OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סנג'ו סנטומי

הנסיך סָאנְג'וֹ סַנֶטוֹמִי (ביפנית: 三条 実美; 13 במרץ 1837 – 28 בפברואר 1891) היה חבר האצולה היפנית ומדינאי בתקופת רסטורציית מייג'י.

==ביוגרפיה==
סנג'ו נולד בקיוטו, בנו של בירוקרט בכיר. הוא החזיק במספר תפקידים בכירים בחצר הקיסרית, ומאוחר יותר הפך לדמות מרכזית בתנועת סונו ג'וי, שקראה להדחת השוגון וסילוק המערביים.

סנג'ו כיהן במספר תפקידים בממשלת מייג'י, מעת הקמתה בינואר 1868. הקיסר מוצוהיטו העניק לו את עיטור מסדר החרצית בדרג סרט גדול, וב-7 ביולי 1884 קיבל סנג'ו את התואר "קושאקו" (נסיך). כששונתה שיטת הממשל לשיטת קבינט ב-1885 התמנה סנג'ו לשומר חותם הקיסר.

לאחר התפטרות ראש הממשלה קורודה קיוטאקה וממשלתו ב-1889, קיבל מוצוהיטו אך ורק את התפטרותו של קורודה, והזמין את סנג'ו להחליף אותו בראשות הממשלה. הקיסר סירב למנות ראש ממשלה חדש במשך חודשיים, ובכך הפך את סנג'ו לראש הממשלה היחיד ביפן שהחזיק בתפקיד זה ובמקביל היה שומר חותם הקיסר.

ב-1890 קיבל סנג'ו מושב בבית האצילים (מקביל לבית הלורדים בבריטניה) בדיאט של יפן, שנוסד באותה שנה על פי חוקת מייג'י. לאחר מותו ב-1891 נערכה לו הלוויה ממלכתית בטוקיו.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Beasley, William G. The Meiji Restoration. Stanford University Press, 1972. .
* Jansen, Marius B. Japan in Transition, from Tokugawa to Meiji. Princeton University Press, 1986. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:פוליטיקאים יפנים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1891
Blue Suede Shoes

Blue Suede Shoes (בעברית: נעלי זמש כחולות) הוא שיר שנכתב והוקלט לראשונה על ידי הזמר קרל פרקינס במהלך שנת 1955 ונחשב לאחד משירי הרוקבילי (רוקנרול) הראשונים. השיר משלב אלמנטים של בלוז, קאנטרי ומוזיקת פופ. השיר זכה לגרסאות כיסוי שונות לאורך השנים כאשר אחת הנודעות ביותר היא זו שבוצעה על ידי אלביס פרסלי.

בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-95 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.

== רקע ==
נעלי זמש כחולות הדומות לאלו שהשיר נכתב בהשראתם.
הזמר ג'וני קאש היה הראשון שנתן לפרקינס את הרעיון לשיר. בעת שקאש, פרקינס ואלביס פרסלי נהגו להופיע ברחבי דרום ארצות הברית קאש סיפר לפרקינס על החיילים בצבא ארצות הברית שפגש בעת שירותו הצבאי בגרמניה. קאש התייחס לנעלי הצבא שלו בתור "נעלי זמש כחולות." קאש הציע לפרקינס לכתוב שיר על הנעליים. קרל השיב בתגובה כי: "אני לא יודע כלום על הנעליים. איך אני יכול לכתוב שיר על נעליים?". מספר ימים לאחר מכן, פרקינס הבחין באחת מהופעותיו בזוג צעיר שרקד ליד הבמה כאשר הבחור ניסה לוודא שחברתו לא תדרוך על נעליו החדשות במהלך הריקוד. שני האירועים הללו נתנו לפרקינס השראה לכתוב את השיר.

== גרסאות כיסוי בולטות ==
* קרל פרקינס (1956) (הגרסה המקורית)
* אלביס פרסלי (1956)
* ביל היילי וכוכבי השביט שלו (1960)
* באדי הולי (1964)
* הביטלס (1969)
* מאונטיין (1969)
* פלסטיק אונו בנד (1969)
* ג'רי לי לואיס (1973)
* ג'וני ריברס (1973)
* ג'ימי הנדריקס (1975)
* ג'וני קאש (1976)
* פול מקרטני (1999)
* ברוס ספרינגסטין
* פאט בון
* קונווי טוויטי

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.songfacts.com/detail.php?id=1141 עמוד השיר באתר songfacts.com] 
* [http://www.elvis.com.au/presley/buddy_holly.shtml קרל פרקינס מבצע את השיר בהופעה טלוויזיונית משנת 1956]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירי 1956
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על הנעלה
קטגוריה:שירי רוק אנד רול
קטגוריה:שירי רוקבילי
קתרין סטוקט

קתרין סטוקט (באנגלית: Kathryn Stockett; נולדה ב-1969) היא סופרת אמריקאית. ידועה בזכות ספר הביכורים שלה, "העזרה", שעלילתו עוסקת בחייהן של עוזרות-בית אפרו-אמריקניות בג'קסון שבמיסיסיפי, שבהמשך עובד לסרט.

==ביוגרפיה==
סטוקט גדלה בג'קסון שבמיסיסיפי. בילדותה גודלה על ידי עוזרת אפרו-אמריקנית, במקום אמה. חוויות הילדות שלה הם הבסיס לעלילת ספרה. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת אלבמה עם תואר ראשון באנגלית וספרות, היא עברה לניו יורק, שם עבדה בהוצאה לאור של מגזין שיווק. בניו יורק היא פגשה והתחתנה עם קית' רוג'רס. הם התגרשו ב-2011. נכון ל-2012 מתגוררת סטוקט עם בתה באטלנטה.

נגד סטוקט הוגשה תביעה בבית המשפט של מיסיסיפי על ידי אבילן קופר, עוזרת אמריקאית אפריקאית שעבדה בביתו של אחיה של סטוקט. נטען כי סטוקט השתמשה בדמות שלה עבור הספר. בית המשפט דחה את התביעה בטענה של התיישנות. סטוקט הכחישה את הטענה ואמרה שהיכרותה עם קופר הייתה קצרה ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1969
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
פנאי (זלדה)

פנאי הוא כותר ספר אוסף שיריה הראשון של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשכ"ז 1967 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב.
כמה ביטויים, שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בתרבות הישראלית.

זלדה הקדישה את הספר לזכרם של הוריה: הרב שלום-שלמה שניאורסון והרבנית רחל שניאורסון.

נושאי הקובץ הם מצבי הנפש והתודעה, ובכלל זה הדיכאון והגעגועים, ועמם והחוויה הדתית, הכוללת אמונה, דבקות, וקיום המצוות. כמו בכלל שירתה, כך גם ב"פנאי", השפה הפואטית של המשוררת מכילה פרפרזות רבות מהתנ"ך, ספרות חז"ל, הפיוט והתפילה היהודית לדורותיה.

==שירים==
{|
|- valign="top"
| 
* הבית הישן
* חדרה של אמי הואר
* פרחתי בבית אבן
* בלילה ההוא
* שכני הסנדלר
* מהיכל להיכל
* התופרת
* שכח אותי
* עם סבי
* קידוש
|
* פמוטות הכסף
* הדליקו נר
* נר של שבת
* שבת וחול 
* אני ציפור מתה
* רצון שיכור, מסוכסך
* האיש שליבו פרח מתוק
* הקבצן הקיטע (א)
* הקבצן הקיטע (ב)
* נהר אחד זורם אל ים
|
* מול הים
* הירח מלמד תנ"ך
* יש כי אראה את עצמי
* בנחל אכזב
* מבדיותיו, מבוזו
* רע לי מתי אמות
* לו היו
* המשתה
* שלומי
* הסתרת נפשך
|
* ישן לו גרעין
* צמח זר
* כציץ העמקים
* כריזנטמה לבנה כמוות
* חבצלת השרון
* כל שושנה
* ידידות
* בבית חינוך עוורים הישן
* עמדתי בירושלים
* אז תצעק נשמתי
|
* סר מר המוות
* גירשתי מליבי
* פנאי
* משירי הילדות
|}

==קישורים חיצוניים==

* לאה איני, [https://web.archive.org/web/20131022075037/http://www.blogs.bananot.co.il/showPost.php?itemID=2383&blogID=131 זלדה. שושנת היש ושושנת האין], באתר bananot
* זאב גלילי, [http://www.zeevgalili.com/2005/09/10581 ערב לזכרה של זלדה בצוותא], באתר zeevgalili
* אביעזר ויס, [http://www.daat.ac.il/daat/sifrut/mifgash-2.htm מיפגש כפול - קידוש החול או גשר של הפרדה - עיון מתמטי תבניתי בשירי "פנאי" של זלדה], באתר דעת
* רחל הולנדר-שטיינגרט, [http://www.daat.ac.il/daat/sifrut/maamarim/zelda-1.htm זלדה - שירה - פגישה], באתר דעת
* אברהם בלאט, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/sinay/zelda-4.htm שירת הבית הישן - זלדה], באתר דעת
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1967
קטגוריה:ספרי שירה בעברית
קטגוריה:כתבי זלדה
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
ריקן דושיקאי

ריקן דושיקאי (ביפנית: 立憲同志会; מילולית: איחוד חברי החוקה) הייתה מפלגה פוליטית שפעלה בתקופה האימפריה היפנית, בשנות ה-20 של המאה ה-20.
== היסטוריה ==
ראש ממשלת יפן קאצורה טרו יסד את המפלגה ב-7 בפברואר 1913, כמענה למפלגת ריקן סייוקאי, בהנהגת אינוקאי צויושי, שהחזיקה במירב המושבים בבית הנבחרים של הדיאט של יפן. קאצורה הצליח לשכנע תשעים חברי דיאט להצטרף למלגתו החדשה. 

המפלגה שרדה את מותו של קאצורה ב-1913, ותחת הנהגתו של קאטו טקאקי, ישבו חמישה מחבריה בממשלתו של אוקומה שיגנובו בין 1914 ל-1916. לאחר הבחירות הכלליות ביפן 1915, הפכה המפלגה למפלגת הרוב, לאחר שהשיגה 153 מושבים. 

לאחר התפרקות ממשלת אוקומה, התאחדה דושיקאי עם מספר מפלגות אחרות, ויחד יסדו את מפלגת קנסייקאי בחודש אוקטובר 1916.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ndl.go.jp/modern/e/cha3/description02.html Rikken Doshikai], אתר ספריית הדיאט של יפן.

קטגוריה:האימפריה היפנית: מפלגות
למתנדבים בעם

למתנדבים בעם הוא שיר מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר חובר בזמן ששהה בעיר אודסה בשנת תר"ס (1899–1900).

השיר נתפס בציבור בעיקר כעוסק בהתעוררות רעיונית ומעשית שדרושה למאבקה של התנועה הציונית על כינון ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. הוא נחשב בשל כך לחלק ממסכת היצירה הציונית, והוא הוקרא והושר בטקסים חגיגיים ביישוב היהודי החדש.

כשמו של השיר נקראה לפחות קבוצת חלוצים וחלוצות אחת, אשר חבריה היו ממייסדי קבוצת קריית ענבים בתקופת העלייה השלישית.

חלקים מהשיר הולחנו על ידי המוזיקאים משה לב ואברהם צבי אידלזון, אשר לחנו זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21.

==מילות השיר==

==תכנים ואמירות==
"למתנדבים בעם" הוא שיר תעמולה וגיוס לפעולה נחוצה ודחופה של יחידים וקבוצות למען כלל ישראל, "לְעֶזְרַת הָעָם!". מספר צירי תוכן מובעים בשיר במקביל, תוך שימוש בשפה פואטית המתכתבת עם סגנון פסוקי התנ"ך. הראשון ציר הזמן, האחד ההיסטורי, הנוגע לתקופת החשמונאים והמכבים, הריבונית בחלקה, ותקופת בית שני בכללה, שבה לדעת המשורר, ידע העם לשלב בין "צִחֲצוּחַ חֲרָבוֹת עִם רִנְנַת הַתְּהִלִּים"; ואילו תקופת הזמן העכשווית, שבה נכתב השיר - מפנה המאות ה-19 - ה-20 - מוצגת בניגוד רב לימי העבר הקדום, כאשר העם חסר ריבונות או כוח צבאי, ושרוי במצוקה כלכלית וחברתית בארצות הגולה; ועל כן הוא "דּוֹר דַּכָּא, קְצַר יָד, בְּנֵי עַם-עָנִי", שעתידו הקולקטיבי כאומה מעורר דאגה. הציר השני, קריאה לחשבון נפש לאומי, שבו נקט ביאליק ברוב שיריו הגדולים, ואף בלווית גערות לציבור (כגון בשירו "אכן חציר העם"), שנעדרו משיר זה, שיש בו המלצות חיוביות בלבד, כגון "חִשְׂפוּ הָאוֹר! גַּלּוּ הָאוֹר!", ולהתחברות אל התובנה הפנימית הלאומית; התחברות אשר תחולל את תעצומות הנפש הנדרשים כדי לערוך את התמורה החיונית, למשל במילים: "עַל-קַרְקַע הָעָם וּבְתַחְתִּיּוֹת נִשְׁמָתוֹ – עוֹד תִּגַּהּ וּתְנוֹצֵץ שְׁכִינָתוֹ". והציר השלישי, הכְוונות ועצות כיצד על האומה לפעול, שנכתבו גם ברוח ההגות הציונית בת הזמן. ביאליק סבר שבניין היישוב היהודי החדש, ובכלל זאת העזרה הציבורית שתוקצב לחפצים לעלות לארץ, צריך להעשות בידי כל מי שחפצים בכך ללא בררנות, במילותיו: "בַּמֶּה? אַל-תִּשְׁאָלוּ – בַּאֲשֶׁר נִמְצָאָה!
בְּמִי? אַל-תִּבְדֹּקוּ – כֹּל לִבּוֹ יִדְּבֶנּוּ! מִי צָרַת הָאֻמָּה בִּלְבָבוֹ נָגָעָה"; לא הונם של העולים, ייחוסם, או תפיסת עולמם אמורה לקבוע האם ישוייכו אל מפעל ההתיישבות החדש בארץ, הממומן ברובו מקרנות לאומיות ועזרתם של נדבנים כגון הנדיב הידוע; אלא רק התמסרותם, הקרבתם, אכפתיותם ומעורבותם בשאלת גורל האומה ועתידה. המשורר קורא: "הוֹי, הָבוּ-נָא יַחְדָּו לָעֲבֹדָה הַגְּדוֹלָה!", באשר סבר כמו הוגים ומנהיגים נוספים, כי האחדות וההתלקטות האנושית והרעיונית המגובשת של האומה היא צורך חיוני וקובע; ולכן הכרחי איסוף משאבי הרוח והחומר המשותפים, שמבלעדיו לא תוכל להתבצע הפעולה הרחבה אשר תביא לתמורה בחייה, תחייתה התרבותית וכינונה הריבוני בארץ ישראל, ועל כך קורא המשורר: "הַעֲמִידוּ אֶת-עַמְּכֶם, הָקִימוּ הַדּוֹר!".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירי המאה ה-19
קטגוריה:ציונות בתרבות
מנחם אריך קליבנסקי

שלט ההנצחה בכיכר על שמו]]
פסל "[[גור אריה יהודה" על גבי האנדרטה על שמו בקלן]]
מנחם אריך קְלִיבַּנסקי (בגרמנית: Erich Klibansky; 28 בנובמבר 1900 (ו' בכסלו ה'תרס"א) - 24 ביולי 1942 (י' באב ה'תש"ב, נספה בשואה)) היה מנהל הגימנסיה "יבנה" בקלן, הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין. מפעילי הברחת הילדים מגרמניה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט".

== תולדות חייו ==
קליבנסקי נולד בשנת 1900 בעיר פרנקפורט שבגרמניה למשפחת רבנים שמוצאה מקובנה. קליבנסקי למד בגימנסיה ע"ש גתה בעיר והמשיך ללמוד באוניברסיטאות פרנקפורט, מַרבורג ומינכן היסטוריה, גרמניסטיקה ורומניסטיקה (לימודי השפות הרומאניות). לאחר מכן כיהן כמורה בבית הספר התיכון היהודי שנוסד בברסלאו. בשנת 1929 עבר עם אשתו מטה ושלושת ילדיהם לקלן והחל לכהן כמורה ומנהל בגימנסיה "יבנה". בית הספר זכה לשגשוג למרות המשבר הכלכלי. קליבנסקי חיבר מספר חיבורים על ספרות והיסטוריה גרמנית וערך ספרון עברי-גרמני המוקדש לשירו של חיים נחמן ביאליק "ברכת עם" ("תחזקנה").

ב-1937, נאלצה המשפחה לעבור מביתה למספר חדרים צרים באזור אחר, בו רוכזו היהודים. קליבנסקי פיתח תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה. 

קליבנסקי עצמו ומשפחתו גורשו מקלן מזרחה ברכבת ביולי 1942, ונורו ביער ליד מינסק לבורות הריגה.

ב-1990 נוסדה בקלן, במקום בו הייתה חצר בית הספר, כיכר על שמו ובה אנדרטה ועליה פסל גור אריה יהודה המנציחה את 1,100 ילדי הקהילה היהודית של קלן, רבים מהם תלמידי בית הספר "יבנה", שנספו בשואה.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Dieter Corbach, Die Jawne zu Köln. Zur Geschichte des ersten jüdischen Gymnasiums im Rheinland und zum Gedächtnis an Erich Klibansky, 1900–1942. Gedenkbuch zur Ausstellung im Historischen Rathaus der Stadt Köln vom 12.-26. November 1990, Köln: Scriba Verlag, 1990.
* Hans Thiel, 'Erich Klibansky - Germanist und Direktor der Jawne (1900-1942),' in: Diskussion Deutsch 23, 127 (1992), pp. 493-503.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/rescue-by-jews/klibansky.asp על מנחם אריך קליבנסקי] באתר יד ושם
* [http://www.ajr.org.uk/journal/issue.Jan01/article.643 יבנה- בית ספר מיוחד], כתבה בביטאון איגוד הפליטים היהודים, ינואר 2001
* [https://portal.dnb.de/opac.htm?query=Woe%3D119056402&method=simpleSearch רשימת פרסומים] באתר הספרייה הלאומית של גרמניה (לייפציג ופרנקפורט)
* [http://www.msacerdoti.it/kobercologne.html Adolf Kober, Cologne, The Jewish Publication Society of America, Philadelphia 1940, p. 271-272]

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי חינוך בשואה
קטגוריה:הצלה בשואה
קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
קטגוריה:קלן: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1942
קנסייטו

קנסייטו (ביפנית: 憲政党; מילולית: המפלגה החוקתית) הייתה מפלגה פוליטית שפעלה בתקופה האימפריה היפנית, בשנות ה-20 של המאה ה-20.
== היסטוריה ==
המפלגה נוסדה ב-1898, לאחר איחוד מפלגת שימפוטו של אוקומה שיגנובו ומפלגת ג'יוטו של איטגאקי טאיסוקה, והראשון שימש נשיאה. האיחוד העניק למפלגה החדשה רוב מוחלט בבית הנבחרים של הדיאט של יפן. לאחר נפילת ממשלת איטו הירובומי, החליף אותו אוקומה בתפקיד ראש ממשלת יפן, על אף החששות שהשמיעו גורמים שמרנים באליטה ובגנרו בדבר היחלשות השלטון. אחת מפעולותיו הראשונות של אוקומה בתפקיד הייתה קיצוץ תקציב הממשלה והפחתת מספר הבירוקרטים. אך מכיוון שהוא ירש את תוכנית התרחבות צבא יפן מקודמו בתפקיד, נכשלה תוכנית הקיצוץ שלו. 

בבחירות הכלליות בשנת 1898 קיבלה מפלגת קנסייטו 260 מתוך 300 המושבים בדיאט. מספר חברי מפלגה, חברי מפלגת ג'יוטו לשעבר, מחו על חלוקת המושבים בתוך המפלגה, וכאות מחאה פרשו וחברו ליאמגאטה אריטומו השמרן. המתקפות על ממשלתו של אוקומה נמשכו, ולבסוף הביאו להתפרקות הממשלה.

סיעת ג'יוטו-לשעבר התארגנה תחת השם "מפלגת קנסייטו החדשה" בנובמבר 1898, ובראשה עמד איטקאגי. המפלגה התייצבה לצד ממשלתו של יאמגאטה, ותמכה ברפורמת מיסים ובהרחבת זכות הבחירה. ב-1900 התמזגה מפלגת קנסייטו החדשה עם מפלגת ריקן סייוקאי של איטו.

חברי המפלגה שנותרו נאמנים לאוקומה התארגנו מחדש תחת השם "קנסיי הונטו" (憲政本党; "קנסייטו המקורית") בנובמבר 1898. כעבור שנתיים נטשו 34 חברים את המפלגה, עקב תמיכתו של אוקומה בכוונתו של איטו להעלות מיסים כדי לשלם את הוצאות דיכוי מרד הבוקסרים. בבחירות הכלליות בשנת 1903 קיבלה קנסיי הונטו 85 מושבים, והקימה אופוזיציה עם ריקן סיוקאי, כנגד ממשלתו של קאצורה טרו. אוקומה פרש מנשיאות המפלגה ב-1907, ובבחירות הכלליות שנערכו שנה לאחר מכן קיבלה קנסיי הונטו 70 מושבים בדיאט, בעוד ריקן סיוקאי קיבלה 187.

מפלגת קנסיי הונטו התמזגה עם מספר מפלגות קטנות ב-1910, כדי ליצור את מפלגת ריקן קוקומינטו.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. C. Hurst & Co. Publishers, 2001. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה היפנית: מפלגות
גנרו

גֶּנְרוֹ (ביפנית: 元老) היה תואר לא רשמי שקיבלו מספר מדינאים יפנים ותיקים, ששימשו יועצים לא רשמיים לקיסר יפן, במהלך תקופות מייג'י, טאישו ושווה. 

מקורותיו של מוסד הגנרו נעוצים במועצת הזקנים המסורתית (רוג'ו), שהייתה פעילה בתקופת אדו; עם זאת, המונח גנרו הופיע לראשונה רק ב-1892. לאחר רסטורציית מייג'י, בחר הקיסר מוצוהיטו במספר מנהיגים מצטיינים, וביקש מהם להיות יועציו. מלבד סיונג'י קינמוצ'י, כל חברי הגנרו באו ממשפחות סמוראים ממעמד בינוני או זוטר, ארבעה באו מהאן סצומה וארבעה מהאן צ'ושו, שתי נחלות שמילאו תפקיד מרכזי בהדחת השוגון במלחמת בושין. הגנרו היו בוחרים ראש ממשלה ומגישים את הצעתם לקיסר, לאישורו. 

כל שבעת הגנרו הראשונים היו חברים בסאנגי (参議), מועצה קיסרית שפעלה עד 1885. לעיתים מכונים חברי הגנרו "אוליגרכיית מייג'י," אף על פי שלא כל חברי האוליגרכיה היו חברים בגנרו. 

המוסד סיים את דרכו ב-1940, עם מותו של הגנרו האחרון סינוג'י קינמוצ'י.

==רשימת החברים==
סיונג'י קינמוצ'י, אחרון הגנרו
{| class="wikitable"
|-
! !! שם
|-
| 1 || איטו הירובומי
|-
| 2 || קורודה קיוטאקה
|-
| 3 || איוואו אויאמה
|-
| 4 || אינואואה קאורו
|-
| 5 || סאיגו צוגומיצ'י
|-
| 6 || מצוקטה מאסיושי
|-
| 7 || יאמגאטה אריטומו
|-
| 8 || קאצורה טרו
|-
| 9 || סיונג'י קינמוצ'י
|-
|}

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press, 2003. .
* Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. .
</div>
==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה היפנית: פוליטיקה
אזוואד

אזוואד, מכונה גם המדינה העצמאית אזוואד (בתמזיגט: ⴰⵣⴰⵓⴷ בערבית: أزواد, או בשמה המלא: دولة أزواد المستقلة, בתעתיק מדויק: דולת אזואד אלמסתקלה), הוא אזור בצפון מאלי אשר הוכרז באפריל 2012 באופן חד-צדדי כמדינה על ידי התנועה הלאומית לשחרור אזוואד (MNLA), לאחר שמרד של שבטי הטוארג באזור הוביל לסילוק הצבא של מאלי מהמדינה. חבלי הארץ בהם טוענים המורדים לשליטה הם טימבקטו, קידאל, גאו וחלק מאזור מופטי, המרכיבים כ-60% משטחה היבשתי של מאלי. אזוואד גובלת בבורקינה פאסו מדרום, מאוריטניה במערב ובצפון-מערב, אלג'יריה בצפון ובצפון-מזרח, ובניז'ר במזרח ובדרום-מזרח, ושאר שטחי מאלי בדרום-מערב.

המדינה הוכרזה בהצהרה באתר אינטרנט של הארגון לשחרור אזוואד ב-6 באפריל 2012. באותו ביום בגאו, חתם בילאל אל אשריף, מזכ"ל הארגון לשחרור אזוואד על הצהרת עצמאות, וכן הצהיר שהארגון ישמש כממשלה הזמנית באזוואד עד להקמת "סמכות לאומית". עם זאת, עד כה אף מדינה חיצונית לא הכירה בעצמאות של אזוואד. ממשלת מאלי וכן הארגון האיסלאמי אנצאר א-דין חולקים על הטענה לשליטה דה פקטו של הארגון בשטח.

== היסטוריה ==

שבטי הטוארג כבר התמרדו כשלוש פעמים בעבר נגד השלטון במאלי, מאז קיבלה המדינה את עצמאותה מצרפת בשנת 1960.

בסוף 2011 ובתחילת 2012 החלה התקוממות ב"אזוואד" אשר בצפון מאלי. רבים מהמורדים משבטי הטוארג שימשו כשכירי חרב בלוב תחת שלטונו של מועמר קדאפי והחלו לחזור לביתם לאחר נפילתו, יחד עם ניסיון צבאי ותחמושת. במרד השתתפו גם שבטים ערבים מקומיים.

נשיא מאלי, אמאדו טומני טורה, נחל סדרה של הפסדים נגד המורדים בצפון. בינואר הפילה קבוצת מורדים מקרב הצבא את שלטונו של טורה, בין השאר עקב חוסר הצלחתו לדכא את המורדים.

ב-14 בפברואר 2013, ויתרה אזוואד על תביעתה לעצמאות וביקשה ממשלת מאלי לפתוח במשא ומתן על מעמדם העתידי של שבט הטוארג.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* גרשון גירן, [http://megafon-news.co.il/asys/archives/37557 נא להכיר: אזוואד – מדינה חדשה של בני הטוארג בצפון מאלי]
* 
* עומר גנדלר, [http://omergendler.blogspot.com/2012/05/blog-post.html אחרי דרום סודן, צפון מאלי בדרך לעצמאות?], תוצרת חוץ, 24 במאי 2012.
* [http://www.mnlamov.net/component/content/article/38-constantes/182-mis-en-place-un-conseil-transitoire-de-letat-de-lazawadctea-.html אתר התנועה הלאומית לשחרור אזוואד MNLA 9 ביולי 2012 - עם רשימת המועצה הזמנית של מדינת אזוואד] 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מדינות לשעבר שההכרה בהן הייתה מוגבלת
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות ערבית
Give a Little More

Give A Little More (בעברית: תן קצת יותר) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5.

הסינגל נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין, הקלידן ג'סי קרמייקל, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין, ושוחרר ב-17 באוגוסט 2010.

==מיקומי שיא==

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי מארון 5
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי לפידים
קטגוריה:שירי פופ רוק אמריקאיים
Never Gonna Leave This Bed

Never Gonna Leave This Bed (בעברית: לעולם לא עומד לעזוב את המיטה הזאת) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית מארון 5.

השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין.

==מיקומי שיא==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי מארון 5
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי לפידים
קטגוריה:בלדות רוק
Payphone

Payphone (בעברית: טלפון ציבורי) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5, ביחד עם הראפר ויז קאליפה.

הסינגל הוכתר כהצלחה. בתוך שבוע הגיע השיר למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100, עם מכירות של 493,000 עותקים, ובכך שבר את השיא של שיר דיגיטלי שמבוצע על ידי קבוצה.

ב-16 באפריל 2012, יום לפני צאת הסינגל, הופיעה הלהקה הופעת בכורה של השיר על במת "The Voice" האמריקאי ביחד עם הראפר ויז קאליפה.

==מיקומי שיא==

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי מארון 5
קטגוריה:שירי ויז קאליפה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי בני בלנקו
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ויז קאליפה
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי שלבאק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי בני בלנקו
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי שלבאק
קטגוריה:וידאו קליפים מונפשים
קטגוריה:שירים על טלפונים
קטגוריה:שירים על שיחות טלפון
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיטליה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בהונגריה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: שירים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
עינות סלוקיה

עינות סֶלוקיה (Seleucia), המוכרים גם בשם עינות עדן ועין קצביה (בעבר נקראו בשם "עִין נֻץ אַ-דוּניא", כלומר "עין חצי העולם", בפי יהודי הגולן, ובהשפעת לשונם הארמית כונה "עין עלמיא" כמשחק מילים ארמי עם התיבות "מים" ו"עולמות"), הם מעיינות הנובעים באזור צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן ומימיהם שימשו בעבר<ref></ref> לשאיבה על ידי חברת המים המינרלים מי עדן. המים משמשים להכנת בירות במבשלת הגולן. דרומית למעיינות נמצא פארק המכיל בריכות מים ותעלות המנקזות את מי המעיינות, ביניהם שבילים ופינות ישיבה. באזור הפארק ומצפון לו, נמצאים שרידים של בתי הכפר הסורי הנטוש קצביה, ומכיוון דרום-מערב לפארק נמצאת אנדרטת עוצבת סער לזכר חללי חטיבה 7.

מעיינות סלוקיה נקראים כך על שם התיישבות קדומה באזור, בתקופת בית שני ככל הנראה שהתקיים במקום יישוב יהודי שהקביל ליישוב גמלא ואף הוא נערך להגנה בתקופת המרד בשלטון הרומאי. השם סלוקיה נקרא ככל הנראה על שם האימפריה הסלאוקית (בדומה למקומות נוספים ברחבי המזרח התיכון), היא נוסדה בשם זה כנראה בתקופתו של המלך ההלניסטי סלאוקוס הרביעי. שרידים נוספים שנמצאו באתר מתארכים את ההתיישבות במקום לפחות לסביבות האלף ה-2 לפנה"ס. היישוב סלוקיה מוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו:
 <div class="mw-content-ltr">מלחמות היהודים, ספר ד, פרק א, פסוק א. מתוך [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=42 תרגומו של ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, 1923] </div>

למרות התאוריה שאכן מדובר בעיר סיליקיה ההלניסטית, ישנן בעיות בתיאור העיר ביחס למקום המדובר בעינות סלוקיה. בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו, העיר סיליקיה יושבת קרוב לאגם החולה ("יאור סמך", "סמכוניטיס"), בעוד שאזור סולוקיה המדובר נמצא כ-15 קילומטר בקו אווירי מהקצה הדרומי של האגם לפני שיובש ואף לא ניתן לראותו משם. תיאור נוסף של המקום מציין שהוא "מבוצר מאוד על ידי הטבע", בעוד שאזור סלוקיה לא נראה כך לפי התיאור. בעיתיות זו גרמה להשערה שמדובר באתר אחר ואחת התאוריות היא שמדובר בעיר כפר דבורה שניצב מעל צוקי רמת הגולן וצופה לעבר עמק החולה.

כ-4 וחצי קילומטרים צפון-מזרחה מהמעיין ושרידי ההתיישבות, ישנם הריסות של כפר סורי נטוש נוסף בשם סלוקיה, אשר נמצא לצד ציר הנפט צפונית לצומת קשת. סביב עינות סלוקיה נבנה הכפר קצביה, כך שככל הנראה שם הכפר סלוקיה נובע משם המעיין.

לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לאתר את מבצר סלוקיה מימי יוסף בן מתתיהו ב'מתחם יצחקי' הנמצא כ-קילומטר מזרחית לעינות סלוקיה מעל ערוץ נחל יהודייה. מתחם זה שנוסד בתקופת הברונזה הקדומה בוצר בתקופה הרומית בקיר מסיבי (כ-150 מ' אורכו ורוחבו נע בין 8-4 מ'). המבצר הוכן לקראת העימות מול הרומאים בשנת 66 לספירה אך למעשה מעולם לא עמד במצור והמורדים נטשו אותו ללא קרב.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.maslulim-israel.co.il/index.php?dir=site&page=tracks&op=tracksum&id=301 הסבר על המעיינות והפארק באתר 'מסלולים'.]
* [https://web.archive.org/web/20131008195740/http://tiptour.co.il/tipPage.aspx?id=1909 הסבר על המעיינות והפארק באתר 'טיפטור'.]

==הערות שוליים==

סלוקיה, עין
סלוקיה
קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים
ימאמוטו גונבאה

ימאמוטו גונבאה (ביפנית: 山本 權兵衛; 26 בנובמבר 1852 – 8 בדצמבר 1933), הידוע גם בשם גונוהיואה, היה אדמירל בצי הקיסרי היפני וראש הממשלה ה-16 של יפן.

==ראשית חייו==
ימאמוטו נולד בקגושימה, האן סצומה (כיום מחוז קגושימה), בן למשפחת סמוראים משבט שימאזו. כנער צעיר השתתף ימאמוטו בהפגזת קגושימה ומאוחר יותר הצטרף לכוחות סצומה במלחמת בושין שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה.

==קריירה צבאית==
לאחר הצלחת רסטורציית מייג'י, למד ימאמוטו בטוקיו, והצטרף למחזור השני של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1870. לאחר שסיים את לימודיו ב-1874, הוא יצא להפלגת חניכים לאירופה ולדרום אמריקה על סיפונה של ספינת הצי הגרמני הקיסרי. הוא כתב ספר הדרכה בנושא תותחנות ימית, שהפך לתקן בצי הקיסרי, וב-1885 התמנה למפקד הסיירת "נאניווה," במסעה ליפן ממספנת אלסוויק שבאנגליה. ב-1887 התמנה לעוזרו של שר הימייה קביאמה סוקנורי, וליווה אותו למסעו בארצות הברית ובאירופה.

כמפקד הסיירת "טקאו," נפגש ימאמוטו בחשאי עם גנרל הצ'ינג יואן שיקאי בסיאול ב-1890. לאחר מכן מונה למפקד הסיירת טקצ'יהו.

ימאמוטו הפך למנהיג הצי החל ב-1893, עת התחיל לעבוד תחת שר הימייה סאיגו צוגומיצ'י. הוא ערך רפורמות, פעל לחיסול היחס המיוחד שקיבלו בני נחלתו סצומה, פעל למניעת ניצול הדרגה למטרות רווחיות בצי, וניסה להשוות את מעמד הצי לזה של הצבא. הוא גם תמך באסטרטגיה ימית אגרסיבית במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.

בזכות פועלו התקדם ימאמוטו בסולם הדרגות במהירות יחסית: הוא התמנה לאדמירל משנה ב-1895 ולתת-אדמירל ושר הימייה ב-1898. ב-1902 הוא אף קיבל את התואר דאנשאקו (ברון), במסגרת מערכת האצולה היפנית. את דרגת האדמירל קיבל ב-1904.

ימאמוטו הוכיח את מנהיגותו במלחמת רוסיה–יפן, כשמינה את היהאצ'ירו טוגו למפקד הצי היפני המשולב, ולאחר מכן הקריא את דיווחיו מהשטח בפני הדיאט של יפן. ב-1907 קיבל ימאמוטו את התואר "האקושאקו" (רוזן).

==ראש הממשלה==
ימאמוטו התמנה לראש ממשלת יפן ב-1913. במהלך כהונתו הראשונה הוא ביטל את החוק שקבע שחובה על שר הצבא ושר הימייה להיות קצינים פעילים, ובכך המשיך לטפח את הדימוי שלו של ליברל ותומך בדמוקרטיה. עם זאת, ממשלתו הייתה נגועה בשחיתות, והוא נאלץ להתפטר, ביחד עם כל ממשלתו, אף על פי שלא הייתה הוכחה שקשרה אותו לפרשה כלשהי.

ימאמוטו נקרא לשוב להיות ראש הממשלה ב-1923, לאחר משבר רעידת האדמה שנגרם בעקבות רעידת האדמה הגדולה בקאנטו. פעולותיו לשיקום העיר טוקיו, שספגה את מרבית הנזק ברעידת האדמה, זכו לתשבחות. במקביל, הוא אף ניסה להרחיב את זכות הבחירה, אך ממשלתו נאלצה להתפטר בשנית בינואר 1924, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחיי יורש העצר הירוהיטו ב-27 בדצמבר 1923.

לאחר מכן פרש ימאמוטו מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-1933, ונקבר בטוקיו.

==אותות ועיטורים==
זמן קצר לאחר מותו ב-1933, העניק לו הקיסר את ענק מסדר החרצית, העיטור הגבוה ביותר במערכת העיטורים היפנית. בנוסף קיבל ימאמוטו את העיטורים הבאים:
* מסדר דיית הזהב בדרגה ראשונה, 1906.
* מסדר החרצית, סרט גדול, 1928.
* אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, 1907.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. C. Hurst & Co. Publishers, 2001. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:אדמירלים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1852
קטגוריה:נפטרים ב-1933
קזוקו

הקיסר [[מוצוהיטו נואם מול בית האצילים. אוקיו-אה, 1890.]]
קזוקו (ביפנית: 華族; מילולית: שושלת מפוארת) הייתה מערכת תוארי אצולה באימפריה היפנית, שהתקיימה מ-1869 ועד 1947.

==מקורות==
לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, השיבה לעצמה האצולה היפנית המסורתית את מעמדה. מספר חברי אצולה לקחו חלק פעיל בהדחת שוגונות טוקוגאווה, וכל המשרות בממשלת מייג'י החדשה נמסרו לחברי האצולה. 

האליטה של תקופת מייג'י איחדה את מעמד האצולה עם הדאימיו לכדי מעמד אריסטוקרטי מורחב ב-25 ביולי 1868, וקבעה שמעמד זה נבדל מהמעמדות החברתיים האחרים - סמוראים לשעבר ופשוטי העם. איטו הירובומי, ממנסחי חוקת מייג'י, שאף שהקזוקו יהיה מעמד שיגן על הקיסר ועל הממסד הקיסרי. באותה עת, היו חברות בקזוקו 427 משפחות, כל חברי הקזוקו שלא הייתה להם משרה במחוזות יפן נאלצו להתגורר בטוקיו.

==התפתחות==
חוק מערכת האצולה מה-7 ביולי 1884, אותו העביר איטו לאחר ביקורו באירופה, קבע שממשלת מייג'י רשאית להעניק תואר קזוקו לאנשים שהיא מצאה שתרומתם למדינה הייתה רבה. הממשלה אף חילקה את הקזוקו לחמש דרגות, שהתבססו על מערכת האצולה בבריטניה, אך שמותיהן התבססו על תוארי האצולה הסינית העתיקה:

1. נסיך או דוכס (公爵; קוֹשָקוּ)
2. מרקיז (侯爵; קושקו)
3. רוזן (伯爵; האקוּשאקוּ)
4. ויקונט (子爵; שישאקו)
5. ברון (男爵; דאנשאקו)

חלוקת הדרגות למשפחות מהאצולה המסורתית נקבעה לפי הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע מישהו מאבות המשפחה. לפיכך, כל ראשי המשפחות מבית פוג'יווארה קיבלו את התואר "נסיך." ראשי משפחות אצולה מסורתיות אחרות קיבלו את התואר "מרקיז," וכך גם משפחת האצולה של איי ריוקיו. 

חלוקת הדרגות לדאימיו-לשעבר התבססה על הכנסות האורז של המשפחה. דאימיו בעלי הכנסה של 150,000 קוקו ומעלה קיבלו את התואר מרקיז, אלה עם 50,000 קוקו ומעלה היו רוזנים, וכן הלאה. השוגון לשעבר, טוקוגאווה יושינובו, הפך לנסיך, ראש הענף הראשי של משפחת טוקוגאווה קיבל את התואר מרקיז, וראשי הענפים המשניים קיבלו את התואר רוזן.

בעלי התארים הגבוהים ביותר, נסיך ומרקיז, קיבלו מינוי אוטומטי לבית האצילים בדיאט של יפן עם קבלת התואר. רוזנים, ויקונטים וברונים בחרו 150 חברים מתוכם, שישבו בבית האצילים. תארים ומענקים ממשלתיים עברו בירושה לפי העדפת הבן הבכור, אף על פי שמשפחות קזוקו רבות אימצו ילדים מענפים שונים במשפחתם או ממשפחות אחרות, כדי למנוע את גוויעת הענף שלהם. בתחילתה, כללה מערכת הקזוקו 509 אצילים, ועד 1928, בעקבות מינויים וקידומים, צמח המספר ל-954. הקזוקו הגיע לשיאו ב-1944, כשהיו חברים בו 1016 משפחות.

חוקת יפן מ-1946 ביטלה את מערכת הקזוקו, וחיסלה את השימוש בתוארי אצולה מחוץ למשפחה הקיסרית. עם זאת, רבים מצאצאיהם של חברי הקזוקו ממשיכים למלא פקידים בכירים בחברה, בפוליטיקה ובכלכלה היפנית.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Lebra, Sugiyama Takie. Above the Clouds: Status Culture of the Modern Japanese Nobility. University of California Press, 1995. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.unterstein.net/or/docs/JapanPeers.pdf Some Information on Nobility, Peerage and Ranks in Ancient and Meiji Japan] 
</div>

קטגוריה:יפן: פוליטיקה
אבי הכלה (1991)

אֲבִי הַכַּלָּה (באנגלית: Father of the Bride) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1991 בבימויו של צ'ארלס שייר ובכיכובם של סטיב מרטין, דיאן קיטון, קימברלי ויליאמס ומרטין שורט. סרט זה הוא רימייק של סרט משנת 1950 באותו השם. בשנת 1995 יצא סרט המשך לסרט זה, בשם "אבי הכלה 2".

הסרט דורג במקום 92 ברשימת 100 הסרטים המצחיקים ביותר של ערוץ "בראבו".

==תקציר העלילה==
ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין) הוא איש משפחה מהמעמד הבינוני החי בסן מרינו שבקליפורניה עם אשתו נינה (דיאן קיטון), בתו אנני בת ה-22 (קימברלי ויליאמס) ובנו הצעיר (קיראן קולקין). כאשר אנני חוזרת מטיול באירופה, היא מכריזה בפני הוריה שהתארסה לבריאן מקנזי (ג'ורג' ניוברן), בחור צעיר מהמעמד הגבוה המתגורר במחוז בל אייר שבלוס אנג'לס, אותו פגשה במהלך הטיול. ג'ורג' איננו מסוגל לדמיין כיצד חייו ייראו ללא בתו בסביבתו.

המשפחה מחליטה לקיים את החתונה בביתם של ג'ורג' ונינה. המשפחה שוכרת את שירותיו של מארגן חתונות אירופי אקסצנטרי בשם פרנק (מרטין שורט). במהלך ההכנות לחתונה הראוותנית והיקרה של בתו, ג'ורג' נזכר בערגה בזמנים הטובים ומנסה להתרגל לרעיון שבתו היא אישה בוגרת ושיש לה חיים משלה.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|סטיב מרטין
|ג'ורג' בנקס
|אבי הכלה
|-
|דיאן קיטון
|נינה בנקס
|אם הכלה
|-
|קימברלי ויליאמס
|אנני בנקס
|הכלה
|-
|ג'ורג' ניוברן
|בריאן מקנזי
|החתן
|-
|קיראן קולקין
|מאטי בנקס
|אחי הכלה
|-
|מרטין שורט
|פרנק
|מארגן החתונה
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 72% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 39 ביקורות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על חתונות
אדיר טובול

אדיר טובול (נולד ב-3 ביוני 1979 באשדוד) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מנהל קבוצת מועדון ספורט אשדוד.

==קריירה==
טובול גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת בתור קשר שמאלי, ותוך זמן קצר הוסט לעמדת המגן השמאלי. לאחר איחוד קבוצתו עם הפועל אשדוד המשיך טובול לשחק בקבוצה המאוחדת - מועדון ספורט אשדוד, בשורותיה הופיע בליגת העל במהלך כל העשור הראשון של המאה ה-21.

בקיץ 2010 עזב המאמן יוסי מזרחי את אשדוד, ומשום כך החליט טובול לעזוב לשנה אחת את אשדוד לטובת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. באשקלון שיחק ב-24 משחקי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בסיום העונה לאחר עונה אחת בלבד בליגה הראשונה. לאחר חזרתו של מזרחי בקיץ לאחר מכן השתכנע טובול לחזור לאשדוד. במדי אשדוד צבר 249 הופעות והבקיע 2 שערים, והוא נחשב לאחד הסמלים של המועדון.

בפברואר 2013 חתם טובול בקבוצת בני סכנין. ביולי 2013 חתם בקבוצת מכבי נתניה מהליגה הלאומית, ובעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת שיחק בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית.

ב-24 ביוני 2015 חזר טובול למועדון ספורט אשדוד, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת העפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 שותף בשני משחקים בליגת העל, ובסופה פרש ממשחק פעיל ומונה למנהל הקבוצה.

טובול לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי עירוני אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני בני סכנין
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:בוגרי מקיף ה (אשדוד)
קטגוריה:אשדוד: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
אבי הכלה 2

אֲבִי הַכַּלָּה 2 (באנגלית: Father of the Bride Part II) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1995 בבימויו של צ'ארלס שייר ובכיכובם של סטיב מרטין, דיאן קיטון, קימברלי ויליאמס ומרטין שורט. זהו רימייק לסרט "Father's Little Dividend" משנת 1951, ומהווה סרט המשך לסרט "אבי הכלה" שיצא בשנת 1991.

על הופעתו בסרט זה, היה מועמד סטיב מרטין לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, אולם את הפרס הפסיד לטובת ג'ון טרבולטה ("תפוס את שורטי").

==תקציר העלילה==
ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין) חייב לקבל את המציאות כי בתו אנני (קימברלי ויליאמס), אשר הפכה מלהיות "בתו של" ל"אשתו של", עומדת להפוך להיות "אמו של" - שכן היא בהיריון. כתוצאה מכך, ג'ורג' נאלץ להרהר על מקומו-שלו בחייו, ומשבר אמצע החיים עבורו הוא בלתי נמנע. במסעו להחזיר את נעוריו, ג'ורג' מכניס את אשתו נינה (דיאן קיטון) להיריון בלתי צפוי. כעת, ג'ורג' צריך להתמודד לא רק עם מעמדו החדש כסבא, אלא גם לחזור להיות הורה לילד קטן, בדיוק בזמן שתכנן לצאת לפנסיה ולהנות בשלווה משנות הזהב, ביחד עם נינה.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|סטיב מרטין 
|ג'ורג' בנקס
|אבי הכלה
|-
|דיאן קיטון
|נינה בנקס
|אשתו של ג'ורג'
|-
|קימברלי ויליאמס
|אנני בנקס-מקנזי
|הכלה
|-
|מרטין שורט
|
|
|-
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 47% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 19 ביקורות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
אליסון אליוט

אליסון א. אליוט (באנגלית: Alison A. Elliott; נולדה ב-19 במאי 1970) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותייה בסרטים "כנפי היונה", "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" ו"לידה".

== חייה ==
אליוט נולדה בסן פרנסיסקו לברברה ובוב אליוט, בילדותה עברה עם משפחתה להתגורר ביפן ולאחר מכן חזרה לארצות הברית.
כאשר הייתה בת 14 נכנסה אליוט לתחום הדוגמנות ודגמנה עבור חברת "פורד".
בגיל 19 עברה להתגורר בלוס אנג'לס לצורך תפקידה בסדרה הקומית "בובות חיות".
הופיעה בתחילת דרכה בקולנוע בסרטו של סטיבן סודרברג "במעמקי התשוקה" בו שיחקה בתפקיד הראשי.
הופעה זו הקנתה לאליוט את התפקיד הראשי לצידן של זוכות האוסקר אלן בורסטין ומרשה גיי הארדן בדרמה העצמאית יקירת פסטיבל סאנדנס "ספיטפייר גריל".
ב-1997 הופיעה אליוט בדרמה "כנפי היונה" בתפקיד מילי ת'ייל, יורשת העצר האמריקאית העשירה הנכנסת לחייה של הצעירה האנגלייה קייט קרויי (הלנה בונהם קרטר).

בשנת 2004 שיחקה בדרמה "לידה" בתור לאורה אחותה של האלמנה אנה (ניקול קידמן). בשנת 2006 שיחקה בדרמה הרומנטית "גריפין ופיניקס" בכיכובה של שרה פולסון. בשנת 2007 השתתפה במערבון "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" בתפקיד מרתה בולטון אחותו הגדולה של הפושע רוברט פורד (קייסי אפלק).
לאחרונה שיחקה בעיקר בסדרות הפשע "חוק וסדר" ו"טריירס".

בשנת 2016 גילמה את אשתו של אית'ן הוק בדרמת הספורט "הפנומן". בשנת 2016 שיחקה בסרט ההתבגרות של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20" <small>(אנ')</small>, בתור אימה של ג'ולי, אותה גילמה אל פנינג. שיחקה גם בסרט "להישען על פיט".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
אבולוציה (סרט)

אֵבוֹלוּצְיָה (באנגלית: Evolution) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2001 בבימויו של איוון רייטמן ובכיכובם של דייוויד דוכובני, שון ויליאם סקוט, ג'וליאן מור וטד לוין.

==תקציר העלילה==
ד"ר אירה קין (דייוויד דוכובני) וד"ר הארי בלוק (אורלנדו ג'ונס) מגלים אורגניזם חייזרי באסטרואיד שהתרסק על כדור הארץ במדבר בסמוך לקניון גלן. בעוד שבתחילה האורגניזם הוא עיסה של יצורים חד-תאיים, במהרה העיסה מתפתחת ליצורים אימתניים המאיימים להשתלט על העיירה הסמוכה. בעקבות כך, כוחות צבא נשלחים לעיירה בניסיון להשתלט על המצב. אף על פי כן, ההתערבות הצבאית רק מחריפה את המצב. בהמשך קיין ובלוק מגלים שסלניום, מרכיב הנפוץ בשמפו הד אנד שולדרס, הוא למעשה רעיל עבור החייזרים אך איננו מזיק לבני אנוש. בעקבות כך קיין, בלוק ומספר חברים מחליטים לפרוץ לכל המרכולים המקומיים על מנת לרכז כמות גדולה של שמפו בכבאית שגנבו, אשר בה הם מתכננים להשתמש כדי להילחם בחייזרים.

==צוות השחקנים הראשי==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
|-
|דייוויד דוכובני
|קולונל (בדימוס) ד"ר אירה קיין
|-
|שון ויליאם סקוט
|ויין גריי
|-
|אורלנדו ג'ונס
|הפרופסור והמאמן לכדורעף הארי פיניאס בלוק
|-
|ג'וליאן מור
|ד"ר אליסון ריד
|-
|טד לוין
|בריגדיר גנרל ראסל וודמן
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=25115 החייזרים לא עוזבים את דייוויד דוכובני] - פורסם באתר נענע ב-6 ביוני 2001

קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פלישות חוצנים
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה מדע בדיוני משנות ה-2000
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2001
תל יונה

תל יונה-מבט מצפון
התל מהחוף

תל יוֹנָה הוא תל בגובה של כ-40 מטר מעל פני הים, הממוקם על חוף הים בגבולה המערבי של ראשון לציון, ושטחו הכולל הוא כ-35 דונם.

==הסביבה==
סביבתו של תל יונה מכוסה בדיונות חול, שנוצרו ככל הנראה לאחר המאה ה-6 לספירה. מתחת לדיונות, בעיקר בחלקו המזרחי של התל, מרובדות שכבות חמרה מ"תצורת נתניה" המונחות אופקית על גבעות קדומות עוד יותר של "כורכר דור". בחלק מן השטח, בעיקר בחלקו המערבי, הוסר החול כתוצאה מפעילות בת זמננו ונחשף הכורכר. הצמחייה שעל הדיונות מתמעטת ככל שמתרחקים מקו החוף.

==ארכאולוגיה==
התל הוא אתר עתיקות המוכרז כחוק משנת 1992.

בסקר ארכאולוגי שנערך בו נמצאו שרידי קירות, רצפת טיח ובורות רדודים. בנוסף לכך נחשפו קטעי רצפות פסיפס אשר רובן נשדד ככל הנראה, ומתקן תעשייתי. באתר נמצאו חרסים מהתקופות הפרסית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית הקדומה. על מדרונות התל נמצאו ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלי צור מהתקופות הנאוליתית והכלקוליתית, וכן שברי כלי חרס מהתקופות הרומית, הביזנטית והאסלאמית הקדומה.

דיונות החול הצעירות מכסות אתרים שהקדומים שבהם מן התקופות הפרהיסטוריות. השרידים שנמצאו בסביבת התל מרמזים על התיישבות קדומה על גבעות הכורכר שבקרבת חוף הים, ומצטרפים לאתרים שהוכרזו בידי אגף העתיקות בשנות ה-70, שייתכן כי נפגעו במהלך השנים.

==המצב הנוכחי==
כיום נכלל תל יונה בתוך מטווח 24 אשר הגישה אליו אינה אפשרית לאזרחים. בראש התל בנוי בסיס צבאי קטן של חיל הים ובו עמדת מכ"ם. השטח כולו הוא חלק משדה ניסויים של טכנולוגיות צבאיות שונות ומטווח צבאי. העבודות שנעשו לצורכי הכשרת השטח בשנות ה-70 והשימושים הצבאיים לאורך השנים גרמו לנזקים רבים לתכסית הקרקע, הצמחייה, וחיי הטבע באזור ולאובדן של ממצאים ארכאולוגיים.

תל יונה משמש כנקודת ציון חשובה ביותר של נתיבי הטיסה במרחב האווירי של ישראל, הן בטיסות על פי ניווט ראיה והן לטיסות בניווט מכשירים. נתיב הטיסה העובר מצפון לדרום על קו החוף מסתיים מעל תל יונה ומהווה נקודת ציון לפניה לכיוון פנים הארץ. השטח האווירי שמדרום לתל יונה הוא חלק מן השטח הצבאי הסגור לתעופה אזרחית.

==לקריאה נוספת==
*מנשה ברוש, "תל יונה", בתוך חדשות ארכאולוגיות, מ"ד (1972), עמ' 26

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מישור החוף הדרומי: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ראשון לציון: היסטוריה
משה יהודה לייב זילברברג

הרב הגאון ר' משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא (תקנ"ד, 1794 - ג' בשבט תרכ"ה, 30 בינואר 1865) היה רב מפורסם בפולין ובירושלים. התפרסם בשם ספרו זית רענן.

==תולדותיו==
משה יהודה נולד בלנצ'יץ שבפלך קאליש בפולין, לרב בנימין ביינוש ולבאשע בת הרב זאב וולף אוירבך. לפי מסורת המשפחה הם מצאצאי רבי יוסף קארו ה"בית יוסף".

הרב משה יהודה כיהן ברבנות בקוואל, בשפסק, בדוברי, בלאסק ובקוטנא, והתפרסם ברחבי פולין בגאונותו. בעיירות שבהן כיהן ברבנות פתח גם ישיבה, ולימד בה תלמידים שהגיעו מכל הסביבה.

בשנת תרי"ז מסר לבנו הרב אברהם בנימין בייניש את כס הרבנות, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם שכר דירה בחצרו של דוד ילין הראשון. את אחד מחדריו הקצה לבית מדרש, שם היה לומד כל היום, עטור בטלית ותפילין, ומלמד תורה לכל החפץ בכך, ללא תשלום. כמו כן מסר מדי יום שני שיעורים בבית הכנסת מנחם ציון (סמוך לחורבה), בבוקר בגמרא בעיון ובערב בהלכה.

בשנת תרי"ח התמנה לחבר נשיאות תלמוד תורה וישיבת עץ חיים ומסר בה שיעורים.

בשנת תרי"ט היה ראש החותמים על ההסכם בין העדה הספרדית לאשכנזים בסכסוכים על מוסדות ותפקידים. ייסד מניין שחרית בכותל המערבי, אך המניין פורק לאחר מעט זמן.

מתלמידיו בירושלים היו הרב יהושע צבי מיכל שפירא, הרב אליעזר דן רלב"ג, הרב ישעיהו אורנשטיין, יהושוע השיל יואל בסאן ויואל משה סלומון.

נפטר בשנת תרכ"ה. רחוב "זית רענן" בקריית צאנז בירושלים נקרא על שם ספרו.

==צאצאיו==
* בתו, שרה ליבא אשת הרב ישראל יעקב הלוי, רב בפלונסק ואחר כך ראב"ד בירושלים
* בנו, הרב אברהם בנימין (בייניש) זילברברג, ממלא מקומו ברבנות קוטנא ואחר כך רב ואב"ד בווירשוב, מחבר הספר "עלי זית"

==חיבוריו==
*תפארת ירושלים, פירוש על המשנה, שחלקו הגדול בא ליישב את שאלות רבי עקיבא אייגר על המשנה בחיבורו "תוספות רע"א".
*זית רענן, שו"ת לפי סדר השולחן ערוך. התפרסם בעיקר על שם ספר זה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
;ספריו
* ספרי זית רענן [http://www.hebrewbooks.org/22001 חלק א'], [http://hebrewbooks.org/22046 חלק ב'];
* משניות עם פירוש תפארת ירושלים [http://www.hebrewbooks.org/40269 זרעים], [http://www.hebrewbooks.org/40271 מועד], [http://www.hebrewbooks.org/40273 נשים], [http://www.hebrewbooks.org/40272 נזיקין], [http://hebrewbooks.org/40274 קדשים], [http://hebrewbooks.org/40270 טהרות], באתר היברובוקס.
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:פרשני המשנה
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:ילידי 1794
קטגוריה:נפטרים ב-1865
איילנד (סרט)

איילנד (במקור: The Island - "האי") הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2005, בבימויו של מייקל ביי, ובכיכובם של יואן מקגרגור וסקרלט ג'והנסון.

==תקציר העלילה==
העלילה מתרחשת בשנת 2019 במתקן אטום ומוגן מהעולם החיצון בארצות הברית המאכלס אלפי בני אדם, בעלי זיכרונות מינימליים מהעבר, שסבורים כי הם הניצולים היחידים בכדור הארץ ששרדו אסון אקולוגי שזיהם את העולם החיצון. מדי שבוע נערכות במתקן הגרלות שהזוכים בהם יוצאים לגן עדן מופלא ואוטופי המכונה "האי", לכאורה המקום האחרון על פני כדור הארץ שאינו מזוהם.

סקרנותו של אחד התושבים במתקן המכונה "לינקולן 6-אקו" (מגולם על ידי יואן מקגרגור) מובילה אותו בהמשך לגלות במהלך מעקב חשאי כי הוא וכל יתר התושבים האחרים במתקן הם למעשה שיבוטים זהים של אנשים עשירים בעולם החיצון שהשקיעו מיליוני דולרים ביצירת ובשימור משובטיהם, וכי התושבים במתקן המועברים לכאורה למקום המכונה "האי" בפועל נרצחים על מנת שמפעילי המתקן יוכלו להוציא את איבריהם ולהשתילם באנשים המקוריים ששובטו.

כאשר חברתו של לינקולן, ג'ורדן 2-דלתא (מגולמת על ידי סקרלט ג'והנסון) נקראת לעבור לאי, לינקולן מחליט להימלט עמה מהמתקן אל העולם החיצוני כאשר צוות אכזרי מטעם המתקן יוצא בעקבותם ומנסה להחזירם למתקן בכל מחיר, בעוד שהם מנסים להגיע אל האנשים המקוריים מהם שובטו.

בסרט כיכבה מכונית הקונספט קדילאק סיאן.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
|-
| יואן מקגרגור
| לינקולן 6-אקו
|-
| סקרלט ג'והנסון
| ג'ורדן 2-דלתא
|-
| סטיב בושמי
| ג'יימס מקורד
|-
| שון בין
| דוקטור ברנאד מריק
|-
| מייקל קלארק דאנקן
| סטארוויקר 2-דלתא
|-
| אית'ן פיליפס
| ג'ונס 3 אקו
|-
| דג'ימון הונסו
| אלברט לורנט
|-
| נועה תישבי
| מערכת הודעות ממוחשבת
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטים דיסטופיים
קטגוריה:שיבוט בקולנוע
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2005
גן לאומי מורדות הר הצופים

גן לאומי מורדות הר הצופים הוא גן לאומי בהליכי ביצוע במורדות הר הצופים, שהקמתו אושרה בתחילת 2012. שטח הגן 740 דונם.

==מאפייני הגן==
[[עיסאוויה נושקת לגן לאומי מורדות הר הצופים]]

הגן נמצא בספר המדבר, במורדות המזרחיים של רכס הר הצופים ורכס הר הזיתים. מצפון לגן נמצאת האוניברסיטה העברית. האתר סמוך לשביל ירושלים 

בחפירות הצלה שנערכו בשנת 1999 נתגלו תחנת דרכים מתקופת הברזל, מערכת תת-קרקעית מהתקופה הפרסית, מחצבה של אבני בנייה וכן מחצבה תת-קרקעית, שכללה בית מלאכה לכלי אבן, המתוארכות לימי בית שני וכן שדה קבורה ובו 44 קברים. גם בסקר שערכה רשות העתיקות ב-2008 נתגלו שרידים מתקופת הברזל.

צמחיית האזור אופיינית לתת ספר מדברית. הצמחייה כוללת סירה קוצנית, ומינים מדבריים נוספים כגון לענת המדבר.
טוריים צרי-עלים בחרל"פ ירושלים, כנראה מקורו מהגן הבוטני
בשולי הגן צומח העשב טוריים צרי-עלים (ממשפחת המורכבים) שזהו מקום גידולו הכמעט יחיד בישראל (עשב שכנראה הובא לישראל מאירופה בשנות 1930 לגן הבוטני בהר הצופים, ונמצא במספר בתי גידול מופרים בסביבת הגן הבוטני)<ref></ref>.

==תוכנית הגן הלאומי==
על פי התוכנית הגן יתחבר למזרח הגן הלאומי עמק צורים. ממשלת ישראל הקציבה לפיתוח הגן הלאומי 7 מיליון ש"ח. לאחר אישור הקמת הגן, ביצעה רשות הטבע והגנים עבודות פיקוח במקום שכללו הריסה של מבנים בלתי חוקיים ועבודות עפר בשטח. הסמכות להכריז על מקום כגן לאומי, מצויה בידי שר הפנים בהתייעצות עם השר לאיכות הסביבה

עמותת במקום, וארגוני שמאל מתנגדים להקמת הגן, וטוענים כי ההכרזה עליו נועדה למנוע הרחבת השכונות הערביות באזור, עיסאויה וא-טור. בעקבות ערר, ה הכחישה טענות אלו. השר להגנת הסביבה גלעד ארדן, גיבה את רשות הטבע והגנים וטען ש"האזור הוגדר כראוי לשימור כגן לאומי בתוכנית המקורית של ירושלים זה עשרות שנים. בין השאר בשל ממצאים ארכאולוגיים, צמחייה נדירה וערכי מורשת המצויים בו"[http://www.haaretz.co.il/news/education/1.1863634].

ראש עיריית ירושלים ניר ברקת פעל באוקטובר 2013 לקדם את הגן הלאומי במקום. מאידך השר להגנת הסביבה, עמיר פרץ, ניסה לעצור את קידום תוכנית הגן הלאומי כדי לאפשר פסק זמן לקיום דיונים נוספים במטרה לבחון את ההשלכות על ערכי טבע והשלכות לאומיות ובינלאומיות. בנוסף אמר השר כי בשטח אין ערכי טבע רגישים באופן מיוחד.

ב-14 בנובמבר 2013 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה את בנייתו של הגן הלאומי בשטח של כ-650 דונם. ב-20 בנובמבר 2013 הכריז שר הפנים גדעון סער במליאת הכנסת, כי הליכי התכנון של התוכנית יימשכו וכי הם צפויים להיות מושלמים בתוך כחודש וחצי.

==ראו גם==
*גן המלך

==לקריאה נוספת==
*ד' עמית, ג' זליגמן וא' זילברבורד, קדמוניות, 2001

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.inature.info/wiki/גן_לאומי_מורדות_הר_הצופים "גן לאומי מורדות הר הצופים" באתר "טבע ונופים בישראל"]
* [http://mavat.moin.gov.il/MavatPS/Forms/SV4.aspx?tid=4&pid=1077931 תוכנית "הגן הלאומי מורדות הר הצופים, באתר משרד הפנים]
* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?id=1612&mag_id=117 סקר "מורדות הר הצופים" של רשות העתיקות]
* [https://bimkom.org/wp-content/uploads/החלטה-מורדות-הר-הצופים-להפצה.pdf החלטת ועדת המשנה לעררים] של המועצה הארצית לתכנון ובנייה מספטמבר 2014
* 
<div class="mw-content-ltr">* </div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:ירושלים: גנים ופארקים
קטגוריה:הר הצופים
קטגוריה:גנים ופארקים עתידיים
קטגוריה:יהודה: גנים לאומיים
קטגוריה:ירושלים: מיזמים עתידיים
צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר

צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר (באנגלית: Teenage Mutant Ninja Turtles II: The Secret of the Ooze) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1991 בבימויו של מייקל פרסמן. הסרט הוא הסרט השני בזיכיון צבי הנינג'ה המבוסס על סדרת קומיקס בשם זה.

==תקציר העלילה==
בסרט המשך זה, שרדר שנקבר תחת ערימות זבל במגרש הגרוטאות בסוף הסרט הקודם, שורד ושב לנקום. כמה נערים מכנופיית "הרגל" שנותרו ברחו לאזור חדש שהמשטרה לא תחשוד לאחר שיותר ממאה נערים שהשתתפו בכנופיה נתפסו והושלכו לבתי סוהר. גם שרדר וגם הצבים מתחקים אחר מוצאם ומגלים שהם נוצרו על ידי חומר רדיואקטיבי ירוק. שרדר חוטף את הפרופסור ג'ורדן פרי ממציאו של החומר הרדיואקטיבי המכונה Ooze ("ריר") אשר יצר את הצבים ומנצל את שאריות החומר על מנת ליצור שתי מפלצות מוטנטיות דמויי צב אליגטור מצוי וזאב שילחמו בצבים ולהקים מחדש את כנופיית "הרגל".

==צוות השחקנים הראשי==
*פייג' טורקו - אפריל או'ניל
*דייוויד וורנר - פרופסור ג'ורדן פרי
*ארני ריס הבן - קינו
* פרנסואה צ'או - שרדר
**קווין נאש - סופר שרדר, גרסה מוטנטית של שרדר
*מארק דור - פרדי

===מדבבים===
*בריאן טוצ'י - לאונרדו
*רובי ריסט - מיכלאנג'לו
*אדם קארל - דונטלו
*לורי פאסו - רפאל
*קווין קלאש - ספלינטר
*דייוויד מצ'ארן - אורוקו סאקי / השרדר
*מייקל מקונוהי - טאטסו
*פרנק ולקר - טוקה וראזאר, צב אליגטור מצוי וזאב מוטנטים שנוצרו על ידי שרדר באמצעות חומר רדיואקטיבי.

===בובנאים===
{| class="wikitable"
|-
! דמות !! בובנאי
|-
| מיכלאנג'לו || מאק וילסון (ראש)מישלן סיסטי (גוף)
|-
| דונטלו || רוב מילס (ראש)לייף טילדן (גוף)
|-
| רפאל || דייוויד גרינאווי (ראש)קן טראום (גוף)
|-
| לאונרדו || רוב טיגנר (ראש)מארק קאסו (גוף)
|-
| ספלינטר || ריקי בויד (ראש)קווין קלאש (גוף)סו דאקרה (בובנאי משנה)
|-
| ראזאר || גורד רוברטסון (ראש)מארק גינת'ר (גוף)
|-
| טוקה || רוק ליון (ראש)קורט בריינארט (גוף)
|}

==ביקורות והכנסות==
הסרט הכניס $78,656,813 בצפון אמריקה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי צבי הנינג'ה
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי ניו ליין סינמה
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
טיימקופ

טיימקופ (באנגלית: Timecop) הוא מותחן מדע בדיוני משנת 1994 בבימויו של פיטר היימס ובכיכובם של ז'אן-קלוד ואן דאם, מיה שרה, רון סילבר וגלוריה ראובן. הסרט מבוססת על הקומיקס "Timecop" מאת מארק וורהיידן.

==תקציר העלילה==
עלילת הסרט, אשר מתרחשת בעתיד במציאות שבה מסע בזמן הוא אפשרי, מתמקדת במקס ווקר (מגולם על ידי ז'אן-קלוד ואן דאם), סוכן פדרלי אמריקני השייך לסוכנות אכיפת חוק חשאית המכונה "נציבות בקרת הזמן" (TEC) אשר נלחמת בפושעים שמנסים לחזור בזמן אל העבר כדי לשנותו לטובתם. בהמשך מגלה ווקר כי סנאטור שאפתני ומושחת בשם אהרון מקומב (מגולם על ידי רון סילבר) מסתייע במסע בזמן כדי להעשיר את הונו ועל מנת להפוך לנשיא הבא של ארצות הברית. בעקבות כך ווקר יוצא בעקבותיו של מקומב על מנת ללכוד אותו ולמנוע ממנו להוציא לפועל את מזימותיו.

==צוות השחקנים הראשי==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
|-
| ז'אן-קלוד ואן דאם
| מקס ווקר
|-
| מיה שרה
| מליסה ווקר
|-
| רון סילבר
| הסנטור אהרון מקומב
|-
| גלוריה ראובן
| שרה פילדינג
|-
| ברוס מק'גיל
| קומנדר יוג'ין מטוזק
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע בזמן
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1994