זכות בחירה לנשים

אנני קני ו[[כריסטבל פנקהרסט, מנהיגות WSPU, 1908]]
כרזה בעד זכות הצבעה לנשים באוסטריה: ״נשים, נערות, אמהות פועלות - דורשות זכות בחירה״
לוחמות זכויות נשים אמריקאיות מפגינות מול הבית הלבן נגד הנשיא וילסון ובעד זכות בחירה לנשים בארצות הברית. 1918 לערך]]
זכות בחירה לנשים לא הייתה מקובלת בדמוקרטיות של ימי קדם. במהלך המאה ה-19 החלו להתעורר דרישות להעניק לנשים זכות בחירה, וברוב המדינות היא ניתנה במהלך המאה ה-20.

==היסטוריה==
זכות בחירה לנשים הוענקה לראשונה ברפובליקה הקורסיקנית אשר התקיימה בין השנים 1755–1769 באי קורסיקה, אך הוגבלה לנשים לא נשואות. כאשר האי נכבש וסופח לממלכת צרפת בשנת 1769, בוטלה זכות ההצבעה, ובפרט זכות ההצבעה לנשים.

החוקה של ניו ג'רזי העניקה זכות בחירה לנשים בעלות רכוש בין השנים 1776–1807, אך לא לנשים נשואות אשר לא החזיקו רכוש בנפרד מבעליהן.

בשנת 1838 הצטרף האי פיטקרן לאימפריה הבריטית והעניק זכות בחירה גם לנשים, הגם שהקהילה באי הייתה קטנה ביותר. המדינה הריבונית הראשונה שהעניקה זכות בחירה לנשים, שעדיין קיימת, היא ניו זילנד, אשר העניקה לנשים זכות בחירה לקראת הבחירות בשנת 1893. אמנם לנשים לא ניתנה עדיין הזכות להיבחר לבית הנבחרים, אך באותה שנה נבחרה האישה הראשונה לראש עיר באונהונגה, אליזבת ייטס, שכיהנה בתפקיד למשך שנה.

בתחילת המאה ה-20 הוקמו מספר ארגונים לאומיים ובינלאומיים לתיאום המאמצים לשינוי החקיקה שתוביל לזכות ההצבעה, שהמרכזי ביניהם הוא ברית הנשים הבינלאומית (International Alliance of Women). הארגון היה פעיל גם בקידום זכויות אזרח לנשים.

פינלנד העניקה לנשים את הזכות לבחור ולהיבחר בשנת 1906. רוסיה העניקה לנשים זכות בחירה בשנת 1917, בריטניה וגרמניה בשנת 1918. ארצות הברית אשררה את התיקון ה-19 לחוקה אשר העניק זכות בחירה לנשים בכל המדינות, בשנת 1920. בספרד ניתנה זכות בחירה לנשים על ידי הממשלה הרפובליקנית בשנת 1930. בברזיל לאחר מאבק ארוך שנים בהובלת ברטה לוץ זכות בחירה לנשים ניתנה ב-1931 והיא נבחרה לפרלמנט תוך מספר שנים. בצרפת ניתנה לנשים זכות בחירה בשנת 1944 ובשווייץ רק בשנת 1971. עם מתן זכויות הצבעה לנשים בסעודיה בשנת 2011, בכל המדינות בעולם - שנערכות בהן בחירות - ניתנת זכות הצבעה לנשים.

==בארץ ישראל==

בספרו האוטופי אלטנוילנד שנכתב בשנת 1902 חזה הרצל את הדמוקרטיה היהודית בארץ ישראל ככזו המעניקה לנשים את הזכות לבחור ולהיבחר.
החל בקונגרס הציוני העולמי השני הוענקה לנשים זכות בחירה לקונגרס הציוני. המחלוקת הראשונה על זכותן של נשים יהודיות בארץ ישראל להשתתף בבחירות התרחשה בזכרון יעקב ב-1903, בבחירות לוועד הכנסייה הארצישראלית שאמור היה לייצג את הקהילה היהודית מול השלטונות העות'מאנים והקונגרס הציוני. הוחלט שגם לנשים תינתן זכות הצבעה. בשנת 1910 כתבה שרה טהון מאמר בו דרשה זכות בחירה לנשים בארץ.

=== המאבק על זכות הבחירה בארץ ישראל ===
נשים יהודיות בארץ ישראל דרשו זכות לבחור ולהיבחר מאז שהחלו הדיונים על הקמת מוסדות היישוב היהודי בארץ לאחר הכיבוש הבריטי ותחילת המנדט. בשנת 1919 הוקמה התאחדות נשים עבריות לשיווין זכויות בא"י על ידי שרה עזריהו, רוזה וולט-שטראוס ואחרות, שדרשה שיותר לנשים להשתתף בחיים הציבוריים. 

בפוליטיקה של תקופת היישוב, סוגיית זכות הבחירה לנשים הפכה לנושא פשרה חוזר. תנועות ציוניות, כולל תנועת המזרחי, ניסו להגיע לפשרות בנוגע לשאלת השתתפותן של נשים בבחירות. הצעות פשרה כללו מתן זכות לבחור אך לא זכות להיבחר, בשל טענות הלכתיות על איסור ישיבה משותפת של גברים ונשים במוסדות שלטון. תנועת העבודה הסכימה להסדר בו נשים תשתתפנה בבחירות, אך גברים חרדים יצביעו בקלפיות נפרדות וקולותיהם ייחשבו פעמיים, עבור המצביע ועבור אשתו, על מנת למנוע ייצוג יתר לציונים. מאבקן של נשים הניב הישגים כמו זכות בחירה והקמת מפלגה משלהן, אך נותרו קשיים רבים<ref></ref>. 

המאבק הסתיים בהצלחה בשנת 1926 והוא הגורם העיקרי לכך ששאלת זכותן של נשים לבחור ולהיבחר לא הועמדה בספק עם הקמת המדינה. בשנת 1926, אספת הנבחרים הכירה בשוויון הזכויות של הנשים "בכל ענפי החיים האזרחיים, המדיניים והכלכליים״. את קורות המאבק כתבה שרה עזריהו בספרה על התאחדות הנשים (1949). 

=== נימוקים דתיים ===
הבחירות הראשונות לאספת הנבחרים של כנסת ישראל היו בשנת 1920, ועוררו מחלוקת ביישוב, ובכללו מחלוקת הלכתית בשאלה האם הצבעת נשים מותרת: בעוד הרב קוק, בנוסף לרבנים האשכנזים ומנהיגי העדה בירושלים סבר שהדבר אסור, סבר הרב עוזיאל הספרדי כי הדבר מותר. כך כתבו גם מספר רבנים דתיים לאומיים בולטים במאה ה-21, כרב יעקב אריאל והרב זלמן מלמד. נימוקיו של הרב קוק בדבר האיסור היו בהסתמך על התפיסה: שמשמעה כי נשים, בהתאם לאופיין, אינן צריכות לעסוק בפעילות ציבורית. בתגובה לכרוזים חריפים שפרסמו המתנגדים, פרסם ראש ועד הפועל של הסתדרות החרדים באוקראינה, יעקב ברמן, מכתב גלוי בו העיד שבכל רוסיה אוקראינה וליטא הוחלט בשנת תרע"ח על ידי גדולי התורה, בהם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב הלל מיליקובסקי ואחרים - שאין מניעה מנשים להצביע בבחירות.<ref></ref> כמו כן, טעמי האוסרים לא נחשבו חזקים מספיק לאסור הצבעת נשים בדיעבד - שכן משהוכרע ביישוב שזכות ההצבעה תינתן גם לנשים, גם הפוסקים שהתנגדו לנתינתה תמכו בכך שנשים יממשו אותה כמו גברים, וימנע תת-יצוג של המגזר. 

עם כינונה של מדינת ישראל הוענקה זכות ההצבעה לכל הבגירים בהן נשים כהמשך ישיר של זכות ההצבעה להנהגת היישוב העברי שקדם למדינה.

== ברחבי העולם ==

==== ניו זילנד ====
חוק הבחירות של ניו זילנד מ-19 בספטמבר 1893 הפך את ניו זילנד למדינה הראשונה בעולם בה ניתנת זכות בחירה לנשים.

==== ספרד ====
בזמן שלטונו של מיגל פרימו דה ריברה (1923 - 1930) רק נשים בעלות מעמד של "ראש משק בית" הורשו להצביע בבחירות מקומיות, אך לא היו כאלו באותה תקופה. זכות בחירה לנשים עוגנה בחוקה רק ב-1931 בזכות פועלה של קלרה קמפואמור.

==== צרפת ====
תקנת זכות הבחירה לנשים הותקנה ב-21 באפריל 1944 על ידי הוועדה הצרפתית לשחרור לאומי ואושררה באוקטובר 1944 על ידי הממשלה הצרפתית הזמנית. הבחירות הראשונות בהן נשים יכלו להצביע היו הבחירות המקומיות ב-29 באפריל 1945 והבחירות הפרלמטריות ב-21 באוקטובר 1945.

=== מועד הענקת זכות הצבעה לנשים ברחבי העולם ===
{|
|- valign="top"
|
* 1893 - ניו זילנד
* 1902 - אוסטרליה (הרחבה בערך: זכות הבחירה לנשים באוסטרליה)
* 1906 - פינלנד
* 1907 - נורווגיה
* 1915 - דנמרק ואיסלנד
* 1917 - קנדה
* 1918 - בריטניה, אסטוניה, גרמניה, הונגריה, לטביה, ליטא, פולין ורוסיה
* 1919 - ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, בלגיה, גאורגיה, הולנד, לוקסמבורג, שוודיה, אוקראינה, אלבניה, צ'כיה וסלובקיה
* 1920 - ארצות הברית, היישוב היהודי בארץ ישראל המנדטורית (מההצבעה הראשונה למוסדות היישוב)
* 1922 - אירלנד
* 1924 - מונגוליה, קזחסטן, סנט לוסיה וטג'יקיסטן
* 1927 - טורקמניסטן ואורוגוואי
* 1929 - רומניה ואקוודור
* 1930 - דרום אפריקה, יוון וטורקיה
* 1931 - ספרד, פורטוגל וסרי לנקה
* 1932 - תאילנד וברזיל
* 1934 - טורקיה וקובה
* 1935 - בורמה
* 1937 - הפיליפינים
* 1938 - בוליביה, אוזבקיסטן ובולגריה
* 1939 - אל סלוודור
|
* 1941 - פנמה
* 1942 - הרפובליקה הדומיניקנית
* 1944 - ג'מייקה, וצרפת
* 1945 - אינדונזיה, גינאה, יפן, סנגל, סלובניה ואיטליה
* 1946 - גואטמאלה, קמרון, ליבריה, ונצואלה, סרביה, וייטנאם, פקיסטן, ומקדוניה
* 1947 - מלטה, ארגנטינה, מקסיקו וסינגפור
* 1948 - ניז'ר
* 1949 - צ'ילה, סוריה, סין וקוסטה ריקה
* 1950 - הודו והאיטי
* 1951 - גרנדה ונפאל
* 1952 - לבנון
* 1953 - בהוטן
* 1954 - קולומביה
* 1955 - קמבודיה, אתיופיה, פרו, ניקרגואה והונדורס
* 1956 - גבון, בנין, מאלי, מצרים, זימבבואה, מאוריציוס, סומליה וקומורו
* 1958 - ניגריה
* 1959 - מדגסקר, סן מרינו וטנזניה
* 1960 - כרתים
* 1961 - סיירה לאון ורואנדה
* 1962 - אלג'יריה, מונקו, אוגנדה וזמביה
|
* 1963 - אפגניסטן, קונגו, פיג'י, איראן, קניה ומרוקו
* 1964 - סודאן
* 1967 - תימן
* 1970 - אנדורה
* 1971 - שווייץ (בבחירות הארציות. הקנטונים העניקו זכות בחירה לנשים בין 1959 ל-1990.)
* 1972 - בנגלדש, יהודה ושומרון וחבל עזה
* 1974 - ירדן ואיי שלמה
* 1975 - אנגולה ומוזמביק
* 1979 - איי מרשל ומיקרונזיה
* 1980 - עיראק
* 1984 - ליכטנשטיין
* 1989 - נמיביה
* 1990 - סמואה
* 1997 - קטר
* 2002- בחריין
* 2003 - עומאן
* 2005 - כווית
* 2006 - איחוד האמירויות הערביות
* 2011 - סעודיה
|}

==ראו גם==
* שעבוד האישה

==לקריאה נוספת==
* מנחם אלון, מעמד האישה - משפט ושיפוט, מסורת ותמורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 51–101
*מרגלית שילה, קולות נשיים בדבר שוויון מגדרי וטובת האומה במאבק על זכות הבחירה ביישוב, בתוך: הנ"ל, אייל כתבן, רות הלפרין-קדרי, חוקה אחת ומשפט אחד לאיש ולאישה, נשים, זכויות ומשפט בתקופת המנדט, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשע"א-2011, עמ' 221–252

==קישורים חיצוניים==

*
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בחירות