OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תסמונת גולדנהר

תסמונת גולדֶנְהַר (באנגלית: Goldenhar Syndrome או Oculo-Auriculo-Vertebral [OAV] syndrome) היא פגם מולד נדיר, המאופיינת על ידי טווח הפגיעה המבנית באזור הפנים – לרוב בצד אחד עם מומים באפרכסת ובאוזן הפנימית, בעיניים, באף, בחך הרך, בשפה ובלסת התחתונה – וכן גידולי עור קטנים לאורך הלחיים בין האפרכסת לקצה הפה. התסמונת מקושרת גם למומים במבנה החוליות ולליקויים במבנה הלב.

==שם התסמונת==
התסמונת תועדה לראשונה בשנת 1952 על ידי מוריס גולדנהר.

==הגורמים למחלה==
הגורמים למחלה אינם ידועים, וברוב המקרים היא נחשבת לרב-סיבתית; לאחרונה היו עדויות לדפוסים משפחתיים. יש ראיות אנקדוטיות הדורשות-ביסוס הקושרות חשיפה מסוימת לרעלנים (כגון דיוקסין) במשך תקופת ההיריון ולפניה.

==דרכי הטיפול==
הטיפול הוא בדרך כלל כירורגי, על מנת לסייע לילד בהתפתחות ולתיקון המומים בפנים או בחוט השדרה, בהם השתלות עצם בלסת, תיקון החך/השפה, תיקון פגמים לבביים, ניתוחים בחוט השדרה, ניתוחים אסתטיים להורדת גידולי עור, ועזרי שמיעה המותקנים באוזן אחת או בשתי האוזניים.
חלק מבעלי התסמונת יסתייעו, לכשיגדלו, בעזרי שמיעה או במשקפיים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.ereverev.co.il/article.asp?id=4313 מירב לוי דיאמנט, "רוצה להיות ילד רגיל". מגזין "ערב ערב באילת", גיליון 2259 (19/10/2006)]
*[https://web.archive.org/web/20071031135336/http://www.schneider.org.il/Index.asp?ArticleID=95&CategoryID=113&Page=3 תיקוני עיוותי פנים - מרכז שניידר לרפואת ילדים]
*[http://www.themedical.co.il/Article.aspx?medicalField=15&subject=2&itemID=1692 מחלות קרנית בילדים - ד"ר אריה מרקוביץ]
*[https://web.archive.org/web/20131011144537/http://www.eitanrd.org.il/?p=372 בלוג איתן – תסמונת גולדנהאר]

<div style="direction: ltr;">
*[http://www.faces-cranio.org FACES: The National Craiofacial Association - Assisting children and adults with facial differences due to birth defects, trauma, or cancer]
*[http://www.goldenhar.org.uk/ Goldenhar UK Support Group]
*[https://web.archive.org/web/20120518163417/http://changingfaces.co.uk/ Changing Faces - A UK based charity working with facial disfigurement]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מומים מולדים ומחלות כרומוזומליות
גולדנהר
קטגוריה:מומים מולדים בעיניים, באוזניים, בפנים ובצוואר
קטגוריה:מחלות נדירות
קרב בניאס

קרב בניאס (פניאס) נערך בין שתי הממלכות ההלניסטיות, הממלכה הסלאוקית ומצרים התלמיית, באזור נחל חרמון (בניאס) בשנת 200 לפנה"ס. הסלאוקים ניצחו בקרב והשיגו את השלטון על קוילה-סוריה.

==רקע==
הרקע המיידי לקרב היה פלישתו החוזרת של אנטיוכוס השלישי לקוילה-סוריה בניסיון לכבוש אותה ולממש את חלומו של מייסד השושלת, סלאוקוס הראשון לזכות בשליטה באזור. לטענתם של הסלאוקים, הובטחה להם הארץ עוד בעת מלחמת הדיאדוכים ואילו בית תלמי נסוג מן ההבטחה הישנה. המלחמות הראשונות הסתיימו בהפסד סלאוקי ואילו במלחמה הקודמת, הרביעית במספר, הפסיד אנטיוכוס בכבודו ובעצמו לצבא תלמיי בקרב רפיח. עתה, כשנפטר השליט התלמי, תלמי הרביעי, ומצרים שקעה במערבולת של בעיות פנימיות, תקפו הסלאוקים פעם נוספת.

==הקרב==
במסע המלחמה שהתחיל בשנת 202 לפנה"ס כבשו הסלאוקים את קוילה סוריה וארץ ישראל, למעט עזה. אנטיוכוס שב למעונות חורף בסוריה, ואילו המצביא התלמי, סקופס, ניצל את היעדרותו וכבש בחורף 201–200 את ארץ ישראל מידי בית סלאוקוס. אנטיוכוס תקף בקיץ וכך נפגשו הצבאות בקרב באזור בניאס.

בראש הצבא הסלאוקי עמד המלך, אנטיוכוס השלישי, ושני בניו הצעירים. מצביא התלמיים היה סטרטגוס סקופאס (יוונית: Σκόπας) מאטוליה. לא ידוע רבות על הקרב, אך ידוע ששימוש בקטפרקטים היה גורם מכריע בניצחון הסלאוקים. הקטפרקטים הסלאוקים הבריחו את הפרשים המצריים על ידי תקיפה מן הצד, ולאחר מכן הם תקפו את הגוף העיקרי של הצבא המצרי מאחור וניצחוהו.

ניצחון הסלאוקים הביא את הקץ על שלטון של כמאה שנה של בית תלמי בקוילה-סוריה ובארץ ישראל.

==ראו גם==
* התקופה ההלניסטית בארץ ישראל
* הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית

==קישורים חיצוניים==
המקור המלא העתיק היחיד ששרד הוא ספרו ה-16 של פוליביוס, שמסתמך על מקור זנון.
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Polybius/16*.html#18 "ההיסטוריות" מאת פוליביוס, ספר 16, פרק 18] 
* בר-כוכבא, בצלאל, "גרסתו של זינון על קרב פניאון (פוליביוס, טז, 18-19)", מחקרים בתולדות עם-ישראל וארץ-ישראל ג (תשלה), עמ' 43–57
<div style="direction: ltr;">
* Bezalel Bar-Kochva, The Seleucid Army, Cambridge University Press, 1976
</div>

קטגוריה:מלחמות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: התקופה ההלניסטית
קטגוריה:הממלכה הסלאוקית
קטגוריה:מצרים התלמיית
בניאס
ולדימיר מאקובסקי

דיוקן הקיסרית [[מריה פיודרובנה מעשה ידי מאקובסקי, גטצ'ינה, 1885.]]
ולדימיר יגורוביץ' מאקובסקי (ברוסית: Владимир Егорович Маковский; 7 בפברואר (לפי הלוח היוליאני: 26 בינואר) 1846 – 21 בפברואר 1920) היה צייר ואספן אמנות יהודי-רוסי.

==ביוגרפיה==
ולדימיר מאקובסקי, בנו של אספן האמנות המפורסם איגור איוואנוביץ' מאקובסקי, הוא היה יהודי שנולד במוסקבה. לוולדימיר היו שני אחים - ניקולאי מאקובסקי וקונסטנטין מקובסקי, ואחות אחת - אלכסנדרה מקובסקי; כל הארבעה נודעו בכישורם כציירים.

מאקובסקי למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה וסיים את לימודיו בשנת 1869. שנה לאחר תום לימודיו מאקובסקי היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים", אשר נודעה בתערוכות שהציג בערי רוסיה.

עבודותיו של מאקובסקי נודעו בהומור המופיע בהם - הומור המחפה על ציניות וביקורת חברתית. תמונותיו "מוכר מיץ האשכוליות" (1879), "משמרים פירות" (1876), ו"המברך" (1878) הן תמונות משעשעות וקומיות. לעומתן, "האסיר" (1878) ו"הנדבן" (1874) הן יצירות ציניות מהן משתקפת ביקורת רבה על החברה הרוסית של תקופתו. בתמונותיו מבקר מאקובסקי את היחס השקרי של האריסטוקרטיה לעניים - לכאורה יחס של סימפתיה אבל בפועל לא נעשה דבר על ידי האריסטוקרטיה לטובת פשוטי העם הנרדפים על ידי משטרת הצאר.

בשנת 1878 התקבל מאקובסקי לאקדמיה הקיסרית בסנקט פטרבורג.

בשנות ה-80 של המאה ה-19, עת בה פרח סגנון הציור "הדמוקרטי - סוציאלי" באמנות הרוסית, יצר מאקובסקי את יצירותיו הידועות ביותר: "בחדר החיצוני של בית המשפט" (1880), "האסיר המשוחרר" (1882), "נפילת הבנק" (1881) ו"בשדרה" (1888).

בשנת 1882 מונה לתפקיד פרופסור בבית הספר לאמנות של מוסקבה, בעקבות מותו של וסילי פרוב. לוקיאן פופוב, יוהאן ולטר-קוראו וסרגיי וינוגרדוב היו בין תלמידיו.

בשנת 1894 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר המכין של האקדמיה לאמנות.

לאחר מהפכת 1905 צייר מאקובסקי את היצירה "9 בינואר 1905, באי ואסילייב" המתאר את המשטרה הרוסית יורה בחפים מפשע. ציור נוסף מתקופה זו הוא "קורבנות בשדה חודין" המתאר מאות שנהרגו בעת הכתרת הצאר ניקולאי השני בשנת 1896.

בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 היה מאקובסקי ממובלי סגנון הציור הריאליסטי- סוציאליסטי שהיה נפוץ בברית המועצות לאחר המהפכה.

מאקובסקי נפטר בשנת 1920 בפטרוגראד.

<gallery>
Wladimir Jegorowitsch Makowskij 001.jpg|הפילנתרופים, 1874
Wladimir Jegorowitsch Makowskij 002.jpg|נפילת הבנק, 1880
MakovskiyVE YarmVPoltaveDP.jpg|שוק בפולטבה
Vladimir Egorovich Makovsky - Young Lady Looking into a Mirror, 1916.jpg|עלמה מביטה במראה, 1916
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1846
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1920
ניקולאי יארושנקו

דיוקן
ניקולאי אלכסנדרוביץ' יארושנקו (ברוסית: Николай Александрович Ярошенко; 13 בדצמבר (על פי הלוח היוליאני: 1 בדצמבר) 1846 – 7 ביולי (על פי הלוח היוליאני: 26 ביוני) 1898) היה צייר רוסי (אוקראיני).

==קורות חיים==
יארושנקו נולד בעיר פולטבה (אז הייתה העיר חלק מהאימפריה הרוסית, כיום היא באוקראינה), והיה בנו של קצין בצבא הקיסרי הרוסי. יארושנקו צעד בנעלי אביו, והחל בקריירה צבאית, אולם במקביל למד אמנות בבית הספר של איוואן קראמסקוי, ובהמשך באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג.

בשנת 1876 היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים" אשר יצאה נגד המוסכמות של האקדמיה, וכונה "המצפון של הנודדים" בשל עמידתו על עקרונות התנועה אשר היה ממנסחיה.

בשנת 1892 פרש יארושנקו מהצבא הרוסי בדרגת מייג'ור גנרל. 

בשנות חייו האחרונות התגורר בקיסלווודסק, בה נפטר ונקבר בשנת 1898.

יארושנקו התמקד בציור דיוקנאות, וציורים תקופתיים, בהתאם לעקרונות הנודדים אשר באו לעשות ביצירות שימוש סוציאלי וחברתי. ביצירותיו מתאר יארושנקו בסגנון ריאליסטי עינויים, מאבק חברתי, ואת מצבם הכלכלי והחברתי הקשה של פשוטי העם ברוסיה. 

<gallery>
Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 002.jpg|האסיר, 1878.
Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 003.jpg|הסטודנט, 1881.
Image:Nikolaj Alexandrowitsch Jaroschenko 004.jpg|בארצות חמות יותר, 1890.
Vladimir Solovyov 1892 by Nikolay Yarochenko.jpg|דיוקנו של הפילוסוף ולדימיר סולוביב, 1892
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.encyclopediaofukraine.com/display.asp?linkPath=pages\Y\A\YaroshenkoMykola.htm קורות חיים] 
* 

קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1846
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1898
תאופילוס אבנהעזר דונגס

תאופילוס אבנהעזר דונגס (Theophilus Ebenhaezer Dönges; ) היה נשיאה הנבחר השני של הרפובליקה של דרום אפריקה, אך נפטר לפני שהחלה כהונתו.

== חייו ==
דונגס נולד בקלרקסדורפ לאיש כמורה. בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת סטלנבוש ולאחר מכן התמחה בלשכת שופט בית המשפט העליון של מדינת אורנג' החופשית, ואף השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת לונדון בשנת 1925. בשנים 1923–1924 ערך ביטאונים של המפלגה הלאומית.

במשך שנים היה חבר בכיר במפלגה הלאומית אשר שלטה בדרום אפריקה בין 1948 ל-1994. בין 1948 ל-1961 כיהן כשר הפנים ונחשב לאחד מאדריכלי האפרטהייד. בין היתר הכניס את הסיווג הגזעי למרשם האוכלוסין. כן הוביל הגבלות על ההגירה היהודית לדרום אפריקה. בין 1961 ל-1967 כיהן כשר האוצר. לאחר ההתנקשות בראש הממשלה הנדריק פרוורד כיהן כראש ממשלה בפועל עד בחירתו של ג'ון פורסטר לתפקיד. דונגס נחשב מתון יחסית לפרוורד ונדחק הצידה על ידי הגורמים הלאומניים במפלגה.

עם פרישתו של הנשיא הראשון של הרפובליקה, צ'ארלס רוברטס סווארט, נבחר דונגס להחליפו, אולם בטרם הספיק להיכנס לתפקיד לקה בשבץ מוחי ונכנס לתרדמת ממנה לא התעורר עד יום מותו. סגנו ז'וזואה נודה כיהן כנשיא בפועל ונבחר לנשיא באופן רשמי ב-6 בדצמבר 1967.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי דרום אפריקה
קטגוריה:אנשי מנגנון האפרטהייד
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:הרפובליקה הדרום-אפריקאית: אישים
קטגוריה:נבחרי ציבור שמתו לפני שהושבעו לתפקיד
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:נפטרים ב-1968
לחם סודה

לחם סודה אירי (farl)
לחם סודה הוא לחם כפרי שלצורך התפחתו משתמשים בסודה לשתייה.

באירלנד, לחם הסודה מלווה את הארוחה העיקרית, כתוספת או כמזון בפני עצמו, כששכבה עבה של חמאה או ריבה מרוחה על הפרוסות. צבעיו של הלחם הם חום ולבן, והוא נאפה לעיתים בצורה ועיצוב של עוגה (farl). כשהלחם מוכן נוהגים להקיש עליו ואם הכיכר משמיעה צליל חלול, הדבר אומר כי היא מוכנה.

החל משנות החמישים של המאה התשע עשרה העדיפו האירים את אבקת האפייה שמכילה סודה כחומר התפחה. זאת על פני השמרים שהיו נדירים בארצם. לחם שמרים רגיל המופק במאפייה היה זמין רק בערים הגדולות של אירלנד, ולא בכפרים. במהלך האפייה השתמשו גם בחומר חומצי כיוגורט, המצוי בשפע בארץ זו, בשל גידול משק החלב.

לחם סודה נאפה בעבר בסיר או על משטח ברזל שהונח על גחלים. אלו הן שתי שיטות ההכנה של לחם סודה, בצפונה ובדרומה של אירלנד, לעיתים עד היום.

כיכר לחם הסודה מכבדת את שולחן החג והשמחות האירי ובהם לובש הלחם המסורתי פנים אחרות. לבצק שלו מוסיפים ביצים, חמאה, סוכר, פירות יבשים ותבלינים שונים. בארצות הברית ובצפון אמריקה, לחם סודה הוא לחם עוגתי עם פירות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sodabread.info/ Society for the Preservation of Irish Soda Bread]

קטגוריה:המטבח האירי
סודה
קטגוריה:מאכלי חג המולד
אבס קון ארוז

אבס קון ארוז (מלאדינו: שעועית עם אורז) הוא מאכל יהודי ספרדי שמקורו בירושלים.

המאכל פשוט וקל להכנה, הכולל אורז לבן ושעועית יבשה המבושלת ברוטב עגבניות. זהו מאכל שמרכיביו זולים אך מזינים, ולכן היה פופולרי בתקופות מחסור. בעבר נהגו להגיש אותו בצהרי ערב שבת כמנה עיקרית. המאכל יכול לשמש כתוספת למנה עיקרית. בני עדות אחרות בירושלים למדו מן הספרדים והכינו את המאכל. כיום רווח המאכל גם במסעדות ירושלמיות המתמחות באוכל ביתי והוא נקרא בשפה העממית: "אורז שעועית".

להבדיל מהמתכון המקורי שהיה פרווה, יש היום כאלו המעשירים את טעם המאכל על ידי הוספת בשר בקר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:מאכלי שעועית
קטגוריה:מאכלי אורז
קטגוריה:מאכלי קטניות
האצטדיון הלאומי של ברזיליה

האצטדיון הלאומי של ברזיליה מאנה גארינצ'ה (בפורטוגזית: Estádio Nacional de Brasília Mané Garrincha) ולשעבר אצטדיון מאנה גארינצ'ה (בפורטוגזית: Estádio Mané Garrincha) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בברזיליה, ברזיל. לאצטדיון קיבולת של 69,432 מקומות. האצטדיון נבנה ב-1974 וקרוי על שם הכדורגלן הברזילאי המפורסם גארינצ'ה.

ב-18 במאי 2013 נפתח האצטדיון מחדש לאחר שיפוצים בעלות של $900,000,000 שנעשו לקראת משחקי גביע העולם בכדורגל 2014 ובכך הפך לאצטדיון היקר בעולם לאחר אצטדיון ומבלי האנגלי.

== היסטוריה ==
האצטדיון נחנך ב-1974 עם תום בנייתו וכאשר גארינצ'ה, שעל שמו קרוי האצטדיון, היה כבן ארבעים. משחק הבכורה באצטדיון התקיים ב-10 במרץ 1974 כשקורינתיאנס התמודדו מול סלווב, והסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס.

ב-2 במרץ 1996 התקיים באצטדיון מופע של הלהקה הברזילאית המצליחה "Mamonas Assassinas", המופע היה המופע האחרון של הלהקה לאחר שכל חברי הלהקה נהרגו בתאונת מטוס. בשנת 2014 לקח האצטדיון חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014.

=== הופעות מוזיקה ===
הזמרת האמריקאית ביונסה הופיעה באצטדיון ב-17 בספטמבר 2013 כחלק מסיבוב ההופעות העולמי שלה.

להקות הרוק אירוסמית' ווייטסנייק הופיעו במופע משותף באצטדיון ב-23 באוקטובר 2013.

== משחקים בינלאומיים ==
ב-15 ביוני 2013 התקיים המשחק הבינלאומי הראשון באצטדיון מאז פתיחתו מחדש כחלק ממשחקי גביע הקונפדרציות לשנת 2013. שיחקה ניצחה את בתוצאה 3 - 0 לעיני 67,423 אוהדים.

=== גביע העולם בכדורגל 2014 ===
ב-2010 נהרס האצטדיון ונבנה מחדש על מנת להגיע לקיבולת של 72,788 מושבים ולמלא את דרישות פיפ"א.
תחילת עבודות הבנייה מחדש של האצטדיון, אמצע 2010
מבט מהאוויר על האצטדיון המחודש
{| class="wikitable"
|-
! תאריך !! קבוצה #1 !! קבוצה #2 !! סוג תחרות !! נוכחות !! תוצאה
|-
| 15 ביוני 2014 || || || בית ה' || 68,351 אוהדים || 2 - 1 
|-
| 19 ביוני 2014 || || || בית ג' || 68,748 אוהדים || 2 - 1
|-
| 23 ביוני 2014 || || || בית א' || 69,112 אוהדים || 1 - 4 
|-
| 26 ביוני 2014 || || || בית ז' || 67,540 אוהדים || 2 - 1
|-
| 30 ביוני 2014 || || || שמינית גמר|| 67,882 אוהדים || 2 - 0 
|-
| 5 ביולי 2014 || || || רבע גמר || 68,551 אוהדים || 1 - 0
|-
| 12 ביולי 2014 || || || משחק על המקום השלישי || 68,034 אוהדים || 0 - 3
|}

=== אולימפיאדת ריו 2016 ===
האצטדיון אירח מספר משחקים בטורנירי הכדורגל של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20130311070054/http://www.estadionacionaldebrasilia.com.br/portal/ אתר האצטדיון] 
* [http://www.fifa.com/worldcup/destination/stadiums/stadium=5002284/index.html האצטדיון] באתר הרשמי של מונדיאל 2014
* 

== הערות שוליים ==

צילום פנורמי של פנים האצטדיון

לאומי של ברזיליה מאנה גארינצ'ה
קטגוריה:ברזיליה: מבנים
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2014
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
רוזוול פלאוור

רוזוול פטיבון פלאוור (באנגלית: Roswell Pettibone Flower; 7 באוגוסט 1835 - 12 במאי 1899) היה מושל ניו יורק וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
פלאוור נולד בתרזה שבמגדנית ניו יורק, השישי בין תשעת ילדיהם של נתן מונרו ומרי אן פלאוור. בתפקידו הציבורי הראשון החל בשנת 1853, עם מינויו לסגן מנהל משרד הדואר בעיר ווטרטאון. שש שנים לאחר מכן פנה לעסקים פרטיים והצטרף כשותף לחנות תכשיטים, אותה רכש שנתיים לאחר מכן והחזיק בה עד 1869. ב-1869 נענה לבקשת גיסו, נשיא חברת New York Central Railroad הנרי קיפ, ועבר לעיר ניו יורק לניהול אחוזתו המשפחתית של קיפ בעת מחלתו.

בעיר ניו יורק נודע רוזוול כמנהל כספים מנוסה וזמן קצר לאחר מכן פתח את בית ההשקעות "R.P. Flower & Co.". בשנת 1881 מונה למלא את מקומו של לוי מורטון כנציג ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות מינוי מורטון לשגריר ארצות הברית בצרפת. בתפקיד זה שימש עד קיום הבחירות ב-1883, וכעבור שש שנים (1889) התמודד בזכות עצמו ונבחר לתפקיד. פלאוור התמודד בהצלחה גם ב-1891, אך זמן קצר לאחר מכן נבחר גם למשרת מושל ניו יורק והתפטר מבית הנבחרים.

כמושל ניו יורק כיהן כהונה יחידה בת שלוש שנים, בין 1892 ל-1894.

בין השנים 1897–1899 עמד בראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת קורנל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1899
אגדות מעולם המסתורין

אגדות מעולם המסתורין (באנגלית: Tales from the Crypt) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית המבוססת על סדרת קומיקס משנות ה-50 מאת ויליאם מ. גיינס, אשר ששודרה ברשת הכבלים HBO בין השנים 1989–1996. 

הסדרה דומה בסגנונה לסדרה "אזור הדמדומים", על אף שהעלילה נוטה יותר לכיוון אימה מאשר פנטזיה. בסדרה מוצג המנחה בכל פרק, שחקנים ידועים מופיעים בה בתור אורחים במספר פרקים ותמיד ישנם אלמנטים מפתיעים בסיום. המנחה של הסדרה הוא The Crypt Keeper, זומבי ערמומי וגס, שקם לתחייה ומספר את סיפוריו בתוך מרתף עינויים שנמצא באחוזה ישנה ורדופה. הוא דובב על ידי ג'וני קאזייר. לאחר שהסדרה צברה הצלחה ופופולריות היא הוציא שני סרטי קולנוע באורך מלא ("Bordello of Blood", "Demon Knight") וסדרה מצוירת (1994–1997).

באותה תקופה נחשבה לאחת הסדרות הראשונות שמכילה ניבולי פה, עירום מלא ואלימות קשה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:סדרות טלוויזיה שמבוססות על קומיקס
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות בכיכובן של בובות
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:HBO: סדרות
דרמה ג'וקוזו

דרמה ג'וקוזו (באיטלקית: Dramma giocoso, מילולית "דרמה מבדחת", ברבים "דרמי ג'וקוזי") הוא שמה של סוגה אופראית, שהייתה מקובלת באמצע המאה ה-18. המונח הוא צמצום של "דרמה ג'וקוזה פר מוזיקה" ומתייחס, ביסודו של דבר, אל הטקסט ולא אל האופרה בכללותה.

הסוגה התפתחה במסורת האופרה הנאפוליטנית, בעיקר באמצעות יצירתו של המחזאי קרלו גולדוני בוונציה. אופיינית לדרמי ג'וקוזי הטכניקה של סצנת הגרנד בופו כשיא דרמטי בסיום מערכה. הטקסטים של קרלו גולדוני מורכבים תמיד משתי מערכות ארוכות עם סיומים ממושכים, ואחריהן מערכה שלישית קצרה.

מוזיקה לטקסטים של גולדוני כתבו בלדאסארה גאלופי, ניקולו פיצ'יני ויוזף היידן, אבל היצירות היחידות בסוגה זו שעודן מוצגות כיום מדי פעם הן האופרות של מוצרט ולורנצו דה פונטה, דון ג'ובאני מ-1787 וכך עושות כולן מ-1790. עם זאת, מוצרט הגדיר יצירות אלה בקטלוג שלו כאופרה בופה.

==ראו גם==
*דרמה פר מוזיקה
*אופרה סריה

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* John Stone, "Mozart's Opinions and Outlook: Opera" in "The Mozart Compendium" ed. HC Robbins Landon, Thames and Hudson, London 1990.
* Eberhard Thiel, Sachwörterbuch der Musik. Stuttgart: Kröner, 1984.
</div>

קטגוריה:סוגות אופרה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
טופאן

הטופאן (בפרסית: طوفان; בעברית: מבול) הוא טיל נגד-טנקים מונחה ארוך-טווח איראני, הזהה לטיל הטאו מתוצרת ארצות הברית; למעשה זהו העתק של הטאו, בעזרת הנדסה לאחור.
הטיל בעל טווח של עד 3,750 מטר. ראש הנפץ שלו מכיל 3.6 ק"ג חומר נפץ, המאפשרים כושר חדירה של כ-550 מ"מ פלדה.

איראן הייתה בין המדינות הראשונות שייבאה טילי טאו, כבר בשנת 1971. הטילים הראשונים יוצרו באיראן בעת משטר השאה על ידי חברת יוז איירקראפט (כיום רייתיאון) ובשלב מאוחר יותר, על ידי מפעל באיראן על סמך רישיון אמריקני. היו אלה טילים בסיסיים מדגם BGM-71A, והגרסה האיראנית כונתה "טופאן". המהפכה של 1979 קטעה את כל התוכניות לשיתוף פעולה. כיום, יצרנית הטיל היא התעשייה האווירית האיראנית, והוא מיוצר בה מאז שנת 2000.

==הופעה בזירה הישראלית==
ארגון חזבאללה הפעיל טילי "טופאן" בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה. טילי הנ"ט הללו הועברו לארגון על ידי איראן וסוריה.

==גרסאות==
הטיל מיוצר בגרסאות "טופאן 1" "טופאן 2", "טופאן 2B" "טופאן 5".

{| class="wikitable"
|-
! גרסה !! טווח !! חדירה !! אורך !! משקל
|-
| טופאן 1 || 3.5 ק"מ || 550 מ"מ || 116 ס"מ || 18.5 ק"ג
|-
| טופאן 2 || 3.5 ק"מ || 760 מ"מ || 145 ס"מ || 19.1 ק"ג
|-
| טופאן 2B || 3.5 ק"מ || 900 מ"מ || 145 ס"מ || 19.1 ק"ג
|-
| טופאן 5 || 3.5 ק"מ || 900 מ"מ || 145 ס"מ || 19.1 ק"ג
|}

==מקור השם==
"טופאן" היא המילה הערבית למילה העברית "מבול" או שיטפון. מילה זו קשורה למילה הארמית למבול: "טופנא" (כך מתרגם תרגום אונקלוס מילה זו בכל מקום בו היא מוזכרת בתורה, למשל ב). ככל הנראה המילה קשורה אטימולוגית למפלצת המיתולוגית "טיפון", העסוקה בהרס וחורבן של העולם, ששמה התגלגל גם לשמן של סופות טרופיות הרסניות, הטייפונים. קרוב לוודאי ששם זה הושאל לטיל האיראני כדי לרמז על יכולת ההרס שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טילים נגד טנקים
קטגוריה:טילים איראניים
קטגוריה:יחסי איראן – ארצות הברית
קטגוריה:חזבאללה: אמצעי לחימה
הרמן הות

גנרל-אוברסט הרמן "פאפה" הוֹת (Hermann "Papa" Hoth; ) היה קצין בצבא הגרמני (על גלגוליו: צבא האימפריה הגרמנית, הרייכסווהר והוורמאכט) בין השנים 1905–1945. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם במספר רב של קרבות, אך זכה להכרה בעיקר עקב פיקודו על כוחות גרמניים בחזית הרוסית, ובמבצע ברברוסה בפרט. בשנת 1943 הודח הות מפיקוד על ידי אדולף היטלר, אך חזר לשירות צבאי מספר שבועות מאוחר יותר. בתום המלחמה נכלא הות לשש שנים בכלא באשמת פשעי מלחמה.

== ביוגרפיה ==
=== קריירה מוקדמת ===
הות נולד בעיירה נוירופין שבברנדנבורג, הקיסרות הגרמנית. בשנת 1903 התגייס הות לצבא הגרמני, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-72 (תורינגיה ה-4). עם תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא קודם לדרגת האופטמן, והוא שירת במטה הארמייה השמינית, ומאוחר יותר במטה הארמייה העשירית. לאחר מכן הוא שירת במטה שירות האוויר הגרמני, ובסוף המלחמה שירת במטה הדיוויזיה ה-30. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה שירת הות ברייכסווהר עד שנת 1935, אז קודם לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-18.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה קודם הות לדרגת גנרל לויטננט, ופיקד על הקורפוס הממונע ה-15 במהלך כיבוש פולין. עקב הצלחתו הרבה במהלך המערכה על צרפת קודם ב-19 ביולי 1940 לדרגת גנרל חיל השריון. במהלך מבצע ברברוסה בשנת 1941 פיקד על קבוצת הפאנצר השלישית, וכבש את מינסק וויטבסק. באוקטובר אותה שנה, עבר הות לפקד על הארמייה ה-17 הגרמנית באוקראינה במהלך קרב חרקוב השני, עד אשר כוחותיו הוסגו לאחור לאחר מתקפת הצבא האדום בשנת 1942.

ביוני 1942 עבר לפקד על ארמיית הפאנצר הרביעית, פיקד עליה במהלך המתקפה הגרמנית בדרום רוסיה, והגיע עימה עד נהר הדון. בנובמבר 1942 קיבלו כוחותיו של הות תפקיד מרכזי במהלך מבצע סופת חורף – מתקפת הנגד הגרמנית והניסיון הכושל להציל את הארמייה השישית, אשר כותרה על ידי כוחות הצבא האדום בקרב סטלינגרד. ביולי 1943 פיקד הות על ארמיית הפאנצר הרביעית בקרב קורסק. תחילה, הצליחו כוחותיו לחתור לעומק קווי הצבא האדום, אך התקדמותה האיטית של הארמייה התשיעית, אבדות רבות לכוחותיו וכן פלישת בעלות הברית לסיציליה גרמו לביטול המבצע.

לאחר קרב קורסק פתח הצבא האדום בסדרת התקפות מוצלחות, במהלכן הצליחו לדחוק את הכוחות הגרמניים מחוץ למזרח אוקראינה. למרות עברו המפואר, הואשם הות על ידי היטלר באחריות לחלק מההפסדים, ולכן הוחלט להדיחו משירות פעיל, עד שהוחזר בנובמבר אותה שנה לשירות מילואים. באפריל 1945 הוטל עליו לפקד על הגנת הרי הרץ, תפקיד שמילא עד סוף המלחמה.

הות הכריז בפומבי: "חיסול אותם יהודים התומכים בבולשביזם ובארגונו למטרות רצח, ארגון הפרטיזנים, הוא אמצעי להגנה עצמית."

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה נשפט הות על ידי בית משפט צבאי של בעלות הברית, וב-27 באוקטובר 1948 נדון במשפטי נירנברג ל-15 שנים בכלא בעוון ביצוע פשעי מלחמה. לאחר שחרורו מהכלא בשנת 1954 הוא עסק בכתיבת זיכרונות, עד שנפטר ונקבר בעיר גוסלאר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/H/Hoth-R.htm הרמן הות] באתר lexikon-der-wehrmacht 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון וחרבות
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדים גרמנים בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים בקרב קורסק
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1885
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1971
תעשיית הטקסטיל בישראל

מפעל טקסטיל בישראל, 1969. [[אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית]]
שורשיה של תעשיית הטקסטיל בישראל בשנות ה-20 של המאה העשרים. היא הגיעה לשיא פריחתה בשנות ה-60 וה-70, שבמהלכן העסיקה רבבות עובדים. בסוף שנות ה-70 החלה התעשייה להצטמצם, בעקבות התחרות הגוברת של עבודה זולה בחו"ל. בשנת 2016 מנה ענף הטקסטיל כ-10,000 עובדים, שרבים מהם עוסקים בשיווק תוצרת שמיוצרת בחו"ל. התעשייה כוללת ייצור חומרי גלם (בדים, חוטים וכדומה) ומוצרים מוגמרים (ביגוד, מצעים ועוד).

==היסטוריה==
בשנת 1924 הקימה קבוצת יזמים שמקורם בעיר לודז': משה ברלינסקי, בנימין גוטר, יצחק שינפרבר, אלעזר בראון, מאיר דנציגר ויהודה מוזס את חברת הטקסטיל "לודז'יה". בהמשך עבר המפעל לידיו של אריה שנקר. משפחת רוטלוי הקימה את מפעל "רוטקס", גם כן בשנת 1924. בשנת 1934 הקים אריך מולר את מפעל "אתא", באזור שבו נמצאת כיום קריית אתא. ב-1938 עבר המפעל לניהולו של בן הדוד הנס מולר שעלה אז ארצה. המפעל הפך למפעל הטקסטיל הגדול בארץ. במלחמת העולם השנייה היה המפעל הספק הגדול ביותר של בגדים לצבא הבריטי במזרח התיכון.
ב-1933 הקים התעשיין שמואל זקס את מפעל "משי זקס" לאריגת בדים. לידו פעל מפעל "ארגמן" לצביעת בדים שהוקם על ידי אברהם קליר ושעבר בתחילת שנות השבעים ליבנה והפך למפעל הטקסטיל הגדול והמתקדם בישראל והעסיק כ 1,200 עובדים. 

ב-1938 הוקם בפרדס כץ בית החרושת "אלד" לסריגי עילית. בשנת 1947 הוקם מפעל הסריגים "דורינא", ובשנת 1949 הקימו לאה וארמין גוטליב את חברת "גוטקס" לייצור בגדי ים. החברה זכתה במהלך השנים בפרסים בינלאומיים רבים. בשנות ה-50 הוקמו בעיירות הפיתוח מפעלי טקסטיל גדולים, ובהם "פולגת" בקריית גת ו"כיתן" בדימונה. בשנת 1975 הוקם בכרמיאל מפעל "דלתא גליל תעשיות" לייצור הלבשה תחתונה. המפעל זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, והעסיק אלפי עובדים.

בסוף שנות ה-70 ביטלה ממשלתו של מנחם בגין את מכסי המגן שהגנו על תעשיית הטקסטיל, והביאו לחשיפתה לתחרות של מוצרי יבוא זולים. מפעלים ישראלים העבירו פסי ייצור למזרח הרחוק, לירדן ולמצרים, שם נהנו מעבודה זולה, ומהסכמי ה-QIZ ופיטרו אלפי עובדים בישראל. בשנת 1985 נסגר "אתא" לאחר שנקלע למצוקה כלכלית, ו-1,000 עובדיו נותרו ללא מקום עבודה. באותה שנה המכרה לודז'יה למשפחת רוטלוי, מבעלי חברת רוטקס, ושתי החברות התמזגו ל"לודז'יה רוטקס חברה לטקסטיל בע"מ". במהלך שנות התשעים הועברו מחצית ממפעלי "דלתא גליל תעשיות" לירדן, ובשנת 2007 הועבר מפעל נוסף, מכרמיאל למצרים.

השריד האחרון כיום למפעלי הטקסטיל בישראל הוא מפעל הסריגה "אסיב תעשיות טקסטיל" מקיבוץ אפק, אשר הוקם בשנות ה-80 ומתמחה בייצור בדים בטכנולוגיה של סריגה במכונות סריגה עגולות ומציע מגוון גדול של אפשרויות סריגה מכל החוטים וסוגי הבדים הסרוגים, בין השאר, תחת הסכם ה-Qualifying Industrial Zone.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
.................
תוכנית 17

תוכנית 17 (בצרפתית: Plan XVII) הייתה תוכנית הלחימה האסטרטגית של צרפת אל מול גרמניה בתחילת המאה ה-20, כפי שהייתה אמורה להתבטא במלחמה בין שתי המדינות. התוכנית אומצה על ידי המטה הכללי הצרפתי בשנת 1913, והייתה למעשה תוכנית מתאר לניוד כוחות וריכוזם יותר מאשר תורת לחימה.

==רקע==

בעקבות ההפסד הצרפתי במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871, החל הצבא הצרפתי להסתגל למאזן כוחות חדש באירופה. עלייתה של הקיסרות הגרמנית מעברו המזרחי של נהר הריין, יחד עם אובדן חבלי אלזס-לורן, החלישו בצורה משמעותית את מעמדה האסטרטגי של צרפת.

בשנת 1898 אימץ המטה הכללי הצרפתי את תוכנית 14, שהתאפיינה באסטרטגיה מגננתית לאורך גבול צרפת-גרמניה בשל נחיתותו המספרית של הצבא הצרפתי. בנוסף, התוכנית כללה פיתוח של תשתית מסילות ברזל לאור היכולת הגרמנית לניוד הכוחות ולפריסתם, במיוחד של כוחות המילואים, אשר ניכרה במלחמת צרפת–פרוסיה. למרות זאת, התוכנית לא התייחסה לסוגיית מספר חיילי המילואים בחזית.

תוכנית הלחימה הגרמנית, [[תוכנית שליפן (אדום - גרמנים, כחול התקפה צרפתית צפויה)]]
בשנת 1903 אימצו הצרפתים את תוכנית 15, שאף שעדיין הייתה מגננתית באופייה, היא כן עשתה שימוש במערכי המילואים, אם כי בתפקיד משני. במרץ 1909 התקבלה תוכנית 16, ששמה דגש חזק יותר על מתקפה גרמנית דרך בלגיה.

במקביל לתוכניות הצרפתיות, התגבשה תוכנית הלחימה הגרמנית, תוכנית שליפן, שטענה כי על הגרמנים לאגף את פריז מימין (מערב) ולמשוך את הצבא הצרפתי באלזס-לורן, ובכך ללפות את הצבא הצרפתי בתנועת מלקחיים, תוך כיתור פריז.

==עיקרי התוכנית==

בשנת 1913 הציע הגנרל ז'וזף ז'ופר, רמטכ"ל הצבא הצרפתי, את תוכנית 17, אשר נהגתה על ידי פרדיננד פוש. בניגוד לתוכניות אסטרטגיות אחרות, הייתה תוכנית זו תוכנית לריכוז כוחות עם הוראות לכמה אפשרויות התקפה עבור כל ארמייה, ללא תורת לחימה סדורה וללא מטרות נתונות, במטרה לאפשר גמישות בעניין מתקפה דרך בלגיה, או מן העבר השני, דרך לורן. זאת כחלק מהיותה של התוכנית תוכנית תגובה כנגד מתקפה גרמנית שאת פרטיה לא צפו הצרפתים מראש.

מתוך מחשבה וידיעה שהגרמנים ישקיעו כוחות ומאמצים באיגוף מימין, הייתה המגמה הכללית של הצרפתים לפרוץ לעבר נהר הריין ולבודד את הכנף הימנית הגרמנית. על מנת להשיג מטרה זו, הוצבו חמש הארמיות הצרפתיות לאורך גבולה הצפוני-מזרחי של צרפת עם גרמניה ושליש מגבולה עם בלגיה. בגזרת שני השלישים הנותרים של הגבול עם בלגיה לא הציבו הצרפתים כוחות.

בנוסף, התבססה התוכנית על ה"אלאן" (élan), רוח הגייסות של הצבא הצרפתי. האלאן שאבה את כוחה, בין היתר, מזיכרון אובדן חבלי אלזס ולורן ב-1871.

==יישום התוכנית==
כאשר הכריזה גרמניה מלחמה על צרפת ב-1914, החלה צרפת להוציא לפועל את תוכנית 17 עם ארבעה מהלכים שהיו חלק מהמערכה על הגבולות: קרב מילוז, קרב לורן, קרב הארדנים וקרב שרלרואה. יישום התוכנית התבטא במתקפה צרפתית על אלזס-לורן, אך ההגנה הגרמנית על אזור זה הייתה חזקה מהמצופה וה"אלאן" התבררה כחסרת משמעות יותר ויותר במלחמות בין צבאות מודרניים וענקיים של מדינות מתועשות.

תוך מספר שבועות, חזרו הצרפתים לעמדות הפתיחה שלהם, בעודם סופגים אבדות רבות. במקביל, התקדמו הגרמנים לתוך בלגיה וצפון צרפת ואף איימו על פריז, אך היעדר תיאום בין הארמיות הגרמניות אפשר לצרפתים ולבריטים להתארגן מחדש ולבלום את המתקפה הגרמנית בקרב על המארן.

==לקריאה נוספת==

* ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, תל אביב, מערכות, 1982.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת במלחמת העולם הראשונה
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים

איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).

הישגיהם של ספורטאי האמירויות במשחקים היו דלים למדי, עד אולימפיאדת אתונה (2004). במשחקים אלה זכה הקלע אחמד אל מכתום במדליית הזהב בירי בצלחות חרס כפולות, וסיים במקום הרביעי בתחרות הירי בצלחות חרס בודדות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אל מכתום במקומות השביעי והשלושים, בהתאמה, אך בכל זאת היה הספורטאי המצליח ביותר מבין ספורטאי האמירויות במשחקים אלה. נושאת הדגל במשחקים אלה הייתה הנסיכה מאיתה אל מכתום, בתו של מוחמד בן ראשיד אל מכתום, לימים ראש ממשלת האיחוד ואמיר דובאי. אל מכתום השתתפה בתחרויות הטאקוונדו והודחה בסיבוב הראשון. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ייצגו את איחוד האמירויות שלושה ג'ודאים ילידי מולדובה. אחד מהם, סרז'יו טומה, זכה במדליית ארד, שהייתה למדליה האולימפית השנייה של איחוד האמירויות.

איחוד האמירויות הערביות מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

==מדליות==

[[עאמר עבדולרחמן, שחקן נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012)]]
===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
! סך הכל || 1 || 0 || 1 || 2
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| קליעה || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|align=right| ג'ודו || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 1 || 0 || 1 || 2
|}

==ראו גם==
* איחוד האמירויות הערביות במשחקים הפאראלימפיים
* איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100613083951/http://www.ocasia.org/Nocs/NocsContact.aspx?NContact=45 איחוד האמירויות הערביות] באתר המועצה האולימפית של אסיה

==הערות שוליים==

קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
לייב מוסקוביץ

לייב מוסקוביץ (נולד ב-1955) הוא פרופסור לתלמוד, ראש הקתדרא לחקר התלמוד הירושלמי ע"ש הרב שלמה גורן ולשעבר ראש החוג לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. נושא מחקרו העיקרי הוא התלמוד הירושלמי.

==ביוגרפיה==
מוסקוביץ נולד וגדל בארצות הברית, ולמד לימודי לטינית, יוונית ותולדות עם ישראל בישיבה אוניברסיטה. את עבודת הדוקטור שלו כתב בהדרכת פרופ' יעקב זוסמן, באוניברסיטה העברית בירושלים.

החל משנת ה'תש"ן מלמד מוסקוביץ באוניברסיטת בר-אילן ובבית מורשה בירושלים. תחומי המחקר שלו מתמקדים בחקר התלמוד הירושלמי (נוסח, עריכה ופרשנות) ובחקר תולדות ההלכה. מוסקוביץ עוסק רבות בכתיבה מדעית וחבר במערכות של כתבי עת ושיפוט מדעי של כתבי עת מדעיים שונים. בין היתר חבר בוועדה המייעצת לפרויקט השו"ת, בדבר ספרים ותחומים שיכללו בו.

תחום המחקר המרכזי בו הוא מתמקד, החל מעבודת הדוקטור ועד היום, הוא ניסיון להגדיר הגדרה מדויקת של כל מונחי המפתח בתלמוד הירושלמי. בתלמוד הבבלי והירושלמי יש מילות מפתח שמשמשות כ"תמרורים" בסוגיה: פתיחה לקושיה, פתיחה לתירוץ, פתיחה למובאה מדברי תנא, פתיחה למובאה מדברי אמורא, הכרעה הלכתית בסיכום הסוגיה, ועוד. בלימוד הירושלמי שוררת מבוכה רבה לעיתים קרובות, האם משפט מסוים הוא קושיה או תירוץ, וכדומה. פעמים רבות הלומד יודע רק מה הנושא המדובר, אבל מסקנת הסוגיה עשויה להתפרש באופנים הפוכים לחלוטין. לכן יש חשיבות עליונה להגדרה מדויקת של המושגים (בעיקר על רקע העובדה שהיו מפרשני הירושלמי שהתאימו את הפרשנות באופן אוטומטי למינוחי הבבלי, הידועים ומוכרים יותר). ספרו, "הטרמינולוגיה של הירושלמי - המונחים העיקריים", מהווה מילון מקיף של המונחים העיקריים והנפוצים בירושלמי, דן בהגדרת כל ערך, במופעיו השונים, ומשמעויותיו השונות, בהתייחס לכל מופעיו בתלמוד, ולספרות מחקרית ענפה הקשורה בו. ספר זה מהווה פריצת דרך של ממש, ומאפשר לימוד שיטתי ומסודר של הירושלמי באופן שהיה שמור למעטים בלבד עד היום.

==ספריו==
* Talmudic Reasoning: From Casuistics to Conceptualizatios, Tübingen 2002
*[https://www.magnespress.co.il/book/%D7%94%D7%98%D7%A8%D7%9E%D7%99%D7%A0%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%92%D7%99%D7%94_%D7%A9%D7%9C_%D7%94%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%9E%D7%99-2300 הטרמינולוגיה של הירושלמי - המונחים העיקריים], הוצאת מאגנס, 2009.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130928212326/http://talmud.biu.ac.il/he/node/251 דף המרצה] באתר המחלקה לתלמוד, אוניברסיטת בר-אילן
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:חוקרי התלמוד הירושלמי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תלמוד ותורה שבעל-פה
קטגוריה:בית מורשה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
גבעת אורנים (חיפה)

גבעת אורנים היא שכונה קטנה בחיפה, הצמודה לשכונת רוממה החדשה.
== גאוגרפיה ==
גבולות השכונה הם: במזרח דרך חנקין, בצפון הדרכים חנקין פיק"א, בדרום רחוב הפרחים, במערב רחוב אורן.

זוהי אחת השכונות החדשות שנבנו בחיפה; בנייתה החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בשלושה רחובות (זלמן שזר, הצוללת דקר, מרטין בובר). עיקר הבנייה בשכונה נעשתה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. רוב המבנים נבנו בסטנדרט גבוה יחסית. בניגוד לרוממה הצמודה הבניינים נמוכים יחסית, בעלי גגות רעפים, ורובם בגובה של עד שלוש קומות כאשר לקומת הקרקע צמודה גינה.

השכונה תוכננה כשכונה ירוקה, במרווחים גדולים בין הבתים, ויש בה שטחים ירוקים רבים. בהמשך השכונה, לכוון רמות רמז מתוכננת להבנות שכונת רמת זמר.

עקב מחירי הדירות הגבוהים יחסית, רוב התושבים הם ממעמד בינוני-גבוה, חלק ניכר מהמשפחות המתגוררות בשכונה הן כאלו בהן הילדים מבוגרים יחסית או כבר יצאו מהבית. לכן, על פי נתוני מחלקת החינוך של עיריית חיפה, אין דרישה בשכונה לגני ילדים, ומספר התלמידים שנוספו לבית הספר היסודי "רוממה" כתוצאה מבניית השכונה הוא זניח. 

במהלך גל השרפות ב-2016, נפגעה השכונה מכל עבריה ונשרף מרבית החורש הטבעי שהקיף אותה. בתים נשרפו כליל ואחרים נפגעו ברמות שונות. 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רובע רמות הכרמל
קטגוריה:חיפה: שכונות
ז'וזואה פרנסואה נודה

ז'וזואה פרנסואה נודה{{ש}}בתמונה משנת 1962
ז'וזואה פרנסואה נודה (Jozua François ("Tom") Naudé; 15 באפריל 1889 – 31 במאי 1969) היה נשיאה בפועל של דרום אפריקה בין 1 ביוני 1967 ל-10 באפריל 1968.

== ביוגרפיה ==
נודה נולד במידלבורג שבמושבת הכף. למד משפטים ועסק בעריכת דין בפיטרסבורג שבצפון טרנסוואל. בשנת 1920 נבחר כנציג האזור לפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית. נודה היה חבר במפלגה שנים רבות וכיהן בתפקידי ממשל שונים לאחר שזו עלתה לשלטון. בין 1950–1954 כיהן כשר הדואר (ממשלת דניאל פרנסואה מאלאן), בין 1954–1956 כשר הבריאות (ממשלת יוהאנס סטריידום), בין 1958-1956 כשר האוצר ובין 1958–1961 כשר הפנים (ממשלת הנדריק פרוורד).

בשנת 1961 מונה לנשיא הסנאט. מתוקף תפקידו זה היה אמור לכהן כנשיא הרפובליקה בכל עת שבה המשרה הייתה פנויה. בשנת 1967, לפני שהספיק להיכנס לתפקידו, סבל הנשיא הנבחר של דרום אפריקה תאופילוס אבנהעזר דונגס משבץ ונכנס לתרדמת. בעקבות זאת שימש נודה נשיא בפועל לתקופה של עשרה חודשים, עד יום מותו של דונגס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשיאי דרום אפריקה
קטגוריה:שרי האוצר של דרום אפריקה
קטגוריה:שרי הבריאות של דרום אפריקה
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:אנשי מנגנון האפרטהייד
קטגוריה:שרי פנים
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:נפטרים ב-1969
מייקל לרנר

מייקל לרנר (באנגלית: Michael Lerner; 22 ביוני 1941 – 9 באפריל 2023) היה שחקן קולנוע יהודי אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1991 על תפקידו בסרט "ברטון פינק".

== ביוגרפיה ==
לרנר נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לבלאנש וג'ורג' לרנר, לרנר הוא ממשפחה ממוצא יהודי-רומני. אחיו הצעיר הוא השחקן קן לרנר . 

לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה בברוקלין קולג' ובאקדמיית אומנות המוזיקה והדרמה של לונדון עבר לרנר לסן פרנסיסקו שם השתתף במספר מחזות. 

את תפקידו הראשון בסרט הוליוודי עשה לרנר בשנת 1972 כשהשתתף בתפקיד משנה בדרמה הפוליטית זוכת פרס אוסקר "המעמד". ב-1988 גילם לרנר את דמותו של איש העסקים ואבי הפשע המאורגן בארצות הברית ארנולד רוטשטיין בדרמת הספורט ההיסטורית של ג'ון סיילס, "הימור מכור".
בשנה שלאחר מכן הופיע לרנר בדרמת הפשע הקומית של אדי מרפי "לילות הארלם".

את הופעתו הטובה ביותר ערך לרנר בשנת 1991 בדרמה הקומית של האחים כהן "ברטון פינק".
בסרט גילם לרנר את דמותו של ג'ק ליפניק, מנכ"ל חברת ההפקות, על תפקידו היה לרנר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

סרטים נוספים בהם שיחק לרנר היו המותחן הבדיוני של רולנד אמריך "גודזילה" בו גילם את דמותו של ראש העיר, הדרמה הקומית של וודי אלן "סלבריטי" ובקומדיית הפנטזיה "קטן עליו" .

== פילמוגרפיה ==

=== טלוויזיה ===

* הזוג המוזר (1974) – סמל צ'ומסקי
* גודזילה: הסדרה (1998–1999) - דיבוב

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי ברוקלין קולג'
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
נילמר

נילמר הונורטו דה סילבה (בפורטוגזית: Nilmar Honorato da Silva; נולד ב-14 ביולי 1984 בבנדיירנטס שבפרנה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
נילמר החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אינטרנסיונל, וקודם לקבוצה הבוגרת בעונת 2003. בקיץ 2004 הוא הוחתם על ידי המועדון הצרפתי אולימפיק ליון. כבר במשחקו הראשון בליון הוא הבקיע צמד שערים נגד סטאד רן, אך לא כבש אף שער ליגה עד לסיום עונת . למרות זאת, הוא זכה עם קבוצתו באותה עונה באליפות צרפת, והגיע עמה עד לרבע גמר ליגת האלופות.

בפתיחת העונה שלאחר מכן הושאל נילמר בחזרה לברזיל, אל קבוצת קורינתיאנס. על אף שהפגין יכולת טובה במדי קורינתיאנס, לא נמצא לו מקום בליון בשל ריבוי החלוצים בקבוצה (פרד, סילבן וילטור, מילאן בארוש וסידני גובו), וכרטיס שחקנו נמכר לקורינתיאנס. בתקופתו בקורינתיאנס הוא הפגין יכולות מרשימות של מהירות וכדרור, וזכה במקום ב"נבחרת האולסטאר" של הליגה הברזילאית בעונת 2005.

באוגוסט 2007 חזר נילמר לאינטרנסיונל. במדיה נילמאר המשיך את הצטיינותו, ואף כבש את שער הניצחון לזכות קבוצתו בגמר הקופה סודאמריקנה ב-2008, נגד אסטודיאנטס. ב-2009 הוא הבקיע שער מרהיב במשחק מול קורינתיאנס, שהועמד לפרס שער השנה של פיפ"א.

ביולי 2009 הועבר נילמר למועדון הספרדי ויאריאל, תמורת 11 מיליון אירו. כמעט את כל עונת 12–2011 החמיץ נילמר בשל פציעה, מה שהחליש מאוד את התקפת קבוצתו, ויאריאל, והיא אף ירדה לליגה הספרדית השנייה בסיום אותה עונה. בשנת 2012, עקב אי רצונו של נילמר לשחק בליגה השנייה, החלה בו התעניינות, ואף אחת מצד ברצלונה. לבסוף באופן מפתיע, חתם נילמאר בא-ריאן הקטרית. ב-10 ביולי 2017 חתם נילמר בסנטוס לשנה וחצי.

נילמר החל לשחק בנבחרת הלאומית של ברזיל בשנת 2003, עת הופיע בגביע הזהב של CONCACAF. תחת המאמן דונגה הוא הפך לשחקן קבע בנבחרת. הוא נכלל בסגל ברזיל לטורניר גביע הקונפדרציות 2009, והבקיע חמישה שערים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, כולל שלושער במשחק מול נבחרת צ'ילה. הוא זומן לסגל הנבחרת גם למונדיאל עצמו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני אינטרנסיונל
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:כדורגלני א-ריאן
קטגוריה:כדורגלני אל-ג'יש
קטגוריה:כדורגלני א-נסר (דובאי)
קטגוריה:כדורגלני סנטוס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2009
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1984
חברים בלי מזל

חברים בלי מזל (בצרפתית: La Chèvre) הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 1981 בכיכובם של פייר רישאר וז'ראר דפארדיה משנת 1981. תחילה הסרט יצא לאקרנים רק בצרפת אך עם הזמן הוא צבר הצלחה והחל שיווקו מסביב לעולם. לארצות הברית הוא הגיע רק בשנת 1985.

בשנת 1991 יצאה הגרסה ההוליוודית לסרט בכיכובים של מרטין שורט ודני גלובר.

== עלילה ==
הסרט מתחיל בחופשה של בחורה צעירה ויפה בשם מארי (קורין שארבי) במקסיקו. בזמן שהיא מדברת עם אביה בטלפון היא נחטפת. האב, איש עסקים עשיר מצרפת שוכר את שירותיו של קאמפאנה, חוקר פרטי (ז'ראר דפארדיה). לאחר מספר שבועות של חיפושים החוקר חוזר ללא תוצאות והאב אובד עצות. פסיכולוג שעובד בחברת האב מציע רעיון. לפי התאוריה שלו ישנם אנשים ללא מזל בחיים, שקורות להם כל הזמן תאונות, ומארי היא אחת כזאת. הוא מסביר שבחברה עובד אדם, פרנסואה פאראן (פייר רישאר), גם הוא ללא מזל שקורות לו תאונות, ויכול להיות שאם יצטרף אל החוקר למקסיקו, הם יצליחו דרך התאונות שלו למצוא את מארי, כיוון שמה שקרה לה יכול לקרות גם לו. וכך יוצאים החוקר הפרטי והאיש שאינו יודע מה הסיבה שצירפו אותו למסע לאקפולקו. כבר במטוס מתחילות התאונות הקטנות והמצחיקות לקרות וכשמגיעים למקסיקו זה רק מחמיר. השניים יוצאים להרפתקאה כאשר הם מסתבכים עם פושעים מקומיים, שוטרים מושחתים ואף רבים ביניהם. בסופו של הסרט הם מוצאים את מארי בבית חולים בג'ונגל אליו הגיע פרנסואה לאחר שנפצע. בסצנת הסיום נראה שפרנסואה ומארי מתאהבים, והשניים עומדים על מזח שנופל לתוך הנהר וצף כרפסודה תוך שהם אוחזים ידיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1981
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים צרפתיים
שיניה יאמאנקה

שיניה יאמאנקה (ביפנית: 山中 伸弥; נולד ב-4 בספטמבר 1962) הוא רופא וחוקר תאי גזע יפני המשמש כפרופסור באוניברסיטת קיוטו ובאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. הוא משמש כנשיא עולמי לחברה הבינלאומית למחקר בתאי גזע. זוכה פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי בשנת 2009, ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012.

== חייו ==
יאמאנקה, יליד אוסקה, סיים לימודי רפואה באוניברסיטת קובה ב-1987 ולימודי דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת אוסקה סיטי ב-1993. בשנים 1987–1989 התמחה באורתופדיה בבית החולים הלאומי אוסקה. בין השנים 1993–1995 ערך יאמאנקה מחקר פוסטדוקטורט במכון גלדסטון למחלות קרדיו-וסקולריות בסן פרנסיסקו המסונף לאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. בשנים 1996–1999 שימש כמרצה בכיר בבית הספר הרפואי של אוניברסיטת אוסקה סיטי. משנת 1999 עד 2003 היה יאמאנקה פרופסור משנה במכון נארה למדע ולטכנולוגיה, ומ-2003 עד 2005 שימש כפרופסור במכון. החל מ-2004 יאמאנקה הוא פרופסור באוניברסיטת קיוטו.

ב-2006 הצליחה קבוצת מחקר בראשותו של יאמאנקה ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים מושרים (תאי induced Pluripotent Stem Cell-iPS), תאי גזע שנוצרו מפיברובלסטים של עכבר. ב-2007 הצליחה לראשונה קבוצת המחקר ליצור תאי גזע מפיברובלסטים אנושיים של אדם בוגר. ימאנאקה וקבוצתו גילו כי הוספת 4 פקטורי שעתוק (Myc, Oct3/4, Sox2 ו-Klf4) לתא בוגר יכולים ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים.

ב-2008 זכה יאמאנקה בפרס שאו ובפרס רוברט קוך וב-2009 הוענק לו פרס קרן גיירדנר ופרס לסקר. ב-2010 הוענק לו פרס חזית הידע. ב-2011 הוענק לו פרס וולף ברפואה. יחד עם הביולוג הבריטי ג'ון גרדון זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012. בשנת 2013 הוענק לו פרס פריצת דרך במדעי החיים ופרס כספי בסך 3 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20090208224931/http://www.tv.janjan.jp/movie/edit/fccj/080109fccj_shinya_yamanakai_v_01.php The Discovery and Future of Induced Pluripotent Stem (iPS)]
* [http://www.nature.com/stemcells/2007/0706/070607/full/stemcells.2007.9.html Nature Reports Stem Cells Q&A with Shinya Yamanaka]
</div>

קטגוריה:מדענים יפנים
קטגוריה:אורתופדים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס וולף לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יפנים
קטגוריה:זוכי פרס שאו
קטגוריה:זוכי פרסי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס חזית הידע
קטגוריה:זוכי פרס פריצת דרך במדעי החיים
קטגוריה:יפנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1962
קטגוריה:זוכי פרס מאסרי
קטגוריה:זוכי פרס המרכז הרפואי אלבני
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
ג'ובאני מנצואולי

ג'ובאני מנצואולי (באיטלקית: Giovanni Manzuoli, 1720–1782) היה קסטראטו איטלקי, ששר כסופרן בראשית הקריירה שלו ובהמשכה כקונטראלטו.

== חייו ==

מנצואולי נולד בפירנצה, שם החל לשיר בשנת 1731. אחרי הופעות בוורונה בשנת 1736, עקר את מקום מושבו לנאפולי שם שר עד 1748, בין השאר בתיאטרון סן קרלו, שאך זה הוקם. כן מתועדות הופעותיו של מנצואולי בשירה ובמשחק במקומות הבאים, בשנים המצוינות שם:

* מדריד, 1749-1752
* פארמה, 1754
* ליסבון ומדריד, 1755
* מקומות שונים ברחבי איטליה, 1755-1764
* וינה, 1760
* לונדון, 1764-1766 (תיאטרון המלך (קינג'ס תיאטר)
* מילאנו, 1768-1771 

בזמן מסעו ללונדון, התיידד מנצואולי עם משפחת מוצרט. בתקופת שהותו במילאנו התמנה לזמר הלשכה של הדוכס מטוסקנה. הופעתו האחרונה הייתה במילאנו ב-1771. הוא מת אחת-עשרה שנים לאחר זאת.

== מנצואולי כמבצע ==

צ'ארלס בורניי, היסטוריון מוזיקה בן התקופה, תיאר כך את הקסטראטו הנאפוליטני: "קולו של מנצואולי היה הסופרן החזק והשופע ביותר שנשמע מאז ומעולם על הבמה שלנו מאז ימי פארינלי; אורח שירתו ביטא גדולה והדרת כבוד. הוא התקבל בסערת תשואות של שבח ותהילה אוניברסליים."

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">

* [http://www.haendel.it/interpreti/old/manzuoli.htm Giovanni Manzuoli in arte Succianoccioli] 

</div>

== הערות שוליים ==
<div class="references-small"; style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:קסטראטי
קטגוריה:ילידי 1720
קטגוריה:נפטרים ב-1782
אבו עלי מוסטפא

מֻסְטַפַא עַלִי אלְ-עַלִי א-זַּבְּרִיּ (; 1938 – 27 באוגוסט 2001), הידוע גם בכינוי אַבּוּ עַלִי מֻסְטַפַא (أبو علي مصطفى), היה מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין מיולי 2000 עד שנהרג בסיכול ממוקד על ידי ישראל ב-2001. היה אחראי למעשי רצח ופיגועים רבים שבוצעו נגד אזרחים ישראלים.

==ביוגרפיה==
מוסטפא נולד בשנת 1938 בעראבה שבשומרון, בשטח המנדט הבריטי בארץ ישראל. הוריו היו חקלאים (בני מעמד הפלאחים). בשנת 1955 הצטרף לתנועה הלאומית הערבית בראשות ג'ורג' חבש. שנתיים לאחר מכן נאסר על ידי השלטונות הירדניים בשל פעילותו הפוליטית, והשתחרר בשנת 1961. במהלך מלחמת ששת הימים עזב מוסטפא את יהודה ושומרון והתיישב בסוריה ובירדן למשך 32 השנים הבאות.

בשנת 1967 הקים אבו עלי מוסטפא, יחד עם ג'ורג' חבש ומחבלים אחרים יוצאי ארגון התנועה הלאומית הערבית, את החזית העממית לשחרור פלסטין. בנוסף להיותו אחד ממנהיגי החזית העממית וסגנו של ג'ורג' חבש, היה מוסטפא גם מנהיג בולט באש"ף ועמד בראש הוועד הפועל של אש"ף.

בספטמבר 1999 הורשה לחזור לגדה המערבית במסגרת עסקה שנחתמה בין יו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, לבין ראש ממשלת ישראל אהוד ברק. בשנת 2000 נבחר מוסטפא לכהן כמזכיר הכללי של החזית העממית במקום חבש, שפרש מתפקידו.

מוסטפא היה תקיף בעמדותיו כלפי ישראל ולא פעם התבטא בתמיכתו במאבק צבאי נגד ישראל. עמד מאחורי מעשי רצח ופיגועים רבים שבוצעו נגד אזרחים ישראלים, חלקם הגדול במהלך האינתיפאדה השנייה.

באוגוסט 2001, בעת ששהה במשרדו שברמאללה, נהרג מוסטפא בסיכול ממוקד באמצעות טילים של מסוק אפאצ'י של צה"ל. בהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש. במקומו מונה אחמד סעדאת למזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין. לאחר מותו נקראה הזרוע הצבאית של החזית העממית על שמו. כתגובה למותו, הורה סעדאת לחוליה בזרוע הצבאית להתנקש בשר התיירות רחבעם זאבי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרוריסטים מוסלמים
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:פעילי החזית העממית לשחרור פלסטין
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1938
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:עראבה (נפת ג'נין): אישים
עיטם שטלר

עיטם שטלר (שם מדעי: Haliaeetus pelagicus) הוא מין עוף דורס גדול גוף בסוג עיטם שבמשפחת הנציים. נקרא גם "עיטם ענק" או "עיטם צפוני". הוא שוכן באזורי החוף של צפון מזרח אסיה וניזון בעיקר מדגים.
== מאפיינים ==
בממוצע זהו העיטם הכבד ביותר, כבד גם מכל מיני העיט, המגיע למשקל של 4.9-9 ק"ג. הוא גדול אף יותר מההרפיה והעיט הפיליפני הקרובים לו בשאר המידות. עיטם זה נקרא על שמו של הגאולוג גאורג שטלר וידועים 2 תת-מינים.

עיטם שטלר הוא הגדול בסוגי העיטמים ואחד מהעופות הדורסים הגדולים ביותר. גודלו בין 86.5-105 ס"מ ומוטת כנפיו 203–241 ס"מ. בממוצע הנקבות שוקלות 6.8-9 ק"ג ומשקל הזכרים קטן יותר 4.9-6 ק"ג.

עיטם זה נפוץ בחצי האי קמצ'טקה, בצפון מזרח רוסיה ואף בצפון יפן.

הוא ניזון בעיקר מדגים, אך גם מעופות מים, יונקים, סרטנים, דיונונים ופגרים. הוא אף עלול לצוד כלבי ים, אך לרוב יאכל רק פגרים שלהם.

<gallery mode=packed widths="200px" heights="200px" >
HiidmerikotkasTallinnZoo.JPG
Haliaeetus_pelagicus,_Rausu,_Hokkaido,_Japan.jpg|עיטם שטלר תופס דג
Steller's Sea Eagles bills up.jpg|זוג עיטמי שטלר
Wiki-oowasi2.jpg|עיטם שטלר במעוף.
Steller's Sea Eagles and gulls.jpg
Riesenseeadler Walsrode 2014 02.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:עיטם
קטגוריה:רוסיה: עופות
קטגוריה:רוסיה: מינים אנדמיים
אדזארד ארנסט

אדזארד ארנסט (Edzard Ernst; 30 בינואר 1948) הוא רופא גרמני שהיה לפרופסור הראשון לרפואה משלימה בבריטניה. ארנסט, שעסק ברפואה וברפואה משלימה, לרבות הומאופתיה, פעיל בבחינה מדעית של תאוריות שונות ברפואה משלימה, וביחד עם סיימון סינג חיבר ספר בשם "ריפוי או פיתוי" הבוחן את הרפואה המשלימה בכלים מדעיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:מרפאים אלטרנטיביים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספקנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948