OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נמר ברבארי

נמר ברבארי או נמר אטלסי (שם מדעי: Panthera pardus panthera) הוא תת-המין במין נמר אשר תפוצתו היא בהרי האטלס שבצפון אפריקה. תת-המין הדומה לו ביותר הוא הנמר אפריקאי המאכלס את שאר אזורי יבשת אפריקה.
== מאפיינים ==
תת-מין זה נראה מוצק ביחס לשאר תת-המינים של הנמר. אזור תפוצתו השלגי והקר של הנמר הברבארי אילצו אותו להתכסות בפרווה עבותה מאוד שמשמשת לו כמקור בידוד מפני השלג הקר בהרי האטלס. פרוותו העבותה של הנמר הברבארי ביחס לתת המין האפריקאי של הנמר מבדילה אותו ממנו וכך ניתן להבדיל בין שני תת-המינים. בהסתמך על מספר מקורות, הנמר הברבארי סיגל לעצמו את התכונה של הגמל ורבים מבין בעלי החיים המדבריים והיא יכולתו לא לשתות מים כמעט חודש. כמו נמרים אחרים הנמר הברבארי מסוגל לצוד אנטילופה אשר משקלה גדול ממשקלו פי שניים. תזונתו של הנמר הברבארי מגוונת מאוד, הנמר הברבארי אוכל יונקים גדולים כמו אנטילופות שונות החיות באזור תפוצתו, מכרסמים, קופים ואף חרקים. הנמר הברבארי ניזון בעיקר מקוף המקוק הברברי, והוא האויב היחיד כיום של אייל ברבארי.

כמו רבים מתת-המינים של הנמר, הנמר הברבארי נמצא בסכנת הכחדה חמורה. דו"חות שונים מצביעים על הישרדות המין בשבי ובטבע. מעריכים כי גודלה של האוכלוסייה החיה בשבי עומד על כתריסר פרטים. לפי השערת IUCN אם הנמר הברבארי עוד חי בטבע האוכלוסייה שלו עומדת על פחות מ-250 פרטים בוגרים. הידיעות האחרונות מספרות על כך שחוקר ספרדי מצא טביעות רגליים של נמרים בהרי האטלס שבמרוקו ולכן קיימת סבירות שישנה עדיין אוכלוסייה החיה בטבע של תת-מין זה. לאחר פרסום הידיעה משלחות שונות נשלחו להרי האטלס כדי לגלות מידע חדש על האוכלוסייה ששרדה בטבע.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1777
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:נמר
קטגוריה:מרוקו: יונקים
יעקב ברנדנבורג

יעקב ברנדנבורג (1899– 2 בדצמבר 1981) היה פסל ישראלי מהזרם האקספרסיוניסטי, זוכה פרס דיזנגוף לפיסול.

==ביוגרפיה==
ברנדנבורג נולד בסטוויסקי שבפולין והתיתם בגיל צעיר. בשנת 1909 נשלח ללימודים בישיבת לומז'ה, שם המשיך בלימודי הסמכה לרבנות עד שנת 1917, אז הוא פרש מטעמי בריאות. בעידוד אחיו, יוסף ברנדנבורג אשר למד פיסול אצל הרמן שטרוק, החל אף הוא לעסוק בפיסול.

בשנת 1920 נסע אל אחיו בברלין. שם, פיסל באבן ובעץ ולמד בבית הספר הגבוה לאמנויות שרלוטנבורג בברלין אצל הרמן שטרוק והוגו לדרר. בלימודיו עבר לטכניקה של כיוּר בחרס. בשנת 1933 (לפי מקור אחר, בשנת 1934) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא עבד כסתת אבן וכשרטט אדריכלי ועסק גם בהוראת אמנות. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 יצר פסלים בטכניקות שונות והציג את יצירותיו בגלריות לאמנות. 

בשנת 1940 זכה ב"פרס דיזנגוף" המוענק על ידי עיריית תל אביב לאמנים מצטיינים. 

ברנדבורג הירבה לעבוד בשיטה החדשה של "ראיה מסביב", שממוקדת ביצירת תחושת מרחב סביב הדמות המפוסלת. ניכרה בפיסולו השפעתו של הפסל הגרמני האקספרסיוניסטי ארנסט ברלך. הוא הרבה לפסל חיות ופסלו "אהבת אם", המציג קופה ובנה, נרכש על ידי עיריית תל אביב והוצג בגן החיות של תל אביב. תחום נוסף בו התמחה הוא אמנות תנכ"ית, וב-1966 הוציא ברדנבורג ספר בתחום בשם "התנ"ך בפיסול ובציור" בהוצאת אחיעבר .

ברנדנבורג היה נשוי לתהילה, אחות במקצועה. לזוג לא היו ילדים. לאחר מותו נתרמו פסליו, על פי צוואתו, למגוון מוסדות ציבור בישראל, כגון מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה, בית הספר החקלאי בעין כרם, גן החיות התנ"כי בירושלים (בו מוצג פסלו "כבשים"), בניין הסוכנות היהודית ועוד . 

מבקר האמנות חיים גמזו, כתב עליו בספרו "ציור ופיסול בישראל" (תשי"ז), כי "ראש ילדה" ו"התלהבות", הן המעולות ביצירותיו. 

מבקר האמנות גדעון עפרת כתב כי פסל האריה שפיסל ברנדבורג בשנת 1940, מאוסף אוניברסיטת חיפה, "עומד בשורה אחת עם מיטב האריות שפוסלו בארץ. האריה שלו עונה לאריות ההרלדיים הצעירים שלחמו בעוז נגד האריה הבריטי הישיש...לעומת אלה, האריה של ברנדנבורג זקן ועייף. לשאגה הגדולה של אריה האבן של מלניקוב מתל-חי עונה האריה הזקן של ברנדנבורג בראשו הגדול והכבד (הבולט מאוד לעומת גופו) והדומם. זהו אריה רוחני יותר, אנושי יותר, אך שמוט, נפול ועגום. זהו ארי יהודה המקונן על סבל אלפיים שנות גלות ושואה שבשיאן".<ref></ref>

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Dancing Hasid.jpg| "התלהבות" (Ecstasy) 
</gallery>

== ספרו ==

* יעקב ברנדבורג, התנ"ך בפיסול ובציור, הוצאת אחיעבר, תשכ"ז 1966.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
ליבוביץ

לֶיבּוֹביץ (בווריאציות שונות: ליבוביץ, לייבוביץ, לייבוביץ ולבוביץ) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש. זהו פטרונים שפירושו "בן לייב" (אריה).

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה
מצר סינגפור

מצר סינגפור (באינדונזית ובמלאית: Selat Singapura) הוא מצר ים באורך של 105 ק"מ וברוחב של 16 ק"מ, המחבר בין מצר מלאקה ממערב לבין ים סין הדרומי ממזרח. מצפון למצר שוכן האי סינגפור וחופיו הדרומיים של חצי האי המלאי, ומדרום הוא גובל באיי ריאו השייכים לאינדונזיה. נמל סינגפור, ששוכן בחופו הצפוני של המצר, הוא מהנמלים הגדולים בעולם בהיקף הפעילות שלו, והמצר, המחבר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, הוא מנתיבי הספנות העמוסים והצפופים בעולם. לצפיפות תנועת כלי השיט במצר תורמים רוחבו הקטן והאיים הרבים הפזורים בתחומו.

==ראו גם==
* מצר ג'והור

==קישורים חיצוניים==

* 

סינגפור
סינגפור
קטגוריה:אינדונזיה: מצרי ים
סינגפור
סינגפור
T-84

T-84 הוא טנק מערכה עיקרי מתוצרת אוקראינה. הוא פותח בחרקוב בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים, כפיתוח של טנק ה-T-80 הסובייטי, ובפיתוחו שולבו לקחים ממלחמת צ'צ'ניה הראשונה.

== מיגון ==
מיגונו של הטנק דומה לזה של ה-T-80 אם כי הצריח בנוי בצורה שונה (מכמה חלקים ולא יציקה אחת). בנוסף פלטות הבזוקה שונו כדי להגן על חלקים נוספים במזקו"ם. המיגון של ה-T-84 כולל גם מיגון ריאקטיבי מובנה KONTAKT-1 הרוסי. כמו כן מותקנת מערכת SHTORA הרוסית, היעילה במיוחד נגד טילי נ"ט מונחי לייזר.

בניגוד לרוב היצרנים בעולם השומרים בסוד את יכולות המיגון של הטנקים שלהם, מפעל חרקוב הציג את תוצאות הבדיקות בו הטנק התמודד מול מטענים חלולים ופגזים חודרי שריון. תוצאות הבדיקות (על פי דברי היצרן):
* שריון הצריח הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי יכולת חדירה של עד 1100 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי יכולת חדירה של עד 800 מ"מ שריון.
* שריון התובה (חלקו התחתון של הטנק) הצליח להתמודד מול מטענים חלולים בעלי חדירות שריון של עד 1000 מ"מ ופגזי חודר שריון בעלי חדירות של עד 740 מ"מ.

== חימוש ==
בטנק מותקן תותח\משגר טילים KAB-3, תותח זה הוא חיקוי אוקראיני לתותח ה-2A46 הרוסי. הטילים מדגם KOMBAT הם חיקוי של טילי ה-COBRA הרוסיים שה-T-80 מסוגל לשגר, אולם טווח הירי שלהם הוגדל עד 5,000 מטר. לטנק יש מערכות בקרת אש מתוצרת מערבית, אך מערכות התצפית והאמצעים לראיית לילה של הטנק הם חיקויים אוקראיניים של מערכות רוסיות.

בטנק מוטענת מערכת טעינה אוטומטית הדומה למערכות בטנקים מזרח-אירופיים אחרים. 28 פגזים מוכנים לטעינה במערכת, 5 פגזים נמצאים בחלקו האחורי של הצריח לטעינה ידנית במקרה שהמערכת מתקלקלת או נפגעת, ועוד 7 פגזים נמצאים מצידו השמאלי. הפגזים שאינם נמצאים בתוך המערכת חשופים לפגיעה במקרה שהטנק נחדר, דבר העלול להוביל להתפוצצות התחמושת והשמדת הטנק.

== מכירה וייצוא==
רכיבים מפרויקט ה-T-84 הוכנסו לטנקי T-80UD שנמכרו על ידי אוקראינה לפקיסטן, בנוסף לרכיבים נוספים כגון המנוע ומערכת השיבוש של הטנק (מתוצרת עצמית) שנמכרו לפרויקט האל-חאליד
צבא טורקיה ערך ניסויים בגרסה של הטנק מוסבת לתותח\משגר טילים 120 מ"מ אך לא בחר בטנק.

== גרסאות ==
=== טנק נושא גייסות ===
נבנה אב טיפוס עבור גרסה של טנק נושא גייסות הנושא את השם BTMP-84 ויכול לשאת בחלקו האחורי של הטנק 5 חיילי חי"ר הנכנסים דרך דלת אחורית.במצב כזה, ככל הנראה חטיבת הכוח עוברת לחלקו הקדמי של הטנק וישנה דלת כניסה אחורית לטנק. למעשה, המרכבה לדורותיו הוא הטנק היחיד מלבד ה-T-84 שלו יכולת לשאת חיילי רגלים בחלקו האחורי ובנוסף לשמש כטנק לוחם.

=== טנק גישור ===
על בסיס ה-T-84 נבנה אב טיפוס לטנק גישור לא ברור אם מדובר בטנק גישור שיישא גשר צמד קצר או גשר מספריים (מתקפל לשניים) ארוך יותר המאפשר לעבור מכשולים רציניים יותר.

=== טנק חילוץ ===
בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק חילוץ משוריין, בשל העובדה כי לו עבירות מעולה ומנוע חזק, דבר המאפשר לטנק לשאת ציוד רב גם בתנאי שטח קשים ומזג אוויר סוער במיוחד.

== T-84 Oplot-M ==

M=Modernized) Oplot-M T-84) הוא טנק מערכה מודרני מתוצרת אוקראינה המבוסס על ה-T-84. הטנק מצטיין בעבירות גבוהה ומנוע עוצמתי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.globalsecurity.org/military/world/ukraine/t-84.htm מידע על הטנק], מתוך אתר globalsecurity.org 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טנקי מערכה
קטגוריה:אוקראינה: צבא וביטחון
קטגוריה:אוקראינה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1994
יונקרס Ju 287

יונקרס Ju 287 היה מטוס ניסוי שנבנה על ידי יונקרס לצורך פיתוח הטכנולוגיה הנדרשת למפציץ סילוני רב-מנועי. הוא הונע על ידי ארבעה מנועי יומו 004, כלל כנפיים משוכות קדימה מהפכניות ונבנה תוך שימוש רב ברכיבי מטוסים אחרים. האב טיפוס שטס ואב טיפוס שני שבנייתו לא הושלמה נתפסו בידי הצבא האדום בשלהי מלחמת העולם השנייה והתכנון שוכלל בברית המועצות לאחר תום המלחמה.

ה-Ju 287 נועד לספק ללופטוואפה מפציץ שיוכל להימנע מיירוט בכך שיהיה מהיר יותר ממטוסי היירוט של האויב. תכנון הכנפיים המשוכות קדימה הוצע על ידי המתכנן הראשי של המיזם, ד"ר האנס ווק כדרך ליצירת עילוי נוסף במהירויות נמוכות - הכרחי עקב המגבלות של מנועי טורבו-סילון מוקדמים ברגעים הקריטיים של ההמראה והנחיתה. האב-טיפוס הראשון נועד להעריך את הקונספט, והורכב מגוף המטוס של ההיינקל He 177, הזנב של היונקרס Ju 388, כן נסע ראשי שנלקח מה-Ju 352, וגלגלי אף שנלקחו ממטוסי B-24 ליברייטור אמריקאיים שהתרסקו. שני מנועי היומו 004 ניתלו תחת הכנפיים, ושניים נוספים חוברו לצידי החלק הקדמי של גוף המטוס.

טיסות ניסוי החלו ב-16 באוגוסט 1944, ובהן הפגין המטוס תכונות שליטה טובות מאוד, אך גם חשפו חלק מהבעיות של כנף משוכה קדימה בתנאי טיסה מסוימים. תוצאות הניסויים לימדו כי מוטב יהיה לרכז יותר ממסת המנועים תחת הכנפיים, לקח שיושם באבות הטיפוס הבאים. אלו נועדו להיות מונעים על ידי מנועי HeS 11, אולם עקב בעיות פיתוח, נבחר מנוע ה-BMW 003 במקומו. אבות הטיפוס השני והשלישי נועדו להיות מונעים על ידי שישה מנועים כאלו, הראשון עם אשכול של שלושה מנועים תחת כל כנף, והאחרון עם שני מנועים תחת כל כנף ועוד שני מנועים מחוברים משני צדיו של גוף המטוס, בדומה לאב טיפוס הראשון. מטוסים אלו נועדו להיות מורכבים מגופי מטוס חדשים וייעודיים למטרתם, והאב טיפוס השלישי נועד לשאת גם חימוש ולשמש כמטוס פיתוח לגרסאות הייצור.

אולם, בטרם הושלם האב טיפוס השני, השתלט הצבא האדום על מפעל יונקרס. ווק ואנשיו, ביחד עם שני אבות הטיפוס, נלקחו לברית המועצות. שם, הושלם האב טיפוס השני והוטס ב-23 במאי 1947. נגזרת סופית ומוגדלת של המטוס שכונתה OKB-1 EF 140 נוסתה ב-1949 אך ננטשה תוך זמן קצר.

==מאפיינים (Ju 287 V1)==
===מאפיינים כלליים===
*צוות: 2 (טייס וטייס משנה)
*אורך: 18.30 מטר (60 רגל)
*מוטת כנפיים: 20.11 מטר (65 רגל 11 אינץ')
*גובה: 4.70 מטר (15 רגל)
*שטח כנף: 61 מטר<sup>2</sup> (655 רגל<sup>2</sup>)
*משקל ריק: 12,500 ק"ג (27,500 ליברות)
*משקל טעון: 20,000 ק"ג (44,000 ליברות)
*הנעה: 4 מנועי טורבו-סילון מדגם ג'מבו 004B-1, תוצרת יונקרס, בעלי דחף של 8,825 קילו-ניוטון (1,984 ליברות-כוח) כל אחד

===ביצועים===
*מהירות מרבית: 560 קמ"ש (348 מיל/שעה)
*טווח: 1,570 ק"מ (980 מיל)
*סייג רום: 9,400 מטר (30,000 רגל)
*קצב טיפוס: 575 מטר/דקה (1,840 רגל/דקה)

קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת גרמניה
קטגוריה:יונקרס
מצר ג'והור

גשר סינגפור-גוהור, אחד משני הגשרים המחברים בין סינגפור ליבשה. מראה לעבר העיר ג'והור בהרו
הגשר השני בין מלזיה וסינגפור
מצר ג'והור הידוע גם כמצר טבראו (במלאית Selat Johor או Selat Tebrau) הוא מצר ים המפריד בין האי סינגפור לבין מדינת ג'והור במלזיה השוכנת על חצי האי המלאי. רוחבו של המצר כקילומטר בודד במרכזו, ואורכו כ-55 ק"מ. בשני קצותיו מתחבר מצר ג'והור עם מצר סינגפור. בצידו המזרחי של המצר נשפך אליו נהר קואלה ג'והור, ובאזור זה שוכנים מספר איים שהחשובים שבהם, הם האי אובין (Pulau Ubin) והאי טקונג (Palau Tekong) השייכים לסינגפור.

לרוחבו של המצר נמתחים שני גשרים המחברים את סינגפור ליבשת אסיה:

גשר ג'והור-סינגפור (מלאית Tambak Johor) שאורכו 1,056 מטר, הושלם בשנת 1923 לאחר ארבע שנות בניה. בשנת 1942 נהרס חלק מהגשר באופן יזום כדי למנוע מהיפנים לפלוש אל סינגפור, אך הוא נבנה מחדש לאחר שהיפנים כבשו את האי. על הגשר עוברים כביש אגרה, מסילת רכבת, נתיב להולכי רגל וצינורות המספקים מים לסינגפור. על הגשר עוברים כ-60,000 כלי רכב ביום רגיל, ובסופי שבוע וחגים הוא סובל מעומסי תחבורה כבדים. בשל כך שהגשר ממוקם סמוך לפני הים, הוא אינו מאפשר מעבר כלי שיט מתחתיו. בשנת 2003 בקשה מלזיה להחליף את הגשר הקיים בגשר חדש וגבוה יותר אשר יאפשר תנועת כלי שיט מתחתיו ויקל על עומסי התנועה בתחומה. שתי המדינות לא הצליחו להגיע לעמק השווה בעניין זה, והדבר גרם למתיחות ביחסיהם. לבסוף, בשנת 2006 ירד נושא החלפת הגשר מהפרק.

בחלקו המערבי של המצר נבנה גשר נוסף המכונה "הגשר השני בין מלזיה וסינגפור" (מלאית Laluan Kedua Malaysia-Singapura). גשר זה נפתח לתנועה בשנת 1998 כדי להקל על עומסי התנועה בגשר ג'והור-סינגפור. אורכו של גשר זה הוא 1,920 מטר והוא כולל שלושה מעברים לכלי שיט שהגדול שבהם הוא ברוחב של 75 מטר ובגובה של 25 מטר.

==ראו גם==
* מצר סינגפור

==קישורים חיצוניים==

* 

ג'והור
ג'והור
ג'והור
ג'והור
ג'והור
גן דניאל

גן דניאל או גן העיר הוא גן המצוי בחלקו המזרחי של מתחם קריית עיריית ירושלים, דרומית לכיכר ספרא שבירושלים. הגן, יחד עם מבואת הדקלים מפריד בין בנייני העירייה (למעט בניין עיריית ירושלים ההיסטורי) לבין רחוב יפו.

==היסטוריה==
הגן בתקופת המנדט הבריטי, בתכנונו של [[קליפורד הולידיי]]
הגן הוקם בשנת 1891 על שטח שהיה בבעלות עיריית ירושלים באותה עת, ונחנך רשמית בשנת 1892. לאחר הקמתו שימש הגן כמגרש מסדרים, ונועד להיות כיכר עירונית בסגנון אירופאי. הגן כלל בריכת נוי וסככת עץ (גזיבו) בה נגנה תזמורת הצבא הטורקי המקומית מדי שבוע. באותה עת נקרא הגן "פארק ג'מאל פאשה". בעיתון החבצלת נכתב:

לאחר הכיבוש הבריטי של העיר, והקמת מועצת העיר המודרנית, החליטו השלטונות המוניציפליים הבריטיים להעביר את העירייה ממקום מושבה לאתר חדש, והחלו בהקמת בנייני השלטון בעיר בסמוך לגן וסביבו (בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי, בניין הדואר המרכזי). במסגרת בנייה מימסדית זו, שונה עיצוב הגן ונבנה מחדש בסגנון הבינלאומי ובסגנון אר דקו. הגן המחודש תוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי, שתכנן את בניין החברה התנ"כית בגבול הגן ובהמשך גם את בניין העירייה הסמוך. הוא עיצב את פנסי התאורה של הגן בסגנון אר דקו.

לאחר מלחמת העצמאות נותרו הגן ובניין העירייה שלידו בצידה המערבי (הישראלי) של ירושלים המחולקת, סמוך מאוד לקו העירוני. ראש עיריית ירושלים באותה עת היה דניאל אוסטר, ובהמשך שונה שם הגן מ"גן העיר" ל"גן דניאל" על שמו.

"ראש מודרני" - פסלו של הפסל [[רוי ליכטנשטיין]]
בשנת 1957 הוקם על אחד מקירות הגן פסיפס המתאר את מפת העיר ירושלים מעשה ידי האמנית נעמי הנריק. הפסיפס נקרא "ירושלים, הרים סביב לה". עם הקמת כיכר ספרא הוחלט "לפתוח" את הגן לעבר רחוב יפו. חומות הגן פורקו (והפסיפס הוסר), ורק פנסי האר דקו נותרו.

בשנת 1997 הוצב בגן דניאל הפסל 'ראש מודרני' מעשי ידי האמן האמריקני רוי ליכטנשטיין. הפסל, שגובהו כ-10 מטרים, עשוי נירוסטה ואלומיניום ומציג ראש ובלורית המורכבים מצורות גאומטריות. פסל זה הוא מעין יצירת המשך לפסל 'הראש' שהוצב על ידי ליכטנשטיין כמה שנים קודם לכן בברצלונה. לאחר הצבת הפסל ראו בו אנשים את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין "יפה הבלורית והתואר". האמן האמריקני ליכטנשטיין, שהכיר את רבין אישית, תרם את הפסל (אותו חיבב רבין במיוחד) לזכרו לאחר הרצח בנובמבר 95'. לצד הפסל מוטבע על לוח הכיתוב: "לזכרו של יצחק רבין".

==לקריאה נוספת==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/picture/archiv/bigpic.asp?id=8662&flag=1&ot= גן דניאל] באתר גלריית התמונות של עיריית ירושלים
* [http://www.jerusalem.muni.il/muni/cityhall/city_hall.htm מיקום גן דניאל] באתר עיריית ירושלים

*
דניאל, גן
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:רחוב יפו
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן קליפורד הולידיי
בולוס פמפיגואיד

בולוס פמפיגואיד (Bullous pemphigoid) היא מחלה אוטואימונית (אוטואימונית) המופיעה כמחלת עור. המחלה מתבטאת בהופעת שלפוחיות ובועות על גבי העור. נמצאת ב עם מחלת פמפיגוס.
המחלה שכיחה יותר מפמפיגוס ולרוב מתבטאת במהלך של התלקחויות והחלמות ולבסוף עוברת תוך 10 שנים.

הנגעים מופיעים לרוב במפשעות, בתי שחי ואזורים פלקסוריים (מתכופפים) של הגפיים. לעיתים קרובות נראה רק הופעה של פריחה ללא הופעת שלפוחיות.

הפגיעה היא פעילות של נוגדנים עצמיים מסוג IgG ומערכת המשלים כנגד אנטיגן הנקרא בולוס פמפיגואיד המצוי בשכבה החלבונית המחברת בין תאי העור לשכבת הבסיס של העור (המידסמוזום). התגובה בין הנוגדן לאנטיגן גורמת לשפעול מערכת המשלים ולימפוציטים הגורמים להפרשת אנזימים פרוטאוליטיים (אנזימים הורסי חלבונים) ההורסים את הרקמה הבסלית (שכבת הבסיס).

== הבדלה מפמפיגוס ==

* מופיעה בגיל מתקדם יותר
* אין הופעת נגעים בפה
* השלפוחיות מוצקות יותר ומקובעות, אין הופעת סימן ניקולסקי (שפשוף העור גורם לקילופו וזאת בשל היפרדות שכבות העור)
* בבדיקה פתולוגית לאחר ביופסיה מוצאים שקיעה שונה של האנטיגנים - לאורך הצומת האפידרמלי-דרמלי (בין שכבות עור) בצורה ליניארית (בניגוד לצביעה בצורת רשת בפמפיגוס).

== טיפול ==
בדומה לפמפיגוס המחלה מטופלת בתכשירים העובדים על דיכוי מערכת החיסון וסטרואידים אך במינון נמוך יותר.
לעיתים משלבים עם הטיפול המדכא את מערכת החיסון גם טיפול אנטי דלקתי כדי לייעל את הטיפול (יצירת סינרגיה).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הפרעות שלפוחתיות
קטגוריה:מחלות אוטואימוניות
SECAM

שיטות שידור [[PAL ,NTSC ו-SECAM ופריסתם על הגלובוס]]

SECAM (ראשי תיבות של Systeme Electronique Couleur Avec Memoire) היא שיטת שידור טלוויזיה המקובלת במדינות ברית המועצות לשעבר, צרפת ומספר מדינות באפריקה.

טכנולוגיית ה-SECAM פותחה בצרפת, והוכנסה רשמית לשימוש ב-1 באוקטובר 1967 על ידי הערוץ השני - Chaine 2 - של שירות השידור הצרפתי ORTF מה שהפך ברבות השנים לערוץ המסחרי France 2.

הרזולוציה בשיטת שידור זו היא 720x576, בדומה ל-PAL.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תקני וידאו
אדולף שטרן

ד"ר אדולף (אבנר) שטרן (Adolphe Stern; 6 בנובמבר 1848–1931), סופר, מתרגם, עורך דין מוציא לאור, תעשיין ופוליטיקאי יהודי רומני, המנהיג החילוני של יהדות בוקרשט והחבר היהודי הראשון בפרלמנט הרומני.

== קורות חיים ==
שטרן למד משפטים בלייפציג וקיבל תואר דוקטור. הוא תרגם מגרמנית ומאנגלית לרומנית את שילר ואת המלט מאת שייקספיר. בשנת 1871 ייסד את העיתון הגרמני-רומני "רומנישה פוסט" (Rumänische Post). הוא תרגם לעיתון הגרמני "בוקרשטר סלון" טקסטים מיצירתו של וסילה אלכסנדרי וגם מיוצרים אחרים. כשנתיים לאחר מכן בשנת 1873 נבחר לשמש כמזכיר בחברת אחוות ציון בבוקרשט. 

במאי 1885 ביקש וקיבל רישיון להקמת בית חרושת לגפרורים בגאלאץ.

ב-1909 התמנה לנשיא התאחדות יהודי רומניה והנהיג אותה עד 1919.

בפסח 1910 ערך שטרן מסע לארץ ישראל ובשובו לרומניה הירצה על רשמיו מהנסיעה וחלק מחמאות לציונות. להבדיל מהתנועה הציונית של יהדות רומניה, ובמעמדו זה הוביל ביהדות רומניה את הזרם שביקש נתיבות להשתלב, כמו שעשה יחד איתו וגם אחריו וילהלם פילדרמן.

== מספריו ==
* 1915 Din viaţa unui evreu-român "מחייו של יהודי רומני", זכרונות.
* 1921 Însemnâri din viaţa mea "רישומים במהלך חיי", זכרונות.
* 1929-1931 După şapte decenii "אחרי 7 עשורים", זכרונות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* פריטים ארכיוניים: [http://beta.nli.org.il/he/archives/NNL_ARCHIVE_AL004056071/NLI מסמכים אישיים של אדולף שטרן, כגון התכתבויות וטיוטת מאמרו על בני ישראל הבריטים] בארכיון הספרייה הלאומית. (רישום באנגלית)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:מתרגמים רומנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט הרומני
קטגוריה:ילידי 1849

קטגוריה:נפטרים ב-1931
מיכאיל קוגלניצ'אנו

מיכאיל קוגלניצ'אנו (ברומנית: Mihail Kogălniceanu; 6 בספטמבר 1817, יאשי - 1 ביולי 1891, פריז) היה מדינאי רומני, היסטוריון ופובליציסט.

הוא נבחר כראש ממשלת רומניה ב-11 באוקטובר 1863, לאחר איחוד הנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה.

לאחר כישלונו לבצע רפורמות בנושא הקרקעות, התפטר בשנת 1865 מתפקידו.

שדה התעופה הבינלאומי בקונסטנצה נקרא על שמו.

== לקריאה נוספת ==
* אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יאשי: אישים
קטגוריה:שרי החוץ של רומניה
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:שרי הפנים של רומניה
קטגוריה:רומנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1817
קטגוריה:נפטרים ב-1891
נואוס

נואוס (מיוונית: νόος) בפילוסופיה ובדת הוא שכל או אינטלקט.

מתוך ה"נואוס" מופיעה רוח העולם, ממנה נובע היקום המתגלה.

הפילוסוף אדמונד הוסרל השתמש בביטוי "נואטי" כדי להתייחס לפעולה מכוונת של התודעה, האמונה, הרצון, שנאה ואהבה.

==ראו גם==
* התכוונות (פילוסופיה)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
מנוחה נכונה (עמותה)

שלט הכניסה לבית העלמין "מנוחה נכונה" ב[[כפר סבא]]
שמאל
שמאל
מנוחה נכונה לכולם היא עמותה לקבורה אזרחית בישראל - קבורה שאינה כפופה לכללי דת כלשהי. במקביל אליה פועלות בישראל עמותות אחדות לקידום קבורה אזרחית ביישובים שונים: "מנוחה נכונה - פתח תקווה", "מנוחה נכונה - נס ציונה" וכו'.

== היסטוריה ==
העמותה הוקמה ב-1986 על ידי בועז מואב במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו, ובסמוך למקום מגוריו. שם העמותה שאוב מתפילת האשכבה "אל מלא רחמים".

בעקבות מאמציה נחקק ב-1996 חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית. בשנת 1999 החלה העמותה להפעיל בבאר שבע את בית העלמין החילוני הראשון. ומאז שנת 2006 פועלת חלקה אלטרנטיבית של מנוחה נכונה גם בקריית טבעון. בחודש מאי 2009 התחיל לפעול בית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא, זהו בית העלמין האזרחי הציבורי הראשון ברשות מקומית במרכז הארץ. בשנת 2012 שינתה העמותה את שמה ל"מנוחה נכונה לכולם", יוזם שינוי השם היה מר שלום נוי, מקים בית העלמין האזרחי ויו"ר העמותה באותה עת, אשר פעל בכנסת ובערכאות משפטיות להקמת בתי עלמין אזרחיים בכל רחבי ישראל. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם עמותות מקומיות כעמותת גג לבתי עלמין אזרחיים בכל הארץ.
על בסיס שינוי השם ובמטרה לשנות את מדיניות העמותה, הוגשה עתירה על ידי עיריית כפר סבא וחברה קדישא המקומית נגד עמותת מנוחה נכונה לכולם. לאחר כשמונה שנים פסק בית המשפט בסוף שנת 2020 כי אין בכוונתו להתערב בנושא.

מנכ"לית העמותה היום היא ברכה לוי, ויו"ר העמותה הוא ערן גרינברג.

== חזון העמותה ==
העמותה פועלת על פי הקווים המנחים הבאים:
* אין לכפות אמונות ומנהגי קבורה על הנפטר ועל משפחתו.
* יש לנהוג בסובלנות כלפי כל זרם דתי וכל זרם חילוני באשר הוא.
* אלה המעוניינים בטקס חילוני או דתי, בנוסח כלשהו, ראויים לקיום טקס על פי רצונם.

פעילות העמותה כוללת:
* איתור שטחי קבורה, לתכנון בתי עלמין ולהפעלת שירותי קבורה אזרחית בכל הארץ.
* עריכת הלוויה בהתאם לרצון הנפטר וקרוביו.

העמותה אינה שוללת טקסי קבורה דתיים ומאפשרת למעוניינים בכך להיקבר בחלקה המיועדת ליהודים בלבד.

== מנוחה נכונה כפר סבא ==
"מנוחה נכונה כפר סבא" הוא בית עלמין אזרחי יהודי, המופעל על ידי העמותה. בית העלמין החל לפעול במאי 2009 במזרח העיר כפר סבא.

==ראו גם==
* :קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.youtube.com/watch?v=SedgjdWkNVQ&feature=youtu.be סרט:] מעמד פרידה מהשחקן אברהם מור וטקס ההלוויה בבית העלמין 'מנוחה נכונה' בכפר סבא.
* [https://web.archive.org/web/20161223132345/http://www.guidestar.org.il/GS_Search?s=מנוחה+נכונה&lang=iw עמותות "מנוחה נכונה"] באתר "גיידסטאר"

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני קבורה בישראל
המפלגה הרקסיסטית

המפלגה הרקסיסטית הייתה מפלגה פשיסטית שפעלה בבלגיה מ-1935 ועד 1945 בהנהגת הסופר לאון דֶגְרֶל. המפלגה דגלה באנטישמיות, קורפורטיזם, אנטי-קומוניזם, אנטי-ליברליזם ובערכים קתולים.

שורשי המפלגה נעוצים באידאולוגיה קתולית בשם כריסטוס רקס (המקבילה הלטינית של "מלך המשיח") שקראה לשילוב הדת הקתולית במדינה. כמו כן, המפלגה הושפעה מהאידאולוגיה הפשיסטית ושאלה ממנה רעיונות כגון קורפורטיזם והתנגדות לדמוקרטיה ולקומוניזם.

== היסטוריה ==
המפלגה הרקסיסטית נוסדה בולוניה שבבלגיה בשנת 1930 על ידי לאון דגרל, ציבור המצביעים שלה היה בעיקר וולוני אך המפלגה התמודדה גם בפלנדריה וגם בולוניה, אך כאמור מעולם לא השיגה הצלחה רבה מחוץ לולוניה ובריסל.

אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 החלה התקרבות אידאולוגית של הרקסיזם לנאציזם. בהשראת המפלגה הנאצית, החלו הרקסיסטים לשלב אנטישמיות בתעמולתם וקיבלו סיוע כספי מגרמניה הנאצית. כמו כן, ההתקרבות לנאציזם גרמה לדחיקת האלמנטים הקתולים עד היעלמותם המוחלטת.

בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-1936, זכתה המפלגה הרקסיסטית ב-12 מושבים בסנאט ו-21 מושבים בבית הנבחרים, אולם כוחה החל להיחלש, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה היו לה רק ארבעה נציגים בבית נבחרים ואף לא נציג אחד בסנאט.

עם הפלישה הגרמנית לבלגיה בשנת 1940 פרצו חילוקי דעות במפלגה בין הפלג הקתולי שהיה מעוניין להתנגד לגרמנים לבין הפלג הפרו-נאצי שהיה מעוניין בשיתוף פעולה איתם על בסיס הזדהותם האידאולוגית. מנהיג המפלגה דגרל נעצר בחשד לשיתוף פעולה. לאחר שהגרמנים כבשו לחלוטין את בלגיה וצרפת, דגרל חזר למולדתו ובנה מחדש את המפלגה הרקסיסטית כמפלגה נאצית-לאומנית-אנטישמית וחבריה היו משתפי פעולה עם שלטונות הכיבוש הנאצים. הוא אף הקים את הלגיון הוולוני שנלחם בחזית המזרחית במסגרת הוואפן אס אס.

עם כניעת גרמניה הנאצית ושחרורה של בלגיה בשנת 1945 חדלה המפלגה מלהתקיים.
דגל המפלגה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלגיה: מפלגות שמרניות
רקסיסטית
קטגוריה:מפלגות אנטישמיות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1935
האגודה לתרבות ולמדע של היהודים

עמוד השער של "כתב העת לחכמת ישראל" (Zeitschrift für Die Wissenschaft des Judentums) משנת 1822]]
האגודה לתרבות ומדע של היהודים (בגרמנית: Verein für die Cultur und die Wissenschaft der Juden) נחשבת לצעד הראשון של מדעי היהדות באקדמיה המודרנית, בניסיונם של חוקרים יהודיים להגדיר ולפתח תחום אקדמי מחקרי עצמאי: חכמת ישראל. האגודה הוקמה על ידי מספר משכילים יהודים-גרמנים על רקע פרעות "הפ-הפ" – פרעות שהחלו בבוואריה באוגוסט 1819. בין המייסדים: יום-טוב ליפמן צונץ, אדוארד גנז (בן למשפחה יהודית עשירה מברלין, דוקטור למשפטים ותלמידו הקרוב של הפילוסוף הגל), , , (איש עסקים), והיינריך היינה (גם הם תלמידים של הגל).

מטרת האגודה הייתה לקרב את היהודים לתרבות הכללית, מבלי להתנתק מדתם ולהתנצר. האגודה שאפה לעסוק במחקר ההיסטוריה, הספרות, הדת וההוויה היהודית, תוך חינוך דור צעיר כך שבאמצעות "תרבות וחינוך יביאו את היהודים ליחסים הרמוניים עם האומות והתקופה בה הם חיים". חברי האגודה, מהם כחמישים מחשובי ההוגים היהודים ובכללם היינריך היינה, שכינה את המייסדים "ישראל הצעיר", ניהלו דיונים על הדרך שבה יש לפעול, נושאים הראויים לשינוי במנהגים ודרך התנהלות חיי היהודים, וכיצד להנחיל תרבות זו לצעירים יהודים, אשר יצאו מהגטו הרוחני והפיזי מבלי צורך להמיר את דתם. ככלל ראשון קבעו לעצמם שלא יתנצרו. באופן מעשי ייסדו כתב עת בעריכתו של צונץ, הקימו מכון מחקר וניהלו בית ספר.<ref>[https://merhav.nli.org.il/permalink/f/hoeush/NNL-Journals21274610170005171 Zeitschrift für die Wissenschaft des Judenthums (1822-1823).] קישור לסריקה של כתב העת באתר הספרייה הלאומית.</ref>

למרות השאיפות הגדולות הם חסרו את הכריזמה הדרושה להרים משא זה. חלק מהדיונים שלהם עסקו בסוגיות פילוסופיות מבית מדרשו של הגל ואף קשרו קשר עם מרדכי מנואל נח, אבי הרעיון להקמת מדינה יהודית במדינת ניו יורק בארצות הברית ("אררט"). הם גם לא חסכו בביקורת עצמית שהייתה נגועה בסטריאוטיפים של שנאת ישראל. ד"ר צבי גרץ, ההיסטוריון היהודי בן תקופתם, כתב עליהם בספרו "דברי ימי ישראל": 
עיתונם נסגר לאחר שנה מחוסר תקציב. אדוארד גנז נטש את הדרך והתנצר אחרי מאבק ארוך להשגת משרה באוניברסיטה. בשנת 1829 באה האגודה לקִצהּ. צונץ המשיך בדרכה של האגודה בהמשיכו לעסוק ולפתח את "המדע של היהודים" או "חכמת ישראל" (Wissenschaft des Judentums).

== לקריאה נוספת ==
* מיכאל ברנר ואחרים, תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, כרך ב': אמנציפציה ואקולטורציה, 1780-1871, מרכז זלמן שזר, 2000.
* רחל ליבנה-פרוידנטל, האיגוד: חלוצי מדע היהדות בגרמניה, מרכז זלמן שזר ומכון ליאו בק, 2018.

== קישורים חיצוניים ==
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהדות גרמניה: ארגונים
קטגוריה:חכמת ישראל
קטגוריה:תרבות יהודית
האוקאז של ואלוייב

האוּקאז של ואלוייב (באוקראינית: Валуєвський указ; ברוסית: Валуевский указ) היה אוקאז (צו) סודי מה־18 ביולי 1863 שנכתב בידי שר הפנים של האימפריה הרוסית, פיוטר ואלוייב, שעצר חלק גדול מהפרסומים בשפה האוקראינית.

באותה תקופה באימפריה הרוסית לא נחשבה האוקראינית לשפה בפני עצמה, אלא לניב של הרוסית שכונה "רוסית קטנה". בד בבד התקיימו באותם ימים גם השפות האחרות, שכונו "רוסית לבנה", היא הבלארוסית של ימינו, ו"רוסית גדולה", היא הרוסית של ימינו.

על פי הצו, הסיבה לתפוצתם הגוברת של ספרי לימוד באוקראינית ואודותיה היא הנטיות הבדלניות של האוקראינים, והדבר נעשה בהשפעת הפולנים, למען האינטרסים הפוליטיים שלהם. האוקאז קובע ש"שפה רוסית-קטנה נפרדת מעולם לא הייתה, איננה קיימת, ולא תוכל להיות", ושמדובר ברוסית שהתקלקלה בהשפעת הפולנית.

הצו אסר על פרסום ספרי לימוד וספרי קריאה למתחילים באוקראינית, אך התיר את המשך פרסומה של ספרות יפה בשפה זו. בשנת 1876 נאסרה כליל הדפסה של תכנים באוקראינית באוקאז אמס (אוקראינית: Емський указ).

== קישורים חיצוניים ==

* הטקסט המלא של האוקאז בוויקיטקסט ברוסית

קטגוריה:האימפריה הרוסית: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינית
קטגוריה:צווים
אנדרו בל

אנדרו בל (באנגלית: Andrew Bell; 1726 – 1809) היה חרט ומדפיס סקוטי, שייסד את האנציקלופדיה בריטניקה יחד עם קולין מקפרקוהר.

בל היה דמות ססגונית. הוא התנשא לגובה של 54 אינצ'ים (כ-1.35 מ') בלבד, היו לו רגליים עקומות ואף ענקי, ולעיתים, כאשר מישהו היה בוהה באפו, הוא היה מדגישו בעזרת מסכת-נייר. בל החל את הקריירה שלו כחרט סמלים ושמות על קולרי כלבים. בניגוד גמור לקומתו הנמוכה, הוא בחר במכוון לרכוב על הסוס הגבוה ביותר שניתן היה למצוא באדינבורו, ממנו היה נוהג לרדת בעזרת סולם, לקול תשואות העוברים והשבים.

בל הכין בעצמו כמעט את כל לוחות הנחושת המחורטים בעבור המהדורות הראשונה עד הרביעית של האנציקלופדיה בריטניקה: 160 בעבור הראשונה, 340 בעבור השנייה, 542 בעבור השלישית ו-531 בעבור הרביעית. בניגוד לכך, את 50 לוחות התוסף למהדורה השלישית הכין החרט D. Lizars. בעבור המהדורה הראשונה של האנציקלופדיה בריטניקה יצר אנדרו בל שלושה עמודי-תחריט מלאים ומדויקים אנטומית המתארים אגן נשי מבותר ועוברים ברחם, לאיור ערך המיילדות; איורים אלה זעזעו את ג'ורג' השלישי מלך בריטניה והוא ציווה על תלישתם מכל עותקי האנציקלופדיה.

לאחר מותו של מקפרקוהר בשנת 1793, רכש בל את שארית אחוזי השליטה בשותפות מיורשיו ונעשה לבעלים היחיד של הבריטניקה עד למותו בשנת 1809. בינו לבין בנו החורג, תומאס בונאר, נתגלעו חילוקי דעות קשים, ובל סירב להחליף עמו מילה בעשר השנים האחרונות לחייו.

==לקריאה נוספת==

<div style="direction: ltr;">
* Kogan, Herman (1958). The Great EB: The Story of the Encyclopædia Britannica. Chicago: The University of Chicago Press. Library of Congress catalog number 58-8379.
</div>

==קישורים חיצוניים==

[https://www.britannica.com/biography/Andrew-Bell-Scottish-publisher Andrew Bell ] באתר אנציקלופדיה בריטניקה
* 

קטגוריה:אמנים בריטים
קטגוריה:מדפיסים
קטגוריה:אנציקלופדיה בריטניקה
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:הנאורות הסקוטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1726
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1809
אלסנדרו סטראדלה

אלסנדרו סטראדלה (באיטלקית: Alessandro Stradella; 3 באפריל 1639 - 25 בפברואר 1682) היה מלחין איטלקי מאמצע הבארוק.

== חייו ==
לא הרבה ידוע על ראשית חייו, אבל מוצאו ממשפחה אריסטוקרטית, הוא למד בבולוניה וכבר עשה לו שם כמלחין בגיל 20, בהזמנת המלכה כריסטינה משוודיה. ב-1667 עבר לרומא, שם חיבר יצירות רבות, בעיקר מוזיקת קודש, והחל לחיות חיי הפקרות. יחד עם חבר ניסה למעול בכספי הכנסייה הקתולית, אבל זממו התגלה. הוא נמלט מהעיר וחזר רק לאחר זמן רב, כשחשב שאין נשקפת לו עוד סכנה. לרוע מזלו, פרשיות רבות שניהל בחוסר דיסקרטיות עם נשים החלו להקים לו אויבים בקרב בעלי הכוח וההשפעה בעיר, והוא נאלץ לעזוב את רומא לצמיתות.

ב-1677 נסע לוונציה, שם שכר אותו אציל רב-עוצמה כמורה למוזיקה לפילגשו. כצפוי, לא עבר זמן רב וסטראדלה הסתבך איתה ונאלץ להימלט כשקשר האהבהבים שלהם נחשף. אבל הפעם שכר האציל כנופיית בריונים לעקוב אחר ולהרגו, מעשה שהיה רחוק כחוט השערה מהוצאתו לפועל. סטראדלה פנה לג'נובה, שם כתב אופרות וקנטטות; הוא הסתבך שוב בקשר אהבהבים עם אישה בלתי מתאימה והפעם הצליח המתנקש השכיר לתפוס אותו בפיאצה באנקי ולדקור אותו למוות.

השפעתו של סטראדלה כמלחין הייתה עצומה בשעתה, אם כי במאה הבאה העיבו על תהילתו קורלי, ויולדי ואחרים. קרוב לוודאי, שחשיבותו הגדולה ביותר היא בהמצאת הקונצ'רטו גרוסו: אומנם קורלי, באופוס 6 שלו, היה הראשון לפרסם יצירות בשם זה, אבל סטראדלה השתמש בצורה זו בבירור במועד מוקדם יותר, באחת הסונאטות שלו לויולה דה גמבה. בהתחשב בכך, שהשניים הכירו איש את רעהו, סביר להניח שהייתה כאן השפעה ישירה.

סטראדלה כתב לפחות שש אופרות וכן מספר רב של קנטטות ואורטוריות. כמו כן כתב 27 יצירות אינסטרומנטליות נפרדות, רובן לכלי קשת ובסו קונטינואו, ובאופן טיפוסי, בצורת הסונאטה דה קייזה.

חייו הססגוניים ומותו העקוב מדם יצרו ללא ספק סיפור עלילה, הראוי לאופרה בזכות עצמו. שלושה מלחינים יצרו אופרות המבוססות על חייו, והמפורסם בהם הוא פרידריך פון פלוטו ב"אלסנדרו סטראדלה" שלו (המבורג, 1844).

מבקר המוזיקה פיליפו פיליפי כתב עבודת מחקר על יצירות סטראדלה.

==מראי מקום וקריאה נוספת==

<div style="direction: ltr;">

* "Alessandro Stradella", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Carolyn Gianturco: "Alessandro Stradella", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed March 13, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
*[http://www.1911encyclopedia.org/S/ST/STRADELLA_ALESSANDRO.htm Encyclopaedia Britannica 1911:] "Alessandro Stradella"
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1643
קטגוריה:נפטרים ב-1682
ג'ובאני לגרנצי

ג'ובאני לגרנצי (באיטלקית: Giovanni Legrenzi; הוטבל ב-12 באוגוסט 1626 - 27 במאי 1690) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בתקופת הבארוק. לגרנצי היה אחד המלחינים החשובים ביותר בוונציה בסוף המאה ה-17, שהשפעתו על התפתחות ניבי הבארוק המאוחר באיטליה הצפונית הייתה רבה עד מאוד.

==חייו==
לגרנצי נולד בקלוּזוֹנֶה, סמוך לברגאמו ואת הכשרתו המוקדמת קיבל כנראה בקלוזונה. הוא שימש נגן עוגב 
בכנסיית סנטה מריה מג'ורה בעיר זו משנת 1645 עד 1656. ב-1656 התמנה למשרת מאסטרו די קאפלה באקדמיה דלו ספיריטו סנטו בפרארה, שם נשאר עד 1665. בין השנים 1665 ו-1681 אין כמעט תיעוד לפעולותיו, אבל ייתכן שלימד באוספדאלה דאי מנדיקאנטי בוונציה בחלק מתקופה זו. בערים רבות, ביניהן וינה, מילאנו, פארמה, בולוניה וונציה דחו את פנייתו לקבלת משרה; הוא מצדו דחה הצעות עבודה במודנה ובברגאמו.

ב-1681 התקבל לכנסיית סאן מרקו בוונציה כעוזר למאסטרו די קאפלה, שאת מקומו תפס בשנת 1685. בין תלמידיו שם היו פרנצ'סקו גספאריני, אנטוניו לוטי, אנטוניו קלדרה וג'ובאני וריסקינו.

==מוזיקה==
לגרנצי כתב ברוב הסוגות שהיו מקובלות בצפון איטליה בשלהי המאה ה-17, כולל אופרה, מוזיקת קודש ווקאלית ומוזיקה אינסטרומנטלית מסוגים שונים.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Eleanor Selfridge-Field, Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi. New York, Dover Publications, 1994. 
* Stephen Bonta: "Giovanni Legrenzi", [http://www.grovemusic.com Grove Music Online] ed. L. Macy (Accessed June 27, 2005), (subscription access)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cpdl.org/wiki/index.php/Giovanni_Legrenzi מלחניו של לגרנצי], תווים וקטעי שמע
* 

קטגוריה:נגני עוגב איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:ילידי 1626
קטגוריה:נפטרים ב-1690
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
המרקיז דה לופיטל

גיום פרנסואה אנטואן, המרקיז דה לוֹפּיטָל (בצרפתית: Guillaume François Antoine, Marquis de l'Hôpital; 1661 – 2 בפברואר 1704) היה מתמטיקאי צרפתי. זכה לפרסום בזכות כלל לופיטל, כלל בחדו"א שעוסק בחישוב גבולות שצורתם אינה מוגדרת.

==ביוגרפיה==
דה לופיטל נולד בפריז בירת צרפת. התחתן עם מארי שרלוט דה רומילי. בתחילת חייו הוא תכנן קריירה צבאית, אבל ראייה חלושה גרמה לו לשנות כיוון וללמוד מתמטיקה. הוא פתר את בעיית הברכיסטוכרון, במקביל ובאופן בלתי תלוי פתרו אותה מתמטיקאים נוספים כמו אייזק ניוטון ומורהו של דה לופיטל- יוהאן ברנולי. דה לופיטל מת בפריז והוא בן 43.

דה לופיטל היה גם הראשון שפרסם ספר לימוד על חשבון דיפרנציאלי. הספר, שפורסם בשנת 1696, כולל הרצאות מפי יוהאן ברנולי על הביטוי חסר המשמעות 0/0. הספר הוא למעשה פרסומו הראשון של כלל לופיטל, והסיבה שבגינה הוא נושא את שמו של המרקיז ולא את שמו של ממציאו.

בשנת 1694 לופיטל וברנולי עשו עסקה לפיה לופיטל ישלם לברנולי 300 פרנקים לשנה בתמורה לבלעדיות על תגליותיו של האחרון, אותן הוא פרסם בספר הלימוד שלו. ב-1704, לאחר מות דה לופיטל, פרסם ברנולי את דבר העסקה, וטען להכרה בכך שהוא גילה את כלל לופיטל. ב-1922 נמצאו מסמכים המאשרים את גרסת ברנולי. בכל מקרה, הסיפור לפיו דה לופיטל ניסה לבצע פלגיאט על תגליותיו של ברנולי איננו נכון: ספר הלימוד פורסם תחת מעטה אנונימיות, ובהקדמתו מוזכרת עזרת ברנולי, כמו כן, דה לופיטל מעולם לא טען לאחריות על הכלל.
<gallery>
Image:L%27Hospital_-_Analyse_des_infiniment_petits_pour_l%27intelligence_des_lignes_courbes,_1696.jpg|Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes, 1696
Image:L'Hospital - Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes, 1715 - 1425244.jpg|Analyse des infiniment petits pour l'intelligence des lignes courbes, 1715
Image:L'Hospital - Traité analytique des sections coniques et de leur usage pour la resolution des equations dans les problemes tant déterminez qu'indéterminez, 1720 - BEIC 1358532.jpg|Traité analytique
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:מרקיזים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:ילידי 1661
קטגוריה:נפטרים ב-1704
אנדריאה דל בוקה

אנדריאה דל בוקה (בספרדית: Andrea Del Boca, נולדה ב-18 באוקטובר 1965; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית ארגנטינאית שזכתה לעיקר פרסומה מהופעה בסוגת הטלנובלות.

== חייה ==
אנדריאה דל בוקה נולדה לניקולס ולאנה מריה בוקה. הוריה פעילים בתחום הקולנוע: אמה אנה מריה היא שחקנית לשעבר, ואביה ניקולס הוא במאי בארגנטינה ואף ביים את רוב הטלנובלות בהן השתתפה בתו. היא החלה לשחק כבר בגיל ארבע, ומאז שיחקה במספר גדול של טלנובלות. בשנת 1991 גבר פרסומה כאשר השתתפה בטלנובלה הפופולרית "סלסטה", ולאחר מכן ב-1992 ב"אנטונלה". שתי הסדרות, בהן כיכבה לצד גוסטבו ברמודס, זכו להצלחה גם בישראל.

בשנת 2005 קיבלה דל בוקה בטקס ה"מרטין פיירו" (המקבילה של מסך הזהב בארגנטינה) פרס מפעל חיים על פועלה במשחק 36 שנים. עבודתה האחרונה הייתה בטלקומדיה "הגלדיאטורים של פומפז'ה", בה שודרו כ-24 פרקים.

כיום היא עוסקת בהפקה ועובדת על מספר פרויקטים.

אנדריאה דל בוקה היא אם חד הורית לבת בשם אנה (על שם סבתה) שנולדה בשנת 2000 מגבר שנפרד ממנה זמן קצר לפני הלידה.

== ישראל ==
בישראל, הייתה אנדריאה דל בוקה מפורסמת בזכות הטלנובלות הרבות בהן השתתפה בשנות ה-90. היא ביקרה בישראל פעמיים: בביקורה הראשון, בשנת 1994, הצטלמה בארץ למספר פרקים מהטלנובלה "פנינה שחורה". באותה עת הייתה מאוד פופולרית בישראל. בפעם השנייה, בשנת 1999, הגיעה לקדם את השגרירות הארגנטינאית בישראל.

== טלנובלות בהשתתפותה ==
*2013-2014 - האישה הזו
*2010 - מישהו שאוהב אותי
*2008 - לאהבה שלך - דליה
*2007 - נשים רוצחות - סוניה
*2006 - הגלדיאטורים של פומפז'ה - פומפז'ה
*2005 - הצילני מריה - מריה (הטלנובלה הייתה כישלון עקב הרייטינג הנמוך).
*2001 - אהבה תוססת - סופיה קמפוס
*1998 - קטנטנות - תפקיד אורח
*1997 - שלי ורק שלי - מיה בנבידס
*1996 - זינגרה - סיבינקה / פלומה פרס קמפנה
*1994 - פנינה שחורה - פרלה
*1993 - סלסטה, תמיד סלסטה - סלסטה / קלרה
*1992 - אנטונלה - אנטונלה
*1991 - סלסטה - סלסטה
*1987 - כוכב קטן שלי - אסטרז'יטה
*1983 - מאה הימים של אנה - אנה
*1980 - אנדריאה סלסטה - אנדריאה סולדד
*1980 - העלמה אנדריאה - אנדריאה סולדד
*1972 - ליבו של אבא - אנחליקה דה מריה

== סרטים בהשתתפותה ==
*2008 - היי סקול מיוסיקל, האתגר (High School Musical: el desafío) - המורה לאומנות
*2000 - הופעה חיצונית (Apariencias) - ורוניקה אורטיז
*1995 - פפרינה ( Peperina) - פטריסיה
*1993 - פונס, אהבה גדולה (Funes, un gran amor) - ביאטריס נונז
*1990 - מאה פעמים לא (Cien veces no debo) - לידיה ביאטריס סירי
*1980 - ימים של אשליה (Días de ilusión) - חימנה
*1975 - עולם של אהבה (Un mundo de amor) - מרסלה
*1974 - אבא לב רוצה להתחתן (Papá Corazón se quiere casar) - אנחליקה מריה
*1973 - אנדריאה (Andrea) - אנדריאה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1965
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות ארגנטינאיות
אוניטריאניזם

אוניטריאניזם הוא שם כולל למספר גדול של זרמים דתיים, במקורם חלק מהנצרות הפרוטסטנטית. האוניטריאניזם התפתח במאה ה-16 כענף של הרפורמציה הרדיקלית ונבדל מכל יתר ענפיה בכך שכפר באמונת השילוש והציג את ישו כמושיע נבחר, אך בכל אופן ובכל גרסאות התאולוגיה האוניטרית, לא כשווה לאלוהים האב ובלתי-נברא. בשל כך נרדפו האוניטרים במשך מאות בשנים. עם הזמן קמו בתוך הזרם גם תפישות ליברליות לחלוטין שדחו כל אמונה מוגדרת, הקרויות "אוניטריות אוניברסליות". כיום רבים מהאוניטרים האוניברסליים מסרבים לכל הגדרה דתית ורואים את עצמם כמעודדים "חיפוש רוחני" בלבד, אם כי קיימים זרמים אוניטריים נוצריים המוסיפים לדגול באמונה בישו. 

ברחבי העולם קיימות קהילות והתאחדויות אוניטריאניות רבות, השייכות למועצה הבינלאומית של אוניטריאנים ואוניברסליסטים. 

בארצות הברית ובקנדה מרבית האוניטריאנים משתייכים לכנסיית האוניברסליזם האוניטריאני (UU), באופן המשקף איחוד מוסדי בין האוניטריאניזם והאוניברסליזם. כיום, אוניברסליסטים אוניטריאנים רבים אינם רואים עצמם כנוצרים של ממש, גם אם הם חולקים כמה אמונות החופפות לאלה של הנוצרים מהזרם המרכזי.

==ראו גם==
*אוניברסליזם אוניטריאני - הכנסייה האוניברסליסטית בצפון אמריקה
*אנטי-טריניטריזם

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
נסיך אסטוריאס

נסיך אסטוריאס (בספרדית: Príncipe de Asturias) או נסיכת אסטוריאס (בספרדית: Princesa de Asturias) הוא תואר המוענק ליורש העצר הספרדי, וקודם לכן ליורש העצר של כתר קסטיליה. נסיכת אסטוריאס הנוכחית היא הנסיכה לאונור, בתו של פליפה השישי, והיא מחזיקה בתואר זה מאז שנת 2014.

התואר נוצר בשנת 1388 במסגרת הסכם שנחתם בין חואן הראשון, מלך קסטיליה לבין ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר. בהסכם זה נקבע כי בנו של חואן הראשון יינשא לבתו של דוכס לנקסטר וכי יוענק תואר חדש, נסיך אסטוריאס, ליורש העצר של קסטיליה, בדומה לתארים דומים המוענקים ליורשי עצר בממלכות אחרות (כגון נסיך ויילס באנגליה והדופן בצרפת). וכך בנו של חואן הראשון, הנסיך אנריקה (לימים אנריקה השלישי, מלך קסטיליה), היה הראשון לשאת בתואר נסיך אסטוריאס.

בתחילה הקנה התואר למחזיקו את הבעלות על אדמות נסיכות אסטוריאס, ונסיך אסטוריאס רשאי היה למנות ראשי עיר, שופטים וכו' שייצגו אותו באסטוריאס. ואולם המלכים הקתוליים החליטו לשלול מהתואר את סמכויותיו ולהופכו לתואר כבוד סמלי בלבד, החלטה שקוימה גם על ידי מלכי ספרד שהשתייכו לבית הבסבורג ולבית בורבון (שושלת המלוכה הנוכחית בספרד).

בנוסף לתואר נסיך אסטוריאס, מחזיק יורש העצר הספרדי במספר תארים דומים: נסיך חירונה, נסיך ויאנה, דוכס מונטבלנק, רוזן סרברה ולורד בלגר. תארים אלו מוענקים לו מכוח היותו יורש העצר של ממלכת ספרד ולכן גם של הממלכות ההיסטוריות שאוחדו לממלכת ספרד.

נסיך אסטוריאס מחזיק בתוארו רק כל עוד הוא יורש העצר של מלך ספרד; אם למשל נולד אדם אחר שהופך ליורש העצר על פי סדר ההורשה, התואר עובר מיד אליו. דוגמה ייחודית לכך היא הנסיכה איזבל מבורבון, אשר פעמיים החזיקה בתואר נסיכת אסטוריאס ופעמיים איבדה אותו: בפעם הראשונה היא קיבלה את התואר מיד עם הולדתה ב-1851 והחזיקה בו עד שב-1857 נולד אחיה הצעיר, אלפונסו נסיך אסטוריאס. כאשר אלפונסו הוכתר ב-1875 כאלפונסו השנים עשר, היא הייתה שוב לנסיכת אסטוריאס עד שאיבדה את התואר לטובת בתו הבכורה של המלך, מרסדס, נסיכת אסטוריאס, שמלכה על ספרד במשך מספר חודשים בין פטירתו של אביה ללידתו של אחיה, שהוכתר מייד עם לידתו למלך אלפונסו השלושה עשר.

נסיכת אסטוריאס עומדת בראש קרן נסיך אסטוריאס המעניקה את פרסי נסיך אסטוריאס היוקרתיים, אשר בחלוקתם החל פליפה השישי בעת כהונתו כנסיך אסטוריאס. כמו כן, היא מעניקה בכל שנה את גביע נסיך אסטוריאס, גביע הליגה הספרדית השנייה בכדורסל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:משפחת המלוכה הספרדית
קטגוריה:אסטוריאס
קטגוריה:נסיכים
טירז פור פירז

טירז פור פירז (באנגלית: Tears for Fears; בראשי תיבות: TFF; באופן מילולי: דמעות לפחדים) היא להקה בריטית מצליחה אשר הוקמה בעיר באת' בשנת 1981 ופועלת עד היום. הסגנון המוזיקלי של 'טירז פור פירז' נע בין פופ, רוק וניו ווייב. נכון ל-2007 נמכרו כ-21 מיליון עותקים מאלבומי הלהקה.
== היסטוריה ==
הלהקה הוקמה בידי רולאנד אורזבל וקורט סמית', שהם החברים העיקריים בה, כאשר שאר הנגנים מתחלפים בתדירות גבוהה. חברי הלהקה המקוריים היו רולאנד אורזבל (שירה וגיטרה), קורט סמית' (שירה וגיטרה בס), איאן סטנלי (קלידים) ומני אליאס (תופים).

הלהקה זכתה להכרה בשנות השמונים, עת הוציאה שלושה אלבומים שזכו להצלחה ובהם להיטים, כגון: Shout, Sowing The Seeds Of Love, Mad World, ו-Everybody Wants to Rule the World. השיר Mad World זכה להצלחה מחודשת כאשר גרסת כיסוי שלו הופיעה בפסקול הסרט דוני דארקו. פרט לכך הוקלטו לשיר עוד כ-25 גרסאות כיסוי שונות, בין השאר בידי הדוגמנית הישראלית מלאני פרס (עבור סרטו של רשף לוי איים אבודים).

ב-5 ביולי 2017 הופיעה הלהקה בישראל, בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב. ב-23 ביולי 2019 חזרה הלהקה להופיע בישראל, גם הפעם בהיכל מנורה מבטחים.

== רשימת אלבומים ==
* 1983 – The Hurting
* 1985 – Songs from the Big Chair
* 1989 – The Seeds of Love
* 1993 – Elemental
* 1995 – Raoul and the Kings of Spain
* 2004 – Everybody Loves a Happy Ending
* 2022 – The Tipping Point

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות פופ בריטיות
קטגוריה:להקות סינת'-פופ
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: אישים
קטגוריה:להקות גל חדש
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1981
יהודה אבן בלעם

הרב יהודה בן שמואל אִבְּן בַּלְעַם (נודע בערבית כאבו זכרייה יחיא או אבן-אלעם; ד'תש"ס 1000 – ד'תתל"א 1070) היה פרשן מקרא רבני מדקדק ואיש הלכה בספרד, מחבר הפיוט בזכרי על משכבי.

נולד בטולדו למשפחה מיוחסת במחצית השנייה של המאה ה-11, ועבר מאוחר יותר לעיר סביליה.

==פירושו לתנ"ך==
כתב את פירושו על רוב ספרי המקרא בשפה הערבית. שיטת פירושו מגשרת בין גישת רס"ג ובין גישת ר' אברהם אבן עזרא. מנתח את הכתוב בכלים דקדוקיים, ונמנע מפירוש שאינו הולם את דברי חז"ל.

האבן עזרא מזכיר אותו הרבה בפירושיו לתנ"ך, הרמב"ם באגרת תחיית המתים מסתייע בדבריו וכותב: "וזה לא אנחנו לבד אמרנוהו, אבל כבר קדמונו להבנת זה העניין אנשי התבונה מן המפרשים כמו רבי משה ג'יקטילא ואבן בלעם וזולתם מן המפרשים". כמו כן הוא מובא אצל חכמים מאוחרים יותר כרד"ק, רבי אשתורי הפרחי ורבי יהושע אבן שועיב.

==מחיבוריו==
*[https://mg.alhatorah.org/Dual/R._Yehuda_ibn_Balaam/Bemidbar/1.1#m7e0n6 פירוש אבן בלעם לספר במדבר] - (מערבי פרץ), רמת גן תש"ל.
*[https://mg.alhatorah.org/Dual/R._Yehuda_ibn_Balaam/Devarim/1.1#m7e0n6 פירוש אבן בלעם לספר דברים] - (מערבי פרץ), רמת גן תש"ל.
*[http://beta.hebrewbooks.org/34539 פירוש אבן בלעם לספר יהושע] – (שמואל אברהם פאזנאנסקי) מהדורה מדעית של המקור בערבית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תרס"ג.
*[http://www.hebrewbooks.org/34538 פירוש אבן בלעם לספר שופטים] – (שמואל אברהם פאזנאנסקי) מהדורה מדעית של המקור בערבית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תרס"ו.
*פירוש אבן בלעם לספר ישעיהו (מערבי פרץ ומשה גושן גוטשטיין) – מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשנ"ב.
*פירוש אבן בלעם לספר יחזקאל – מערבי פרץ, מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תש"ס.
*פירוש אבן בלעם לספר ירמיהו – מערבי פרץ, מהדורה מדעית של המקור הערבי, תרגום לעברית, הערות ומבוא, פורסם בשנת תשס"ב.
* חיבור על המלים הנרדפות.
* חיבור על מילות הטעם.
* ספר התגניס
* ספר אותיות העניינים הנמצאים במקרא
* ספר הפעלים שהם מגזרת השמות
* 'ספר טעמי המקרא' (נדפס לראשונה בפאריס שנת שכ"ו) - בדרך כלל מיוחס לו, אבל איננו שלו.
* חיבור על פעלים שנגזרו משמות עצם.
* 'ספר הצימוד'
* 'ספר ההכרעה'

חיבר את הפיוט "בזכרי על משכבי" הנאמר על ידי קהילות הספרדים בימי הסליחות והימים הנוראים. יש המשערים שהוא כתב את הפיוטים שבהם ישנו אקרוסטיכון "בלעם".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140110090140/http://www.hibba.org/he/node/304 הפיוט 'בזכרי על משכבי']: נוסח הפיוט, ניתוח רעיוני והסבר המילים, כולל קובץ שמיעה
* 
* [https://www.nli.org.il/he/discover/music/jewish-music/piyut/articles/figures/rabbi-yehuda-ibn-bilam יהודה אבן בלעם] באתר הפיוט והתפילה

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים ספרדים
קטגוריה:משוררים יהודים ספרדים
קטגוריה:מדקדקי העברית בימי הביניים
קטגוריה:ילידי 1000
קטגוריה:נפטרים ב-1070
רעידת האדמה ברצ'ה (1991)

רעידת האדמה ברצ'ה התרחשה במחוז ההיסטורי של רצ'ה שבגאורגיה, ב-29 באפריל 1991. רעידת האדמה התרכזה בעיקר בנפת אוני ובנפת אמברולאורי, שבמחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית, למרגלותיהם הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. ברעידה זו נהרגו 270 איש, 60,000 איש נותרו חסרי בית ונגרם הרס מסיבי של הסביבה, בכללם מספר אתרים מימי הביניים (כנסיות בעיקר ובית הכנסת אוני ניזוק אף הוא ונותר בקירות סדוקים). 

גודלה של רעידת האדמה הגיע ל-7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט. עוצמת ההרס המקסימלית שלה הגיעה לדרגה 9 בסולם העוצמה MSK (Medvedev-Sponheuer-Karnik scale), סולם שהמקסימום שלו מגיע ל-12. הרעד העיקרי לווה ברעשי משנה שנמשכו מספר חודשים וגרמו להרס נוסף וקורבנות בנפש.

== לקריאה נוספת == 

* סרגיי בלסאניאן, ארמנדו קיסטרנס ומיכאל מלקויאן (2000), [http://books.google.com/books?id=MwUEbRU6oXAC&pg=PA127&dq=Oni,+Georgia&sig=Klck9gyAaj7cEbZgpPxS2AitIxo#PPA127,M1 סכנת רעידת האדמה והפחתת הסיכון הסייסמי], עמ' 127, באנגלית, 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: גאולוגיה
רצ'ה (1991)
קטגוריה:גאורגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:קווקז: היסטוריה
קטגוריה:רצ'ה
קטגוריה:1991 בברית המועצות
קטגוריה:אירופה: רעידות אדמה
לה מדוז

לה מדוז (La Méduse – "המדוזה") הייתה פריגטה צרפתית שעלתה על שרטון מול חוף ארגן במאוריטניה ב-1816, ננטשה על ידי צוותה, והייתה לאחד האסונות הימיים הנודעים ביותר בתקופת אוניות המפרשים.

האירוע, בו קיפחו את חייהם 140 אנשי צוות ונוסעים, נתפרסם בכל רחבי אירופה וגרר ביקורת נוקבת כלפי ממשלת צרפת על אחריותה לכישוריו הלוקים בחסר של רב-חובל האונייה ופעולות ההצלה הכושלות. לימים היה האסון נושאם של כמה ציורים ידועים, שהמפורסם ביותר ביניהם הוא "רפסודת המדוזה" של תאודור ז'ריקו, המוצג במוזיאון הלובר.

==תיאור האסון==
בשנת 1816 יצאה הספינה הצרפתית "מדוזה" אל עבר חופי סנגל. כשהייתה מול חופיה המערביים של אפריקה, עלתה הספינה על שרטון. הקברניט החליט לנטוש את הספינה, אך מכיוון שהיו רק שש סירות הצלה, בנו אנשיו רפסודה בשביל שאר הנוסעים. לאחר שראו כי גרירת הרפסודה אינה אפשרית, חתכו אנשי הצוות בסירות ההצלה את חבלי הגרירה והפקירו את הרפסודה לגורלה.

המצב ברפסודה הלך והחמיר במהירות. בלילה הראשון התאבדו או מתו 20 מהנוסעים, וביום הרביעי החלו הניצולים אוכלים את גופות חבריהם המתים. לאחר שמונה ימים השליכו החזקים שבנוסעים את החלשים והפצועים המימה. מתוך 150 איש שהיו על הרפסודה ביום טביעת האונייה נותרו 15 בלבד, אשר ניצלו שבוע לאחר מכן.

==תגובות==
כאשר נודע סיפורה של רפסודת המדוזה בצרפת התחוללה סערה ציבורית. אל הזעזוע מתיאורי האיבוד המהיר של המוסר האנושי נוספה ביקורת על רקע מעמדי וגזעי. מבקרים חברתיים ראו ברפסודה סמל למדיניות המלוכנית החדשה-ישנה, שהעדיפה להציל את בני המעמדות העליונים ולהפקיר את העניים לגורלם.

==ראו גם==
* רפסודת המדוזה

==קישורים חיצוניים==

* 
* עמירם צברי, [https://www.francophilesanonymes.com/medusa-gericault/ רפסודת המדוזה של תיאודור ז'ריקו]

הציור "[[רפסודת המדוזה" של הצייר תאודור ז'ריקו, המוצג במוזיאון הלובר]]

קטגוריה:אוניות שטבעו באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:פריגטות