לימודי מדונה

מדונה מופיעה בסיבוב ההופעות שלה "[[Rebel Heart Tour", אוחזת בכתבי קודש.]]
לימודי מדונה (הנקראים גם מלגת מדונה, מדונה-לוגיה או תופעת המדונה) הוא חקר יצירתה וחייה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה תוך שימוש בגישה בינתחומית המשלבת לימודי תרבות ולימודי מדיה. במובן כללי, הדבר מתייחס לכל לימודים אקדמאים שהוקדשו לה או נלמדים אודותיה. לאחר הופעת הבכורה של מדונה ב-1983, המוסדות להשכלה הגבוהה הגדילו להרחיב את תחומי המחקר ואפשרו להיכנס ללימודים נלווים אודות הזמרת; התחום הופיע לראשונה באמצע שנות ה-80, ובעשור העוקב זכה לפופולריות ואהדה רבה. המחנך דייוויד בקינגהאם תיאר את נוכחותה בחוגים אקדמאים בתור . ההשקפה האקדמאית הרטורית באותה העת, בעיקר במובן של פוסטמודרניזם, תיארה אותה בדרך כלל בתור , ולכן היא מובנת באופן שונה וכאמצעי לפתיחת סוגיות. במאה ה-21, מחקרים אקדמאים על מדונה נותרו והתפתחו בהיבטים רבים. בשיא התפתחות התחום, מחברי הכתבים האקדמאים הללו כונו לעיתים "החוקרים של מדונה" או "מדונולוגים", וגם אי. אן קפלן וג'ון פיסק הוגדרו כמבשרים.

במסגרת המחקרים הללו נותחו מספר נושאים; הדומיננטיים שבהם עוסקים במגדר, פמיניזם, גזע, רב-תרבותיות, מיניות ותקשורת ההמונים. המחקרים הרבים שפורסמו בנושא התבססו בחלקם על הסרטים, השירים, ההופעות החיות, הספרים, הראיונות או הווידאו קליפים שלה. הן לימודי מדונה והן חוקריה של הזמרת סוקרו לעיתים קרובות באקדמיות ובכלי התקשורת וזאת, בנוסף לביקורות הרבות שהופנו כלפיהם. עם זאת, היו שמתחו על כך ביקורת. לימודי מדונה מילאו תפקיד מרכזי בהכוונה של לימודי תרבות ארצות הברית, והביאו את אמני הפופ לקדמת תשומת הלב המדעית.

הפרסומים האקדמאים כמו גם כנסים, כתבי עת, קורסים, תזות, ספרים, סמינרים וספרי לימוד שפורסמו או עסקו במדונה, הפכו אותה באופן רשמי לחלק מהשיח האקדמי כפי שהייתה בתקשורת הפופולרית, כתוצאה מהשפעתה על עולם המוזיקה. מעבר לכך, הסמיוטיקה של מדונה הייתה מגוונת כמעט בכל הרבדים התאורטיים לפי החוקרים שלה, שלכל אחד מהם הייתה גישה משלו לתפקידה בחברה ובתחומי החיים השונים. לאור אותם הדברים, מדונה הפכה לזמן מה, לאמן הפופ או האמן הנחקר ביותר באוניברסיטאות ובמכללות הלימוד ככלל.

== טרמינולוגיה ==
התחום נקרא בדרך כלל לימודי מדונה,<ref name="Milestone"></ref> והביטוי הזה צץ בסוף שנות ה-80 לפי הסופרת מאורה ג'ונסטון .<ref name="JohnstonM"></ref> על אף שאקדמאים רבים כמו דייוויד גונטלט השתמשו במונח הזה,<ref name="Fenner"/> החוקרות ג'ניס רדוויי וסוזנה דנוטה וולטרס והעיתונאית מורין אורת' כינו זאת בתור מדונה-לוגיה,<ref name="VanityF"></ref><ref name="Danuta"></ref> או מדונלוגיה.<ref name="Brown2003"></ref> קבוצה אחרת של אקדמאים כמו אי. אן קפלן כינו זאת בתואר "תופעת המדונה" (MP),<ref name="Yunis"/><ref name="Hall445"></ref><ref name="companion"/> בעוד שאחרים השתמשו במונח מלגת מדונה.<ref name="Dallas"/><ref name="Ouellette"/>

הספרות האקדמאית אודות מדונה, ו"התעשייה הקשורה אליה", כונתה בתור "תעשיית מדונה", "עסקי מדונה" או "מדונה בום" על ידי מגוון חוקרים כמו סיימון פרית' ומייקל ברובה ועיתונאים כמו ג'ון פארלס.<ref name="Berube"/><ref name="Parales"/> מבקרים כמו רוברט כריסטגאו הנמנה בין מבקרי המוזיקה המוכרים, הנערצים והמשפיעים ביותר כינו את התחום בתור "Madonnathinking" () וציינו את המונח בתור פרשנות לתחום האקדמאי הזה.<ref name="Weisbard"/>

== מקורות והתפתחות ==
=== רקע ===
חוקר הספרות לואיס קרקמו-הואצ'נטה מאוניברסיטת הרווארד מציב את מקורם של לימודי מדונה בחישנות הקאמפ עם המושג שהציעה סוזן סונטג בשנות ה-60, עם רמיזה ולמה שמדונה יצרה והוציאה בצורה מחזורית בקנה מידה תעשייתי ופלנטרי.<ref name="Contardo"></ref> הפרופסורית-חברה דיאן פקנולד בספרה (2006) ציינה גם היא את הקאמפ והוסיפה שבמשך רוב המאה ה-20, חוקרים אמריקאים חתמו על הרעיון של קאנון אובייקטיבי ועולמי ואקדמאים שונים החלו לתאר מדונה באותן הצורות.<ref name="Hall445"/>

מבקר הספרות הצ'יליאני, אוסקר קונטרדו, הגדיר את הרקע שלו עם לימודי תרבות הממלכה המאוחדת כאשר החלו לנתח את תופעת הידוענים משנות ה-70.<ref name="Contardo"/> ההיסטוריון האמריקאי ריצ'רד ולין הבחין כי גישת לימודי התרבות פרחה במהלך שנות ה-80, והוסיף כי תחת השפעתו הגוברת של הפילוסוף וההוגה הצרפתי מישל פוקו, כמו גם סטיוארט הול ואסכולת ברמינגהאם, התרבות הפופולרית נתפסה כאמצעי של "התנגדות" לשלטון. בהמשך לכך, הוסיף וטען שברוח זו פרחו "לימודי מדונה" עד שהחלו להיות מלומדים בצורה מסדורת במוסדות אקדמאים שונים.<ref name="Wolin"></ref>

בספרה "מדונה: ביוגרפיה" (2007), מרי קרוס טוענת כי .<ref name="Cross"></ref>

לדברי פרופסור סנטיאגו פוז-הרננדס, מחבר הספר (2004), שפע העבודה הביקורתית על האמנית היה כמעט בוודאות חלק מהתפתחויות רחבות יותר במגמות מתודולוגיות באקדמיה: חקר התרבות הפופולרית עבר כברת דרך מאז. דייוויד ריזמן תיאר זאת ב-1960 כ"תחום חדש יחסית במדעי החברה האמריקאים".<ref name="Fouz"></ref>

=== התפשטות ===
מדונה הגיעה לגדולה לראשונה באמצע שנות ה-80. במגזין D דיברו על "מלגת מדונה" ב-1986.<ref name="Dallas" /> רוברט מיקליטש, פרופסור חבר באוניברסיטת אוהיו, התאים את תחילת לימודי מדונה לשנת 1987 ו-Rocking Around The Clock: Music Television, Postmodernism & Consumer Culture מאת אי. אן קפלן.<ref name="Miklitsch"></ref>

בשלב זה, חוקרים כמו קפלן וג'ון פיסק ייצגו את מדונה בפני הקהל האקדמאי שלהם כרגע שבו התרבות הפופולרית מחקה תאוריות ביקורתיות של היסטוריה, ידע וזהות אנושית.<ref name="Newitz" /> עבורם, מדונה היוותה במהירות "כלי לפתיחת נושאים",<ref name="Parales" /> והיא הוצבה במרכז הדיון במאה ה-20 של התרבות הגבוהה והפופולרית.<ref name="RS1990" /> אקדמאים שונים ציטטו את נקודת המבט של סטיבן אנדרסון מווילג' ווייס: .<ref name="companion" /> במובנים רבים, מדונה נתפסה כדמות רב-ערכית, במיוחד בתפקידי נשים.<ref name="Kizer" />

, כתב מורי סטיב בספרו "המדריך הקורא למוזיקה" (2013).<ref name="Steib"></ref> לפי דיווחים נוספים, פרופסור מייקל ברובה, תהה מדוע דווקא היא זכתה להצלחה זו (הוא ציטט את מטאליקה, בתור דוגמה מקבילה ופוטנציאלית). בהמשך לכך, טען שהדבר אירע בעקבות כך שרוב אזרחי המדינות הדמוקרטיות המערביות המתקדמות נוטים להיות מעורבים יותר ומעודכנים יותר על מדונה או לחלופין, סרטים שוברי קופות.<ref name="Berube" /> בסיכום הדברים, נאמר שמדונה מתגלה לא רק ככוכבת פופ אלא בתור .<ref name="Harris1" /> העיתונאית והסופרת אן האל סיכמה את המחקר סביב הזמרת וטענה שזו הפכה .<ref name="Hull" />

בסופו של דבר כתבה פקנולד כי .<ref name="Hall445" />

== סוגיות וגישות ==

לימודי מדונה הם שם כולל של למידה והוראה בינתחומית ולימודי תרבות, וכן לימודי מדיה ותקשורת.<ref name="SAGE2014" /><ref name="Baca"></ref> הפרופסורים אנדי בנט (אוניברסיטת גריפית') וסטיב וקסמן (מכללת סמית'), בספרם (2014) העירו כי .<ref name="SAGE2014"></ref> אן האל שכותבת עבור טמפה ביי טיימס תיארה זאת כתחום .<ref name="Hull"></ref> מיקליטש הגדיר זאת בתור .<ref name="Miklitsch"/> עבור סוזן מק'לארי כל המחקרים הללו נכתבו מנקודת מבט איקונוגרפית,<ref name="Duran"/> ועבור הסופר דייוויד צ'ייני, כתבים אקדמאים אלה .<ref name="Chaney"/>

פרופסור פמלה רוברטסון ויצ'יק מאוניברסיטת נוטרדאם העירה כי .<ref name="companion"/> בהקשר זה, האל הזכירה שהכול .<ref name="Hull"/> בסקירה שנדלתה מתוך המאמר האקדמאי (2008), נכתב כי "מלגת מדונה" התמקדה באופן בלעדי בפוליטיקה של זהויות באמצעות קריאה פורמליסטית של טקסטים תרבותיים וקבלתם, במטרה לחקור את ההשפעה של ההקשרים הפוליטיים הכלכליים, ההיסטוריים והתרבותיים הגדולים יותר של החברה הקפיטליסטית.<ref name="Disseration"></ref>

במסגרת לימודי מדונה נחקר מגוון רחב של שיח מדעי ונושאים חברתיים בתחומי חיים שונים.<ref name="Dutch"></ref> קת'י שוויכטנברג, פרופסורית מאוניברסיטת ג'ורג'יה ועורכת של The Madonna Connection, טענה שישנו שימוש בנושאי מוסר, מיניות, מגדר, זכויות הומוסקסואלים, רב-תרבותיות, פמיניזם, גזע, גזענות, פורנוגרפיה וקפיטליזם, אם הייתה צריכה לציין זאת.<ref name="dujour"/> המחברות של (2011) הוסיפו לקשת הנושאים גם את הניכוס התת-תרבותי, פוליטיקת הייצוג, תרבות הצריכה, המבט הגברי (פטריארכיה, בין היתר), שינוי הגוף, תורת הקבלה ופוסט-מודרניזם.<ref name="EncyclopediaWomen"></ref>

בדומה למשקיפים אחרים, גם הפרופסור למוזיקה אנטוני פיזה פרוהאנס תיאר את הכתיבה האקדמאית שנידונה על מדונה ותיאר אותה .<ref name="Prohens"/> בין אותם נושאים, הוא הוסיף, גלובליזציה, זכויות מהגרים, זכויות מיעוטים או שחרור מיני.<ref name="Prohens"></ref> משקיף נוסף, ריקרדו באקה הוסיף את נושאי הדת והמחזה בתור תחומים שנחקרו במסגרת לימודי מדונה והפרסומים האקדמאים אודותיה.<ref name="Baca"/> בנוסף לכך, המבקר דניאל האריס סיפק סקירה כללית של התגובה האקדמאית והגישות למחקרי מדונה בטענה הדנה בהשפעתה על מוזיקה, פמיניזם, מיניות ועוד עשרות נושאים אחרים.<ref name="companion"/>

חוקריה של הזמרת הקיפו גם קשת רחבה של משאבים, כולל יצירותיה של מדונה כדוגמת וידאו קליפים, הופעות, מוזיקה, סרטים וראיונות. שימוש זה נודע גם כ"טקסטים" בענף לימודי התרבות.<ref name="texts"></ref> ב-Madonna's Drowned Worlds, מחבריו ציינו כי .<ref name="companion"/>

{| border="2" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center"
|+סקירה כללית של גישות הנחקרות במסגרת לימודי מדונה
|-
! colspan="4" style="background:#FF69B4;" | ספקטרום המחשה של נושאים הנחקרים במסגרת לימודי מדונה
|-
|לימודי נשים<ref name="Dutch"/>
|אסטרטגיה שיווקית<ref name="Dutch"/>
|לימודי מגדר<ref name="Guilbert"/>
|לימודי גזע<ref name="Dutch"/>
|-
|לימודים אתניים<ref name="Dutch"/>
|תאוריה קווירית<ref name="Guilbert"/>
|תאוריה ביקורתית
|פמיניזם<ref name="Guilbert"/>
|-
|תרבות הצריכה<ref name="EncyclopediaWomen"/>
|פוסטמודרניזם<ref name="EncyclopediaWomen"/>
|רב-תרבותיות<ref name="dujour"/>
|תרבות פופולרית<ref name="Natgeo"/>
|-
|לימודי ידוענים<ref name="Dutch"/>
|לימודי קולנוע<ref name="Leeds"></ref>
|גלובליזציה<ref name="Prohens"/>
|מיניות<ref name="dujour"/>
|-
| colspan="4" align="center" |
{| border="0"
|-
|+סמל של מדונה
| align="center" width="350px" | link=
|}
|}

== דוגמאות להמחשה של עבודות עיוניות ==
241x241 פיקסלים

לימודי מדונה התפתחו בכנסים אקדמאים, כתבי עת, קורסים, סמינרים, תזות וספרים (כולל ספרי לימוד).<ref name="Brown2003"/> המאמרים המדעיים הראשונים אודותיה פורסמו לראשונה ב-1985, שנתיים ספורות מתחילת הקריירה שלה (1983) והפכו לפופולריים בתחילת שנות ה-90.<ref name="Zeitung"/> לדברי האקדמאית לורי אואלט, .<ref name="Ouellette"></ref> סיימון פרית', התייחס לזה בתור .<ref name="Forbes"></ref><ref name="Berube"></ref>

אוניברסיטאות אמריקאיות גדולות הקדישו שיעורים לזמרת ברחבי המדינה,<ref name="RS1990"></ref><ref name="Hull"/> בעיקר בשנות ה-80 וה-90.<ref name="BBC2017"/><ref name="Prohens"/> סטטיסטית, היה מספר רב יותר של שיעורים אודותיה בארצות הברית מאשר בשאר המדינות ברחבי העולם.<ref name="BBC2017"></ref> בהקשר זה, כתב האקדמאי הצרפתי ז'ורז'-קלוד גילברט בספרו "מדונה כמיתוס פוסטמודרני" (2002), שפרינסטון, הרווארד, קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קולורדו וראטגרס היו הראשונות שהציעו קורסים "על" מדונה.<ref name="Guilbert"/> מכללות לאמנויות ליברליות כדוגמת 7 אחיות מעבירות קורסים הבוחנים את השפעתה של מדונה בתרבות.<ref name="Quien"></ref> פרופסור מת'יו דונהיו מרצה על מדונה ברבים משיעוריו במחלקה לתרבות פופולרית (המחלקה הראשונה לתרבות פופולרית בארצות הברית) של אוניברסיטת באולינג גרין סטייט.<ref name="Cleveland"></ref>

בשאר רחבי העולם, העורכת האמריקאית אנלי ניויץ העירה כי .<ref name="Newitz"></ref> באוניברסיטת אמסטרדם בהולנד, נוצרה הדיסציפלינה האקדמאית לבחירה, "מדונה: המוזיקה והתופעה", במסגרת המחלקה למוזיקולוגיה.<ref name="Guilbert"></ref> בפינלנד, רוסי לינה-מאייג'ה מהלסינגין סנומט הודיעה ב-1995 כי .<ref name="Finland"></ref> סיימון ריינולדס ציין את הדוגמה של חוקרים מפרנקפורט,<ref name="Frankfurt"></ref> והמחנך דייוויד בקינגהאם מאוניברסיטת קיימברידג'.<ref name="Buckingham"/> בשנת 2015, אירע תקדים כאשר קבוצת חוקרים הקדישה קורס למדונה באוניברסיטת אוביידו; זו הייתה הפעם הראשונה שאמנית נלמדה שם.<ref name="Oviedo"></ref><ref name="Oviedo2"></ref>

=== טקסטים ===
ב- (1995), סוזנה דנוטה וולטרס החזיקה בכתבים אקדמאים, מהם הונפק טקסט שהוקדש למדונה.<ref name="Danuta"/> לפי הדיווח של אריק וייסברד , רק ספרי לימוד של מדונה היו נפוצים בשנות ה-90 (לעומת מוזיקאים כמו מייקל ג'קסון ופרינס), ורובם נלמדו אצל קבוצה חדשה של אקדמאים ללימודי תרבות, בעיקר נשים.<ref name="Weisbard"></ref> לדברי הפרופסורית שילה ג'פריס , .<ref name="Jeffreys"></ref>

הפרופסורית ג'יין דזמונד מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין קבעה כי במחקרי מדונה, וציינה את קת'י שוויכטנברג (The Madonna Connection), ליסה פרנק ופול סמית' (Madonnarama) שפרסמו שני ספרים ב-1993.<ref name="Desmond"></ref> ספר נוסף מאותה השנה הוא Deconstructing Madonna (פראן לויד) המציג את מדונה בפרספקטיבה תרבותית בריטית ולא אמריקאית.<ref name="Rutherford"/> אקדמאים החל מתומאס פרארו ועד סנטיאגו פוז-הרננדס עסקו בטקסטים מקוריים אודותיה, כמו Madonna, Bawdy & Soul של קרלין פיית' (1997) והאחרים שצוינו קודם לכן בידי דזמונד.<ref name="Ferraro"/><ref name="Fouz"/> עבור פוז-הרננדס, The Madonna Connection .<ref name="Fouz"/> הפרופסורית פמלה רוברטסון וויצ'יק סברה ששלושת הספרים הללו שפורסמו ב-1993, .<ref name="companion"/>

וייסברד שם לב כיצד ביבליוגרפיה מסוימת על מדונה מערבבת ביקורת מוזיקה עם מחקרים אקדמאים ("צלעות אקדמאיות"); הוא ציין את הספר "מדונה: כמו אייקון" מאת הסופרת הבריטית לוסי או'בריאן כדוגמה להמחשת דבריו.<ref name="Weisbard"/> בכתיבה הפופולרית המשלבת גם ביקורות וגם מחקרים אקדמאים על מדונה, פוז-הרננדס העיר שהשיח האקדמי אודותיה .<ref name="Fouz"/> עבור פרארו, הספר האחרון היה .<ref name="Ferraro"/> Bitch She's Madonna, ספר שיצא לאור ב-2018 על ידי קבוצת אקדמאים, קודם כספר התרבות הספרדי הראשון על מדונה, וכהרחבה של לימודי מדונה בספרד.<ref name="Viñuela"></ref> באותה שנה, עוזר הפרופסור מנאב ראטי מאוניברסיטת סולסברי, שכותב עבור Journal of American Studies פרסם מאמר על ספרה "סקס" וכינה אותו הרחבה של .<ref name="Ratti"></ref> תזות מסוימות זכו לחשיפה תקשורתית ואזכורים, כדוגמת "מדונה, כמו תפילה: ביקורת של ביקורת על דור הגריטול" מאת צ'יפ וולס.<ref name="Orlando"/><ref name="Hull"/>

== חוקרי מדונה ==
"חוקרי מדונה" היה השם שניתן לאקדמאים שעבדו על מחקרים אודות מדונה, אך כינוי מקביל היה "מדונולוגים".<ref name="HAllen"></ref><ref name="Guilbert"/> לדברי האקדמאי הצרפתי ז'ורז'-קלוד גילברט, הם עבדו בעיקר על תחומי התאוריה התרבותית, לימודי תרבות, קולנוע, לימודי תקשורת, פמיניזם, מגדר ולימודים אודות הומואים ולסביות.<ref name="Ouellette"/><ref name="Guilbert"/><ref name="EncyclopediaWomen"/> לטענתו, לימודיה בדרך כלל משתייכים לשמאל בפוליטיקה, העוסק באנטי-גזענות רדיקלית, פמיניזם קיצוני והומופוביה כלפי להט"בים.<ref name="Guilbert"/>

בשנת 1986, צוות מגזין D ציין כי .<ref name="Dallas"></ref> בשנת 1992, ברברה סטיוארט מאורלנדו סנטינל דיווחה על בארצות הברית מפרופסורים לאנגלית, אנתרופולוגים או אנשי תקשורת.<ref name="Orlando"/> אחד החוקרים הראשונים של מדונה שזוהו כ"מלומדי מדונה" היה ג'ון פיסק.<ref name="Rutherford"></ref>

=== מתנגדים ===
כתיבה אינטלקטואלית אקדמאית וציבורית, בל הוקס נודעה כמתנגדת של לימודי מדונה והקורסים ככלל.|212x212px]]

חוקרים שונים של מדונה ברחבי העולם ספגו ביקורות מעורבות ושליליות הן מהאקדמיה והן מהתקשורת המרכזית וחלקם ראו בהם "קבוצה שולית".<ref name="Weisbard"/> אואלט עקבה אחר הביקורת המתפתחת הזו באמצעות המקבץ האקדמאי The Madonna Connection והוסיפה כי .<ref name="Ouellette"/> בשלב זה, מאמרים שלמים שהוקדשו לאותם החוקרים פורסמו בכתבי עת כדוגמת The Nation, אינסייד והראלד טריביון.<ref name="Ouellette"/><ref name="Orlando"/><ref name="Rutherford"/><ref name="Pais"/> בהתנגדות נוספת שעלתה נטען .<ref name="Orlando"/> במובן של כתיבה אינטלקטואלית אקדמאית וציבורית, בל הוקס נודעה כמתנגדת של לימודי מדונה והקורסים ככלל.<ref name="Weisbard"/>

אן האל העירה בצורה אירונית: .<ref name="Hull"/> האל הוסיפה עוד, .<ref name="Hull"/> הסוציולוג הספרדי אנריקה גיל קלבו מאוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד הרגיש כי .<ref name="Pais"></ref> עבור אואלט, .<ref name="Ouellette"/> בנוסף, ציין האריס כי .<ref name="companion"/>

הפסיכולוגית אביגיל ג'יי. סטיוארט תהתה מדוע רבים ממבקריה האקדמאים בחרו להסתכל רק על הניצחונות שלה ולא על הכישלונות שלה.<ref name="StewartA"></ref> סטיוארט ממשיכה ומציעה שהאקדמאים בסביבתה שלמדו על מדונה, . עם זאת, סיכמה שמדונה מעוררת בעייתיות מסוימת בעקבות כך , תוך שהיא מצטטת את סוזן מקלרי שטענה שמדונה היא .<ref name="StewartA"/> ברוח זו, מספר רב של אקדמאים ופמיניסטיות הואשמו כלוקות בתסמונת מדונה וונאבי , לפי מאמר שכתבה קרלה פרצ'רו בהוצאת אוניברסיטת דיוק.<ref name="Freccero"></ref> לפי ג'ון סקאו שציין תסמונת זו בשער מגזין טיים שפורסם במאי 1985 מדובר בנשים שהיו רוצות להיות כמו מדונה.<ref></ref> בניגוד לסטיוארט, גילברט סבר שמספר חוקרי מדונה ("מדונולוגים"), .<ref name="Guilbert"/>

=== תומכים ===
כיוון שרוב החוקרים של מדונה היו נשים, עלה קונצנזוס שהדבר פופולרי בקרבן כתוצאה מאפליה מינית באקדמיות. כלומר, הייתה הזדהות עם הזמרת בעיקר מטעם נשים, בעת שגברים הזדהו עם דברים אחרים.<ref name="Ouellette"/> בשלב ראשון, לורי שולץ מאוניברסיטת דנוור גורסת: .<ref name="Ouellette"/> יתר על כן, שוויכטנברג סברה כי .<ref name="Orlando"/> א. אן קפלן, אחת הראשונות שעסקו בלימודי מדונה,<ref name="companion" /> הופתעה והודאגה מתגובות הנגד כלפי חוקרי מדונה שלדעתה היא די שמרנית ואמרה שזה צוין בכתב עת התומך בשמאל הפולטי. קפלן האמינה שזה קשור לתגובת האנטי-פמיניסטיות באותה תקופה. כפי שטענה: .<ref name="Ouellette" />

צ'יפ וולס, חוקר מדונה נוסף שזכה לתשומת לב מהתקשורת, הגיב למבקרים מטעם אינסייד ואמר: . הוא המשיך והעיר וסיכם כי .<ref name="Orlando"/> בהמשך לכך, תוארה "רשת" חוקריה של מדונה בתור "יחידה מלוכדת". בעניין זה, וולס העיר .<ref name="Hull"/> עם זאת, אחרים מתחו על דבריו ביקורת וראו את ההחלפות וההשוואות הללו כמו .<ref name="Hull"/>

בתגובה להאשמות בגין ניתוח מוטה מטעם מעריצים, אמרה עוזרת הפרופסור ליסה הנדרסון, כי .<ref name="PSU"/> שולץ, הקדישה מאוחר יותר מאמר בהשראת The Velvet Light Trap ב-1999, שבו תיעדה באופן מקיף את המחלוקת סביב לימודי מדונה והתגית שהם קיבלו בתור בידי העיתונות הפופולרית השמאלית בפוליטיקה.<ref name="Velvet"></ref>

== ביקורות ==
אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק כינו את לימודי מדונה בתור "שנויים במחלוקת".<ref name="Natgeo" />|ימין|236x236px]]

לימודי מדונה פילגו את העולם האקדמאי. בהתייחסות לכך, הסוציולוגית הספרדייה מריה אנחלס דוראן קבעה כי מדונה הייתה נושא למחקרים רבים ומגוונים אך .<ref name="Duran"></ref> צ'ארלס טי באנר-היילי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קולגייט אישר זאת גם הוא, ואמר כי .<ref name="Haley"></ref> באגודת נשיונל ג'יאוגרפיק כינו את לימודי מדונה בתור .<ref name="Natgeo"></ref> עבור מבקרי תרבות משמאל ומימין בפוליטיקה, לימודי מדונה ייצגו את , ברבריות פוליטית הופנתה לפלג השמאלי, בעוד התרבותית הופנתה לפלג הימני.<ref name="Miklitsch" />

בשיאו של אותו הדיון, הוצג הנושא סביב מדונה בתור והיא תוארה בתור בידי מדריכי הזרם המרכזי, בעוד שאקדמאים התומכים בראייה פופוליסטית גרסו .<ref name="Harris1" />

כנושא בעל עניין תקשורתי רחב, בספרייה הבין-לאומית לספרות מוזיקלית סקרו אותו לפי מה שפורסם בעיתונות הפופולרית וציינו את .<ref name="RILM"></ref> כמו כן, בהתחשב בעובדה שעבודתה של מדונה העסיקה את האקדמאים החל משנת 1983 ולאורך כל שנות התשעים, אליזבת טיפנס מרולינג סטון ב-1990 תהתה .<ref name="RS1990"/> דוגמה דומיננטית נוספת למאמרים שלמים המוקדשים לענף מהתקשורת, כוללת את המשרד Knight Ridder, שכן פורסם מטעמו מאמר בשנת 1991 בנושא בשם "מדונה שנויה במחלוקת אפילו עבור חוקרים", תוך ציטוט הערות של כמה פרופסורים ואישים אחרים.<ref name="GoogleKnight"></ref> הפרופסור רוברט מיקליטש תיאר את הענף כתופעה .<ref name="Miklitsch"/> הוא המשיך והסביר שישנן שתי עמדות "פוליטיות" בפרט שהוצמדו באופן תדיר למחקרי מדונה ולזמרת בפרט: הזכות להפלה מלאכותית וקמפיינים למין בטוח המעודדים שימוש בקונדומים.<ref name="Guilbert"/>

===תגובותיה של מדונה===
בשנת 1994, ג'ון פארלס מניו יורק טיימס חקר את מחשבותיה של מדונה לגבי הלימודים האקדמאים, והיא השיבה .<ref name="Parales"></ref> בריאיון לגארי גושגריאן שכותב עבור ואניטי פייר, היא השיבה תשובה דומה: .<ref name="Goshgarian"></ref> ב- (2004), פרנסס נגרון-מונטנר שיקפה: .<ref name="Negron145"></ref>

===ביקורת===
דמויות כמו [[ויליאם שייקספיר שימשו הן עבור המלעיזים והן לתומכים שלה כדי להצדיק את דעותיהם לגבי הערך התרבותי של מדונה.|281x281px]]

מחקרי מדונה עוררו כמות גדולה של ביקורות בקרב חוקרים ופרשנים אחרים, אם כי הביקורות נגד המחקרים היו דומות במובנים רבים.<ref name="Ouellette"/> סטיבן בראון מאוניברסיטת אולסטר העיר כי .<ref name="Brown2003"/> התחום ספג ביקורת כיוון שהוא נטה .<ref name="Ouellette" /> הוקעה של הענף והמיצגים הפמיניסטיים וההומוסקסואלים שהוא כולל במסגרת הלימודים, מתנגדת .<ref name="Merck"></ref> קמיל פאליה, כינתה את התחום בתור וציינה דוגמאות של מונחים כמו . היא גורסת: .<ref name="Paglia2011" />

רוברט כריסטגאו האמין שחלק רב מהכתיבה האקדמאית אודות מדונה מרגישה מתורגמת מדי.<ref name="Schwichtenberg"/> הוא ציין את הניגוד בין הקליפים ה"עשויים יתר על המידה" ו"המלאים מדי" שלה לשירי הפופ ה"לא מתאמצים" שלה.<ref name="Weisbard"/> בדומה לכריסטגאו, מחברי הספר "תורת התקשורת והתרבות" (2010) מצאו שהבעיה בלימודי מדונה מנקודת המבט של תחום המוזיקולוגיה היא .<ref name="Fenner"></ref> בנושא זה, גרסה אנדרו בלייק שיש בעיה בין שילוב לימודי תרבות ומוזיקה יחד.<ref name="Miklitsch"/> מתוך תחושה חינוכית, מספר מבקרים התעכבו על השאלה האם מדונה צריכה לקבל מקום בתוכניות הלימודים לצד מקצועות מבוססים וקנוניים יותר, תוך טענה שהיא .<ref name="Ouellette" /> פרשנים שונים תיארו זאת בתור הן עבור פרופסורים והן עבור סטודנטים.<ref name="Orlando" /> התחום ספג ביקורת נוספת על כך שהוא לא הוסיף דבר לסיכויי התעסוקה של סטודנטים.<ref name="BBC2000"></ref> מבקר אחר אמר כי .<ref name="Orlando" /> רוג'ר קימבל , האשים את נוכחותה של מדונה בכיתת הלימודים וטען שמדובר .<ref name="RS1990" /> על דבריו הוסיפה קמיל פאליה, אחת מהפרשניות הראשונות של התחום: .<ref name="RS1990" />

מדריכים כמו רוברט וולסר הסבירו שסטודנטים היו סקפטיים בכל הנוגע למדונה, בטענה שהם .<ref name="RS1990"/> שנים רבות לאחר מכן, קת'רין מרפי-ג'ודי, פרופסורית חברה לצרפתית באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' ציינה את הבעיה של ספרי לימוד מיושנים.<ref name="Liberman"></ref> בסוף שנות ה-90, ההיסטוריונית והפמיניסטית האוסטרלית ברברה קיין דחתה את התחום ואמרה: .<ref name="Caine"></ref> באמירה דומה הסביר היסטוריון האמנות האמריקאי דאגלס קרימפ: .<ref name="Guilbert" /> רוברט קליי, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת פלורידה כינה אותם בתור .<ref name="Orlando" />

=== הסברה ותגובות נגד ===
אקדמאים רבים, בעיקר סטודנטים ללימודי מדונה, דיברו בעד התחום. אחת ההצדקות הללו הייתה החשיבות של חקר התרבות המודרנית. צ'ארלס סייקס ממגזין מילווקי אמר כי .<ref name="Orlando" /> הפרופסור תומאס פרארו מאוניברסיטת דיוק תיאר את התחום בתור .<ref name="Ferraro"></ref> בשנת 1997, בשיחה עם וול סטריט ג'ורנל, מאט ריי טען שבאותה תקופה התחום , אך הוסיף ואמר, .<ref name="Wray"></ref>

בשיא הפולמוס הזה, ג'סי נאש, פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת לויולה, אמר, .<ref name="Orlando" /> שוויכטנברג ציינה כי .<ref name="Ouellette" /> כמו כן, ההיסטוריונית מרילין בי יאנג הזכירה .<ref name="Orlando" /> נאש ממשיך ומציע שדמות כמו מדונה היא .<ref name="Nash2"></ref> ההשוואות עם דמויות היסטוריות ושל תקופות קודמות היו קבועות. בשלב ראשון, מספר חוקרים אמרו שמדונה .<ref name="Orlando" /> ליסה הנדרסון, עוזרת פרופסור חשבה .<ref name="PSU"></ref> יאנג סיכמה כי היא מרגישה .<ref name="Orlando" />

לין לייטון מאוניברסיטת הרווארד העירה גם היא: .<ref name="RS1990" /> בניגוד לדאגותיהם של חלק מהסטודנטים, גארי בארנס ואליזבת קיזר ב- (1990) ציינו .<ref name="Kizer"></ref> בשיעור שהוקדש למדונה בשנת 2008, אמר הכלכלן והאקדמאי רוברט מ. גרנט כי .<ref name="Grant2008"></ref> בהתייחס לביקורות על התחום ומחבריו, אואלט הציעה כי .<ref name="Ouellette" />

===סתירה===
במחקרים שונים, לימודי מדונה יצרו השפעות בלתי צפויות. לפי העיתונאי והחוקר אית'ן בראון, הם והאשים את קמיל פאליה במחלקות הסמיוטיקה באוניברסיטאות.<ref name="BrownEthan"></ref> בעקבות תיאורו של בראון, בתחילת המאה ה-21, הצטמצמה לראשונה כמות הביקורות על מדונה. חוקר הציע כי .<ref name="Zeitung"/> פרופסור ג'ים מק'גוויגן מאוניברסיטת לאפבורו ציין כי במחקרי התרבות, המקרה של מדונה היה כל כך עד שהוא הגיע למעמד של תופעה בין-לאומית, כפי שקרה בבתי הספר הישנים עם הבעיה ההיסטורית על הגורמים למלחמת העולם הראשונה.<ref name="McGuigan"></ref>

יותר ממחבר אחד הציע שלימודי מדונה הם לא רק על מדונה, אלא מונעים גם על ידי גורמים מקצועיים בתוך האקדמיה; במיוחד, על ידי רצונם של אקדמאים רבים להוכיח את הרלוונטיות החברתית שלהם.<ref name="Harris1"/> בשלב זה, צמיחתה של "תופעת מדונה" (MP) שיקפה שינויים שהתרחשו בתפיסת האמנות הפופולרית, לא רק בקרב אקדמאים אלא גם בקרב מבקרי פופ מהמיינסטרים.<ref name="Harris1"/> באותו נושא, השוו את התופעה לאימפריאליזם תרבותי.<ref name="Harris1"/> נשיא CBS News, פרד ו. פרנדלי, היה ביקורתי לגבי לימודי מדונה, אך גם הציע .<ref name="Orlando" /> קבוצה אחרת הציגה פרספקטיבה של כתיבה אקדמאית, בעוד קפלן הציע כי .<ref name="Ouellette" /> כמו קפלן, המלומד דאגלס קלנר הסכים עם הנקודה הזו והוסיף:

=== השוואות ===
התחום שימש באופן אנלוגי הן להגנה או ביקורת על מגמות אקדמאיות אחרות, והן תחומי משנה, בעיקר מהעידן שלאחר לימודי מדונה. הפרופסור הדני אריק שטיינסקוג, השתמש בו בניסיון להגן על הקורסים שהוצעו לביונסה.<ref name="BBC2017"/> ההיסטוריון והפרופסור דייוויד רודיגר ציין שבנובמבר 1997 לעגו במגזין הניו יורק טיימס למחקרי האדם הלבן וקראו וכינו אותו בתור .<ref name="Roediger"></ref> הוא גם ציין: .<ref name="Roediger2"></ref>

עוד בשנות ה-2000, מייקל ברובה הסביר את דברי המבקרים וההשוואות הקשורות, ואמר כי .<ref name="Berube"/> בכתיבה עבור The Chronicle of Higher Education, ברובה שם לב שמאז ייבוא לימודי התרבות לארצות הברית, התחום .<ref name="Higher"></ref> ברוח זו, סטיוארט הול, אחד מהסופרים המשפיעים ביותר במחקרי התרבות, העיר: <ref name="Higher"/> הסופרת האמריקאית ג'וליה קלר התייחסה גם היא להשפעת הלימודים.<ref name="Keller"></ref>

ב- (2011), ציינה קמיל פאליה כי .<ref name="Paglia2011"></ref> מחברים ב- מאת יאנג פיפל (2000), ציינו כי .<ref name="etall"></ref>

==מורשת==
ב- (2006), הסופרת השוודית מריה ויקסה מאוניברסיטת סטוקהולם ציינה כי , אך הוסיפה וקבעה כי .<ref name="Wikse"></ref> מחברי (2008), ציינו כי .<ref name="Satana"></ref>

עבור הפרופסורית חברה דיאן פקנולד, לימודי מדונה .<ref name="Hall445" /> חוקר התקשורת ההולנדי יאפ קואימן, העיר כי לפני לימודי מדונה, .<ref name="Jaap"></ref> בקנה מידה רחב יותר, .<ref name="Fouz" /> הסופרת הבריטית אמה ברוקס ציינה שעידן לימודי הפוסט-מדונה בעל השפעה מבוססת. היא המשיכה ואמרה שאוניברסיטת הרווארד הייתה מהחלוצות שסיפקו את הלימודים הללו בתחילת שנות ה-90.<ref name="Brockes"></ref>

ב- (2004), המחברים ציינו כי .<ref name="Fouz" /> בתחילת שנות ה-90, ציינה מורין אורת' כי האקדמאים נהרו ללמוד את התחום.<ref name="VanityF" /> ועל אף הביקורות השליליות, האקדמאים רכשו מספר כלים ששימוש אותם בהמשך, כאשר הופיעו בתוכניות אירוח, והוצגו בשערי עיתונים ומגזינים לאומיים ובין-לאומיים.<ref name="Fouz" /> שוויכטנברג, טענה כי .<ref name="Schwichtenberg"></ref> בשנת 2001, הכתב והעיתונאי האנגלי אנדרו מורטון שפרסם את הביוגרפיה על דיאנה, נסיכת ויילס, הצהיר: .<ref name="Freddy"></ref>

=== השפעה על הקריירה של מדונה ===
הן הספרות הפופולרית והן הלימודים על מדונה תפסו תאוצה החל מסוף שנות ה-80, עד שבשנת 1993, חוקר התקשורת דייוויד טצלף השווה את הניסיון לאסוף או לקרוא הכול ל"מיפוי מרחבי [[היקום".<ref name="Hall445"/>|262x262 פיקסלים]]

במרוצת השנים, השפעתה של מדונה על האוניברסיטאות לא עצרה.<ref name="Ouellette"/> חוקר התקשורת דייוויד בקינגהאם ראה בכך תרומה .<ref name="Buckingham"></ref> לדברי הפרופסורית והעורכת האמריקאית מרי קרוס, היא הפכה .<ref name="Cross"/>

בשיא התפתחותו של התחום שאירע בשנות ה-90, הפרופסור גרגורי אולמר מאוניברסיטת פלורידה הגדיר את מדונה בתור .<ref name="Orlando"/> אליזבת טיפנס מרולינג סטון הגיבה בנושא בשנת 1992 ואמרה כי .<ref name="RS1990"/> אנדראס האגר מהאוניברסיטה האקדמית של אובו ציטט את דבריה של שוויכטנברג והוסיף: .<ref name="Akademi"></ref>

החשיבות הסמיוטית והמשמעותית של התחום נותחה על ידי מומחים שונים, שלכל אחד מהם היה תפקיד משלו בחברה מכל הנושאים שנדונו במסגרת הלימודים. בהקשר זה, דניאל האריס מ- (1992) קבע כי .<ref name="Harris1"></ref> הוא הרחיב את הרעיון הזה תוך ציטוט מודל ה"מדונה הלקאניאנית" (התייחסות לפסיכואנליזה הלאקאניאנית) בסקירה של מרג'ורי גרבר , מודל ה"מדונה הפוקודיאנית" לפי צ'ארלס וולס, מודל ה"מדונה הבודרילאדית" לפי קת'י שוויכטנברג, ומודל ה"מדונה הפרוידיאנית" של סינדי פאטון ומודל ה"מדונה המרקסיסטית", מאת הפרופסורית חברה מלאני מורטון.<ref name="companion"/> מחברים אחרים כמו הסופר הקולומביאני חוסה יוניס , לולה גלן מאל פאיס וקרוליין פון לוצוב מ-Süddeutsche Zeitung הסתמכו על דבריו של האריס ופרסמו מספר מחקרים בהתבסס עליהם.<ref name="Yunis"></ref><ref name="Zeitung"></ref> פון לוצוב ציינה שהדבר גרר פרודיה על הפרשנויות המרובות הללו ותיארה זאת בתור: .<ref name="Zeitung"/> ברוח זו, הציע מבקר הספרות הצ'יליאני, אוסקר קונטרדו , שהפרסומים האקדמאים שהזמרת הייתה בהם מוקד, התרבו, ושברו את הסמיוטיקה של .<ref name="Contardo" /> המחקרים הביקורתיים על מדונה חושפים אותה כסמל, תדמית ומותג בעל קשר ישיר לחקר גישות עכשוויות.<ref name="EncyclopediaWomen"/>

==== אומדן הספרות האקדמאית של מדונה ====
במרוצת השנים, קבוצת מבקרים אמדה את נתוני המחקר והספרות אודות הזמרת בעולם האקדמאי. הסופר דייוויד צ'ייני העיר .<ref name="Chaney"></ref> הפרופסורית פמלה רוברטסון ויצ'יק העירה .<ref name="companion"></ref> חוסה פ. בלנקו מ-The Journal of Popular Culture ציין .<ref name="dujour"></ref> דעה דומה נהגתה בידי פוז-הרננדס ב- (2004), כשציין .<ref name="Fouz"/> ההיסטוריונים האוסטרלים רוברט אולדריץ' וגארי וות'רספון כינו את מדונה בתור .<ref name="Aldrich"></ref> ב- (2013), פמלה צ'רץ' גיבסון כתבה .<ref name="Church"></ref>

ב-(2013), מחברים תיארו את מדונה בתור .<ref name="Milestone"/> אלינה סימון, מחברת "מדונהלנד" (2016), העירה בזמן שעבדה על ספרה: .<ref name="Fry"></ref>

== ראו גם ==
* אקדמיה
* ביבליוגרפיה

== ביאורים ==

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדונה
קטגוריה:חקר תקשורת המונים
מדונה