של ויליאם ואן דר וודסן בסדרה אחת שיודעת. באותה שנה גם שיחק בסדרה "הורים במשרה מלאה". ביולי 2011 ביצע הופעת אורח בסדרה הוואי חמש-אפס. במרץ 2012 התארח בולדווין בסדרה רוק 30 ולאחר מכן התארח גם בסדרה גברים בעבודה. בנוסף, בולדווין מדגמן לחברת "Sacoor Brothers".

==חיים אישיים==
בשנת 1995, נישא בולדווין לזמרת צ'יינה פיליפס , ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'יימסון (נולד ב-2000), ואנס (נולד ב-2002) וברוק (נולדה ב-2004).

==פילמוגרפיה==
===קולנוע===
* 1989: נולד בארבעה ביולי
* 1993: סליבר
* 1995: משחק הוגן
* 1999: וירוס
*2001: חבטה כפולה
*2001: One Eyed King
* 2005: חיים בין השורות
*2006: לנקסה, 1 ק"מ
*2007: פארק
*2007: אבודים במנהטן
* 2008: קח את זה כמו גבר
*2011: חבר על ארבע - דיבוב
*2011: רוצח לוח המודעות - סרט טלוויזיה
*2014: Aftermath (קול)
*2017: Maximum Impact 
*2019: 1st Born
*Dakota (2022)
*Out of Han(TBA)
*My Mother Is a Cosmonaut(TBA)

===טלוויזיה===
* 2007-2009: כסף, דארלינג
* 2010-2012: אחת שיודעת
* 2012: רוק 30
* 2012: גברים בעבודה
*2017-2019: מקגייוור
*2018: הטיהור
*2018: רעבים 
*2019: חילוץ בצפון
*2019: זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים

== ראו גם ==

* משפחת בולדווין

==קישורים חיצוניים==

* 

ויליאם
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בינגהמטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
חורבת א-דיכה

חורבת א-דיכה (נקראת גם "חורבת דיכה" או "ח'ירבת א-דיכה", וגם "חרבת א-דכה") הוא אתר ארכאולוגי הממוקם 4 ק"מ צפונית-מזרחית לשפך הירדן לכנרת בתחום שמורת הטבע "פארק הירדן".

באתר שהיה ככל הנראה יישוב יהודי עתיק בגליל מתקופת בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד, נמצאים שרידי בית כנסת עתיק מפורסם שנבנה במאה החמישית לספירה.

==גילוי האתר==
עוד מימי בית שני היה הגליל אזור המאוכלס באוכלוסייה יהודית גדולה (כאשר יישובים יהודיים התקיימו גם בגולן), שלאחר חורבן בית המקדש השני נהרו אליו יהודים רבים ששרדו את המרד הגדול מדרום וממרכז הארץ וגרמו לכך שהאזור ייהפך לריכוז היהודי הגדול ביותר בארץ בתקופות הרומית והביזנטית (שחופפות את תקופות המשנה והתלמוד בהתאמה).

האתר התגלה לראשונה על ידי לורנס אוליפנט וגוטליב שומכר שביקרו במקום ב-1883. אוליפנט מתאר את הביקור בספרו "חיפה": 

האתר נחפר על ידי משלחת ארכאולוגים גרמנים בהנהגת הארכיטקט היינריך קוהל ולצידו עוזרים הארכאולוג קרל וצינגר וארנסט הילר שהגיעו לארץ ישראל ב-1905 (התקופה העות'מאנית בארץ ישראל) במטרה לחקור את בתי הכנסת העתיקים בה (במיוחד את אלה שבגליל ובגולן), לאחר שסיימו את עבודתם בכפר נחום החליטו להמשיך מזרחה לחורבת א-דיכה וצלחו את נהר הירדן, מנהיג המשלחת קוהל רשם על כך ביומנו: 

החפירה נמשכה עוד יומיים וביום שני בערב מסיימים. בספר המסכם של מסע המחקר מופיעה תמונה של רצפת בית הכנסת. בשנים שעברו מאז נלקחו כמעט כל חלקי המבנה לשימוש הכפריים שבסביבה ומה ששרד עד אחרי מלחמת ששת הימים התגלגל לחצר קיבוץ עין גב ושם ניתן לראות את הפריטים. במחקרו המקיף אודות בתי הכנסת העתיקים הציע צביקה מעוז שחזור מרשים לחזיתו של הבניין.

==לקריאה נוספת==
*[http://digitool.haifa.ac.il/R/?func=dbin-jump-full&object_id=613640&local_base=GEN01 	בית הכנסת, חורבת א-דיכה (המאה הה' לספירה)] מתוך אתר אוניברסיטת חיפה.
*לורנס אוליפנט, גוטליב שומכר, [http://archive.org/details/acrossjordanbein00schu Across the Jordan; being an exploration and survey of part of Hauran and Jaulan; (1889)], באתר ספריית אוניברסיטת טורונטו, עמ' 245-251

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קטגוריה:רמת הגולן: בתי כנסת
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
פסלטר רמסי

עמודים 17b ו-18a מתוך פסלטר רמסי.
פסלטר רמסי או פסלטר רמזי (באנגלית: Ramsey Psalter) הוא כתב יד מאויר, של ספר תהילים שנכתב במאה ה-10. כתב היד הוא ספר תפילה נוצרי מסוג פסלטר המכיל את כל ספר התהילים, וכן תפילות נוספות. כתב היד נכתב, ככל הנראה, בין השנים 980 - 1000.

על פי סיגנונו, כתב היד נכתב בוינצ'סטר שבאנגליה וככל הנראה הוזמן על ידי מנזר רמסי - מנזר בנדיקטיני בעיר רמסי (ייתכן שעבור ראש המנזר אוסוולד מווסטר), וזאת מאחר שההקדשה של כתב היד היא לבנדיקטוס הקדוש, ובמהלך המאה העשירית מסדר רמסי היה המסדר היחיד באנגליה המוקדש לקדוש נוצרי זה.

האיורים בכתב היד הושפעו מאיורים אירופאים של התקופה, ובעיקר מסגנון האיורים המופיע בפסלטר אוטרכט, עם שימוש רב בשריגים שהיו נפוצים בעיטורים באותה תקופה. בכתב היד האותיות הראשונות של הפרקים מעוטרות, נוהג המופיע לראשונה בשפה האנגלית בפסלטר זה.

כתב היד היווה מקור השראה לאדוארד ג'ונסטון לעיצוב הקליגרפיה המודרנית של השפה האנגלית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ramseyabbey.co.uk/winchester_psalter.html פסלטר וינצ'סטר]
* [http://www.ramseyabbey.co.uk/ramsey_abbey_psalter%20large.html איורים מתוך פסלטר רמסי]
* [http://www.ramseyabbey.co.uk/library.html ההיסטוריה של פסלטר רמסי] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלטרים
קטגוריה:ספרי המאה ה-10
דגל יוגוסלביה

דגל יוגוסלביה היה הדגל הלאומי של יוגוסלביה. הדגל שימש את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה במהלך קיומה מ-1945 ועד להתפקותה ב-1990.

== היסטוריה ==
הדגל היוגוסלבי הראשון אומץ על ידי ממלכת יוגוסלביה ב-1918, כטריקולור בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית – אדום, כחול ולבן. הצבעים אומצו בוועידה הפאן סבלאבית בפראג ב-1848 .

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי מדינות הציר, הוקם ביוגוסלביה צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בפיקוד יוסיפ ברוז טיטו. הצבא הפרטיזני, שלא קיבל את סמכות הממשלה הגולה המונרכית, אימץ ב-1943 דגל בו הוטבע הכוכב האדום הקומוניסטי.

עם הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1945 הוספה לכוכב האדום מסגת צהובה.

עם התפרקות יוגוסלביה אימצו הרפובליקות הפורשות דגלים לאומיים לעצמם, והדגל שימש את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שהסירה את הכוכב האדום מהדגל. 

עם התפרקות סרביה ומונטנגרו ב-2006, חדל השימוש בדגל, ושתי המדינות אימצו לעצמם דגלים אחרים.

==דגלי הרפובליקות בפדרציה היוגוסלבית==
לאחר מלחמת העולם השנייה, יוגוסלביה הפכה להיות פדרציה של רפובליקות סוציאליסטיות, המורכבת משש תת-רפובליקות. לכל אחת מהרפובליקות היה דגל ייחודי, שהורכבו מדגלי הלאומיות הפאן-סלאביים בתוספת סמלים קומוניסטיים ככוכב האדום והדגל האדום.

{| style="margin:0 auto; text-align:center; vertical-align:top; width:600px; font-size:smaller;"
|-
| height:110px;" | border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה
| border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה
|-
| border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה
| style="height:110px;" | border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו
|-
| border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה
| border<br>דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה
|-
|}

== ראו גם ==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:יוגוסלביה
יוגוסלביה
יוגוסלביה
יוגוסלביה
יוגוסלביה
יוגוסלביה
וסבולוד וישנבסקי

וסבולוד וישנבסקי
וסבולוד וישנבסקי (ברוסית: Всеволод Вишневский; 21 בדצמבר (8 בדצמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1900 - 28 בפברואר 1951, מוסקבה) היה מחזאי וסופר סובייטי. על פעילותו בתחום התרבות הוענקו לו מספר עיטורים ופרס סטלין בשנת 1937.

==ביוגרפיה==
וסבולוד וישנבסקי נולד בסנקט פטרבורג. אביו היה אציל שעבד בתחום מדידת קרקעות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט מהבית והתגייס. על גבורתו בקרבות הוענקו לוישנבסקי מספר עיטורים. בשנת 1917 השתתף וישנבסקי באירועי מהפכת אוקטובר בפטרוגרד ואחר כך במלחמת האזרחים ברוסיה. תחילה הוא היה בצי הסובייטי והחל משנת 1919 בארמיית הפרשים הראשונה. בהמשך הוא היה איש המנגנון המפלגתי בצי הבלטי ובצי הים השחור.

את הפעילות הספרותית וישנבסקי החל בשנת 1920. בשנת 1921 הוא ארגן בנובורוסיסק מופע על מרד קרונשטאדט שנמשך שמונה שעות.

כמעט כל מחזותיו של וישנבסקי הוקדשו לאירועים של מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא כתב מחזות כמו "אנחנו מקרונשטט", "האחרון והמכריע", "הטרגדיה האופטימיסטית". בשנת 1936 על פי תסריט של וישנבסקי צולם הסרט "אנחנו מקרונשטט" שהיה פופולרי מאוד וזכה להערכה רבה מסרגיי אייזנשטיין.

המחזה "הטרגדיה האופטימיסטית" נחשב למחזה קלאסי בתקופה הסובייטית והועלה עדיין בתיאטראות רבים גם בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1963 על בסיס המחזה צולם סרט שצפו בו 46 מיליון צופים.

וישנבסקי היה ידוע כי ראה בצורה שלילית את יצירותיהם של מיכאיל בולגקוב ומיכאיל זושצ'נקו, אך נודע כי שלח כסף למשורר אוסיפ מנדלשטם לאחר מאסרו.

במהלך מלחמת החורף ומלחמת העולם השנייה וישנבסקי היה כתב צבאי על העיתון פראבדה. את רוב המלחמה הוא עבר בלנינגרד הנצורה. בתקופה זו וישנבסקי כתב מספר מחזות על הגנת העיר שאף הועלו בתיאטרון שפעל בעיר. 

בשנת 1944 וישנבסקי עבר למוסקבה והתמנה לעורך ירחון "זנאמיה". בהיותו עורך ראשי הוא פרסם בירחון נובלה של ויקטור נקרסוב "בשוחות של סטלינגרד" וכלל את היצירה בין מועמדים לקבלת פרס סטלין. הוא גם פרסם שורת יצירות של אנה אחמטובה שהיו בהמשך בסיס למערכה נגדה. בעקבות מערכה פוליטית נגד המשוררת, וישנבסקי גינה את היצירות שלה בפומבי.

בשנת 1949, לקראת חגיגות 70 של יוסיף סטלין וישנבסקי כתב את המחזה האחרון שלו "1919 הבלתי נשכחת". המחזה הוצג במספר רב של תיאטראות סובייטיים ובשנת 1952 הופק על בסיס הספר סרט. בהיסטוריה של המחזות הסובייטיים המחזה מהווה דוגמה לשיר תהילה בלתי מסויג ליוסיף סטלין תוך התעלמות מוחלטת מעובדות היסטוריות.

וסבולוד וישנבסקי נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://e-libra.ru/author/2361-vishnevskij-vsevolod.html יצירות של וישנבסקי]

קטגוריה:מחזאים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:כתבים צבאיים סובייטים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1900
קטגוריה:נפטרים ב-1951
ערך היתרון

בבלשנות, ערך היתְרון (או דרגת היתרון) הוא מבנה לשוני המבטא יתרון (במידה או בכמות) בתכונה שמתאר שם תואר או תואר הפועל ביחס ל-א' לעומת ב'. לדוגמה: "אבי חכם יותר מבני". דרגה זו היא האמצעית מבין דרגות ההשוואה – גבוהה יותר מערך הדמיון, המציין דמיון או זהות ("אבי חכם כמו בני"), ונמוכה מערך ההפלגה (סוּפֶּרלָטִיב), המציין עליונות מוחלטת ("אבי הכי חכם"). בשפות מסוימות (אך לא בעברית) יש שצורת היתרון מושגת על ידי נטייה של התואר או תואר הפועל (כלומר, על ידי שינוי בתצורה).

==עברית==
בעברית ישנם רק מקרים ספורים של מילים מיוחדות המציינות ערך יתרון (כמו המילים "עדיף" או "מוטב", שפירושן "טוב יותר"). ככלל, ביטוי של ערך היתרון בעברית מושג באמצעות הוספת "יותר מ-" ("אבי חכם יותר מבני") או אות היחס "מ-" לבדה (אבי חכם מבני"; צורה זו נחשבת לרוב כשייכת למשלב גבוה יותר). באותו אופן, צורת ההפלגה: "אני הכי חכם" או, במשלב גבוה "אני החכם ביותר" או "אני החכם בעיר".

==אנגלית==
באנגלית ישנן שתי צורות להטיות הרגילות של צורת היתרון וצורת ההפלגה בהתאמה. באחת, מוסיפים לסוף התואר er ופרושה הוא "יותר" ובשנייה מוסיפים est ופירושה הוא "הכי". לדוגמה: nice, nicer, nicest. דהיינו: נחמד, יותר נחמד, הכי נחמד. דוגמה במשפט: My sister is nice, his sister is nicer, but your sister is the nicest.

ישנם גם תארים יוצאי דופן, שמקבלים צורות אחרות צורת היתרון. לדוגמה: good, better, best. דהיינו: טוב, יותר טוב, הכי טוב. דוגמה במשפט: My sister is a good cook, his sister is a better cook, but your sister is the best cook. מעבר לזאת, ישנם תארים, כמו beautiful, שאינם מקבלים את צורת היתרון ויש להצמיד אליהן מילים שיחליפו אותו. דוגמה במשפט My sister is beautiful, his sister is more beautiful, but your sister is the most beautiful.

==ערבית==
בערבית, לצורה המקבילה לזו שמוסיפים לה er באנגלית, יש צורה מורפולוגית קבועה. היא תמיד נפתחת באליף (האות המקבילה לאל"ף) ואחריה בשלוש אותיות השורש, כשהראשונה והשלישית אינן מנוקדות ואילו לאמצעית יש פתחה (המקבילה הערבית לפתח העברי). לדוגמה: كبير, פירושו "גדול" ואילו اكبر יותר גדול. באותו אופן, كثير, פירושו "הרבה" ואילו اكثر, פירושו "הרבה יותר". את התצורה המקבילה לזו שבאנגלית נגמרת בest יוצרים מן התצורה, שכבר הוזכרה פה, בשינוי מבנה המשפט. לדוגמה البيت الأكبر في الكفر/أكبر بيت في الكفر/أكبر البيوت في الكفر(אל-בית (א)ל-אכבר פי (א)ל-כפר/אכבר בית פי (א)ל-כפר/אכבר (א)ל-בֻיוּת פי (א)ל-כפר – הבית הכי גדול בכפר). 

==ראו גם==
*צורת הקטנה

קטגוריה:מורפולוגיה (בלשנות)
בית כנסת היזדים

בית כנסת היזדים (תפארת ירושלים) בשכונת הבוכרים בירושלים שייך לעדת היזדים בירושלים בנשיאותו של רב העדה, הרב יוסף שרגא. בית הכנסת התפרסם בזכות שיעורו הקבוע של הרב עובדיה יוסף שהתקיים בו במוצאי שבתות, אשר הועבר בשידור חי בתחנות רדיו ודרך לוויין.
הגבאי הראשון של בית הכנסת וממקימיו היה הרב יצחק שלום כהן.

== היסטוריה ==
בית כנסת היזדים הוקם בכ"ד באלול תשכ"א על ידי עולי פרס מהעיר יזד ביוזמתו של רבי מאיר רפאל במטרה לאחד את כל אנשי העדה שהתפללו אז בבתי כנסת אחרים בשכונת הבוכרים. בית הכנסת ממוקם בשכונת הבוכרים ברחוב אדוניהו הכהן 26. הכסף לבניית בית הכנסת הגיע מאנשי העדה, על אף שמצבם הכספי לא אפשר זאת ובעיקר מנשות העדה שמכרו זהב ותכשיטים עבור בניית בית הכנסת.
הגבאי הראשון של בית הכנסת שהיה גם ממקימיו היה ר' יצחק שלום כהן זצ"ל.

==פעילות==
שנים רבות במוצאי שבתות היה מגיע להתפלל שם בקביעות הרב יצחק כדורי, נשיא ישיבת נחלת יצחק. בין מתפלליו ניתן למנות גם את אברהם מונסא, מחבר הספר "פדה את אברהם", והרב יעקב חיים סופר (הנין), ראש ישיבת כף החיים.

במשך עשרות שנים העביר הראשון לציון הרב עובדיה יוסף שיעור בבית הכנסת בכל מוצאי שבת (בשנותיו האחרונות נמסר השיעור מביתו עקב מצבו הבריאותי). השיעור הועבר בשידור לוויין על ידי ארגון דר וסוחרת וזכה לתפוצה רחבה. כיום נמסר השיעור על ידי בנו, הראשון לציון הרב יצחק יוסף בבית הכנסת בכל מוצאי שבת. בכל שבוע לפני השיעור מוסר "הרב המקדים" (כל שבוע רב אחר) שיעור במשך כחצי שעה.

בבית הכנסת מתקיימים תפילות ושיעורי תורה במשך כל שעות היממה מניין אחר מניין (שטיבלך). מתקיימים גם שיעורי תורה בכל שעות היממה ושיעור מרכזי בכל ערב מפי רב בית הכנסת הרב יוסף שרגא בענייני הלכה ואקטואליה.

בשבתות ובחגים מתפללים במניין המרכזי שבבית כנסת עם רב בית הכנסת שהוא גם החזן והקורא בתורה.

במקום יש כולל יום בראשות הרב יוסף שרגא, (המונה כ-30 אברכים), קופת גמילות חסדים לנזקקים, שיעורים לילדים, תהילים לילדים בכל שבת ואולם שמחות.

בבית הכנסת נערכת מדי שנה ערב כ"ח בחשון הילולה למקובל מולא אור שרגא (נפטר בשנת תקנ"ד, 1794), שהיה מנהיג קהילת היזדים בעיר יזד במאה ה-18, בהשתתפות רבני ועסקני הקהילה.

== קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.bholworld.com/article.aspx?id=62041&cat=6&scat=40 הראשון לציון כבש את היזדים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: בתי כנסת
קטגוריה:יהדות איראן ופרס
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:שכונת הבוכרים
אה"מ רייסהורס (1757)

אוניית הוד מלכותו "רֵייסְהוֹרְס" (באנגלית: HMS Racehorse) הייתה סלופ נושאת 18 תותחים של הצי המלכותי הבריטי, שהוסבה לימים לאוניית מחקר. היא הייתה במקורה הפריבטיר הצרפתי "מרקיז דה ווּדְרֵיי" (Marquis de Vaudreuil), שככל הנראה נתפסה במהלך מלחמת שבע השנים ונרכשה על ידי הצי המלכותי ב-28 באפריל 1757. האונייה הייתה חלק מן המשלחת שיצאה ב-1773 בראשותו של קונסטנטין ג'ון פיפס בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי מן האוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט. הוריישו נלסון הצעיר שירת כפרח חובלים באונייה השנייה של המשלחת, "אה"מ קארקֶס", תחת פיקודו של סקפינגטון לאטווידג', ששימש גם כסגנו של פיפס בהנהגת המשלחת.

המשלחת הפליגה מנוֹר ב-10 ביוני, שטה לאורך החוף המערבי של סְבָאלְבָּרְד והתקדמה עד קו רוחב , שם נחסמה דרכה על ידי חזית קרח. הם התקרבו כדי מרחק ראייה מ-Sjuøyane, ליד החוף הצפוני של סבאלברד, ופרח החובלים ג'ון ואלדן, (Walden) עם עוד שני אנשי צוות, ירד לחוף באי המערבי ביותר ב-5 באוגוסט של אותה שנה. האי נקרא מאוחר יותר על שמו – ואלדנויה (Waldenøya, האי ואלדן). המשלחת חזרה כלעומת שבאה.

ב-1775 הוחלף שמה של "רייסהורס" ל"ת'אנדר" (Thunder) והיא דורגה מחדש כספינת הרעשה. האונייה, בפיקודו של קומנדר גיימס גמבייר, נשבתה ב-14 באוגוסט 1778, ליד סֶנְדִי הוּק, על ידי אוניות המלחמה הצרפתיות "הקטור" (74 תותחים) ו-"וָאיאן" (Vaillant, 64 תותחים), שהשתייכו לשייטת בפיקודו של הרוזן ד'אסטן.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Winfield, Rif (2007). British Warships in the Age of Sail 1714–1792: Design, Construction, Careers and Fates. London: Seaforth.</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות
קטגוריה:ספינות מחקר גאוגרפי
רייסהורס (1757), אה"מ