OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גוסטב בוקי

גוסטב בוקי (בגרמנית: Gustav Bucky, 3 בספטמבר 1880, לייפציג - 19 בפברואר 1963, ניו יורק) היה רדיולוג, פיזיקאי, מדען גרמני-אמריקאי וממציא עדשת הבוקי במכשירי רנטגן, הקרויה על שמו.

== חייו==
אחרי קבלת תעודת הבגרות בלייפציג בשנת 1901 הוא למד פיזיקה באוניברסיטת ז'נבה. לאחר מכן למד גם רפואה בלייפציג וסיים את ההסמכה לרפואה בשנת 1906. באותה שנה הוא התחתן עם פרידה לבית זרזון מהמבורג, משוררת ומלחינה. בשנת 1910 הוא פתח מעבדה עצמאית בברלין, שם הוא פיתח את ההמצאות שפרסמו אותו בעולם. בשנת 1923 היגרה המשפחה לניו יורק. הוא חזר לברלין בשנת 1930, אך כעבור פחות משלוש שנים עלו הנאצים לשלטון, והוא חזר לארצות הברית.
בוקי היה חבר קרוב של אלברט איינשטיין ורופאו האישי.

קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ז'נבה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1880
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1963
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1963
קארן סילקווד

קארן גיי סילקווד (Karen Gay Silkwood; 19 בפברואר 1946 – 13 בנובמבר 1974) הייתה טכנאית גרעין ופעילת איגוד מקצועי, שהתפרסמה לאחר מותה, עם חשיפת ליקויי בטיחות בתעשיית הגרעין האמריקאית, כולל "יצוא" פלוטניום ללא פיקוח הרשויות. 

== משפחתה ==
קרן גיי סילקווד נולדה בלונגוויו, טקסס, בתם של מרל (לבית ביגס; 1926–2014),<ref></ref> וויליאם סילקווד (1924–2004),<ref></ref> וגדלה בנדרלנד, טקסס. היו לה שתי אחיות, לינדה ורוזמרין. היא למדה באוניברסיטת למאר בביומונט, טקסס.<ref></ref> בשנת 1965 נישאה לוויליאם מדוס, עובד צינור נפט, ויחד הביאו לעולם שלושה ילדים. בעקבות פשיטת רגל של בני הזוג עקב הוצאות יתר, ולנוכח סירובו של מדוס לסיים רומן מחוץ לנישואין, סילקווד עזבה אותו בשנת 1972 ועברה לאוקלהומה סיטי, שם עבדה זמן קצר כפקידת בית חולים.<ref></ref>

== פעילותה באיגוד ==
סילקווד למדה טכנאות כימיה ועבדה לאחר מכן במפעל להכנת פלוטוניום של חברת קר מקגי (Kerr Mcgee) באוקלהומה. היא התקבלה לעבודה בשנת 1972 כטכנאי מעבדה במפעל תמורת ארבעה דולרים לשעה. עבודתה כללה ליטוש מוטות דלק עמוסיםב פלוטוניום ובדיקת המוטות לבטיחות ובקרת איכות, אך לא היה לה רקע בענף זה והחברה סיפקה הכשרה מינימלית בלבד. בהמשך אמרה סילקווד כי רק באוקטובר 1974, לאחר שנתיים בתפקיד, הבינה שקרינת פלוטוניום עלולה לגרום לסרטן. במהלך עבודתה שמה לב לכך שהמפעל מפר את הוראות הבטיחות להן הוא מחויב על פי החוק, וחושף את העובדים לחומרים רדיואקטיביים. כמו כן סיפק המפעל תוצרים פגומים.

סילקווד אספה מסמכים המעידים על טענותיה ויצרה קשר עם עיתונאי הניו יורק טיימס ועם ראשי האיגוד המקצועי. שבועות אחדים לאחר שהציעה את עדותה, סילקווד נדהמה כשגופה הפעיל את גלאי הקרינה, המתריע על זיהום פלוטוניום, כשעזבה את המתקן בתום משמרת העבודה וכך גם בימים הבאים, ברמות גבוהות אף יותר. ומחקירה עולה כי ביתה היה מזוהם ברדיואקטיביות גבוהה. היא אמרה שהיא מאמינה שהיא מזוהמת במתכוון עקב עדותה ופעילותה באיגוד. בדרך לפגישה באוקלהומה סיטי, שבה התכוונה למסור את המסמכים, היא נהרגה בתאונת דרכים. דו"ח המשטרה הרשמי ציין שהסיבה לתאונה הייתה עייפות יתר, ואחד השוטרים ציין שברכב נמצאו כדורי שינה ומריחואנה. הקלסר שהכיל את המסמכים שאספה נעלם מהרכב שסימני פגיעה "טריה" מאחור, מחזקים את החשד בהתנגשות מכוונת, אף שסברה זו לא הוכחה.

בנוסף לליקויי בטיחות חמורים, כנדרש במפעל עתיר סיכוני קרינה, התגלה בתחקיר חוסר של 20 ק"ג פלוטוניום מועשר, שייתכן והוברח, בידיעת רשויות הפיקוח, לסוכנויות ה-CIA, ה-MI5 הבריטי, המוסד הישראלי, וקבוצה עלומה מאיראן. עוד דווח בהקשר זה לרשויות ארצות הברית על הברחת כ-18 ק"ג פלוטוניום ממפעל קר-מקגי, שאותר בהמשך על ידי ה-NSA על ספינה שכורה שנצפתה בדרכה לישראל.

מותה של קארן סילקווד עורר תשומת לב גדולה מאוד. בשנה שלאחר מכן החליט קר מקגי לסגור את המפעל. אביה של קארן, ביל סילקווד, קיבל ממק-גי פיצויים בגובה 1.3 מיליון דולר בהליך בוררות משפטי ממושך. הסרט "הסינדרום הסיני" משנת 1979 מבוסס על חייה ועל ליקויי הבטיחות שחשפה. בשנת 1983 יצא הסרט "סילקווד", המבוסס אף הוא על סיפורה של קארן סילקווד, בכיכובה של מריל סטריפ.

== ראו גם ==
* חושף שחיתות

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חושפי שחיתויות
קטגוריה:הרוגות תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:פעילות למען זכויות עובדים
קטגוריה:פעילים למען זכויות עובדים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974
פסטיבל הסרטים של לונדון

קלייר סטיוארט, מפיקת פסטיבל הסרטים האוסטרלי, מרצה בפסטיבל הסרטים של לונדון
פסטיבל הסרטים של לונדון (אנגלית: BFI London Film Festival) הוא האירוע הקולנועי הגדול ביותר בבריטניה בו מקרינים למעלה מ-300 סרטים ביניהם תיעודיים, קצרים ואחרים, מכמעט 50 מדינות. הפסטיבל שנוסד בשנת 1953 נערך מדי שנה במחצית השנייה של חודש אוקטובר תחת חסותו של מכון הסרטים הבריטי. הפסטיבל מספק גם תוכנית מקיפה על אירועים בתעשייה, פורומים ציבוריים, אירועי חינוך, הרצאות, כיתות אמן ושאלות ותשובות עם יוצרי קולנוע ואנשי מקצוע בתחום.

==היסטוריה==
בשנת 1953, קבוצה של מבקרי קולנוע, ביניהם דיליס פאוול מהסאנדיי טיימס, העלתה את הרעיון של הקמת פסטיבל סרטים בלונדון. הם סברו שאם לקאן ולוונציה יש פסטיבלים משלהם, אין ספק שגם לונדון צריכה אחד. מטרתם, בין השאר, הייתה ליצור במה ציבורית לסרטים שמסתבר שלא היו מופיעים בקולנוע הבריטי. במקור הייתה המטרה להיות "פסטיבל הפסטיבלים", היא התמקדה בהקרנת מבחר כותרים חזקים מפסטיבלים אחרים באירופה, ביניהם סרטים מפסטיבל הקולנוע בקאן ופסטיבל הסרטים של ונציה.

פסטיבל לונדון הראשון נוצר על ידי מנהל מכון הסרטים הבריטי דאז, גיימס קווין, ונערך ב-BFI סאות'בנק בין 15–20 באוקטובר. הפסטיבל הושק יום אחרי השקתו של האתר במיקום החדש שלו תחת גשר ווטרלו. בפסטיבל זה הוקרנו כ-20 סרטים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.lff.org.uk/ אתר הפסטיבל]

קטגוריה:פסטיבלי קולנוע
קטגוריה:לונדון: תרבות
סקוץ' (להקה)

סקוץ (באנגלית: Scooch) היא להקת יורודאנס בריטית בה חברים נטלי פאוורס, קרוליין בארנס, דייוויד דוקאס וראס ספנסר.

==היסטוריה==
בין 1997-1998 ערכו מפיקי המוזיקה מייק סטוק ומאט אייטקן מבחנים לגיבוש הלהקה, וארבעת החברים נבחרו בסוף 1998. ב-1999 הוחתמו על ידי אקולייד, לייבל הפופ של EMI ובאותה שנה זכו בתחרות של תוכנית הבוקר "Live & Kicking" בערוץ BBC One.

הסינגל הראשון של הלהקה, "When My Baby", נכנס לטופ-40 הבריטי. לאחר מכן השתתפה כלהקת חימום במופעים של B*Witched והוציאה את הסינגל המצליח ביותר שלה, "More Than I Needed to Know", שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי ולמקום הראשון במצעד היפני. הסינגל השלישי של הלהקה, "The Best Is Yet To Come" הגיע למקום ה-12 במצעד הבריטי. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "Welcome To The Planet Pop", לשוק היפני. לאחר מכן הוציאה את הסינגל הרביעי "For Sure" ובעקבותיו את הגרסה הבריטית של אלבומה הראשון, תחת השם "Four Sure". הסינגל לא נכנס לטופ-40. בהמשך הלהקה התפרקה.

בפברואר 2007 התאחדה הלהקה כדי להתחרות בקדם אירוויזיון הבריטי וזכתה בתחרות ב-17 במרץ עם השיר "Flying the Flag". במהלך ההכרזה על הזוכה בתחרות חל בלבול וכל אחד מהמנחים הכריז על זוכה אחר, אך כעבור שניות אחדות הסתבר שסקוץ' זכתה בתחרות. הלהקה ייצגה את הממלכה המאוחדת בתחרות אירוויזיון 2007 שנערכה בהלסינקי שבפינלנד והגיעה למקום ה-23 מבין 24. במצעד הבריטי הגיע השיר למקום החמישי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:הרכבי יורו דאנס
קטגוריה:נציגי הממלכה המאוחדת באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2007
אולסקו

אולסקו (באוקראינית: Олесько, בפולנית: Olesko, ביידיש ולעיתים גם בספרות העברית: אלעסק) היא עיירה סמוכה לבלז, במחוז לבוב שבמערב אוקראינה. 

העיירה נמצאת כיום באוקראינה סמוך למשולש גבולות עם ליטא, בלארוס ופולין. קהילה יהודית קטנה אך בולטת הייתה בעיירה, כולל בית דפוס חסידי וחצר חסידית - חסידות אלעסק הסמוכה לחצר בלז. 

העיירה היא מראשוני היישובים שנוסדו ונשלטו בידי נסיכי ווהלין, ומ-1340 בידי בית הרוזנים של ליטא. ב-1366 סופחה העיירה לפולין בידי קאזימיר הגדול. בפאתי העיירה טירה גדולה, ששימשה מבצר גבול, במלחמות בין פולין וליטא. תקופה מסוימת העיירה נשלטה בידי שתי נשים. יאן סובייסקי מלך פולין נולד בעיירה זו בשנת 1629. בשנת 1772 אוכלוסיית העיר מנתה 2,623 תושבים בעיקר רותנים, גרמנים גולים ופולנים. 

המשורר הפולני אלכס זלצקי הוא יליד עיירה זו.

==יהודי אולסקו==
בשנת ה'תכ"ח (1668) היו רשומים 12 בתים ובניינים בבעלות יהודית. ועד ברצלאו - אחד מוועד ארבע ארצות, התכנס כאן. בשנת ה'תקכ"ה (1765) נרשמו 771 יהודים משלמי מיסים בעיירה וגרורותיה. 

בכ"ד בסיון ה'תר"ן (12 ביוני 1890) פרצה שרפה שכילתה 50 בתים והזיקה לבתים נוספים, והותירה 70 משפחות יהודיות ללא קורת גג. 

רב מפורסם בעיירה זו היה ה"לב שמח" - רבי חנוך העניך דב מאייר מאלעסק.

ערב מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, נמנו 832 בתי אב יהודים בעיירה, כ-20% מן האוכלוסייה, אך מספר זה ירד במהלך המלחמה לכדי 636 בשנת 1920. בית ספר של חברת כי"ח נפתח לאחר מאבק קשה עם מנהיגי החסידים, וכן קהילת המתנגדים ובראשם הרב זאב וולף בן שמואל, מחבר הספר חידושי הרז"ה.

בספטמבר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, העיירה נכבשה בידי הצבא האדום. ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים יחד עם כל מחוז לבוב. בעיירה נותרו 472 יהודים, מתוך כ-600 לפני הכיבוש. בסוף אוגוסט 1942 הועברו רוב יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. מחנה עבודה לגברים שהיה בתחום העיירה חוסל בסוף יוני 1943. 

אחד מניצולי העיירה העיד על משפחת חסידי אומות העולם מעיירה סמוכה, אשר ביתה נשרף עליה בידי שכניהם.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.iajgsjewishcemeteryproject.org/ukraine/overview-luhanska-and-lvivska-oblasts-cemeteries-condition-information.html על מצב בתי הקברות באזור] 
* 
* 
* [http://www.moreshetyahadutpolin.org/glossary/32.html אולסקו] באתר מורשת יהדות פולין

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחוז לבוב: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת

סדרה הנדסית אינסופית מתכנסת היא מקרה פרטי של הסדרה ההנדסית, בו מנת הסדרה <math>q</math> מקיימת <math>|q|<1</math>. סדרה הנדסית שלא מקיימת תנאי זה היא סדרה מתבדרת.

==הוכחת נוסחת סכום הסדרה ההנדסית האינסופית==
תרשים להמחשת סכום הסדרה ההנדסית <math>1+\frac12+\frac14+\frac18+\frac{1}{16}+\cdots</math> המתכנסת ל-2
נניח כי נתונה הסדרה ההנדסית האינסופית המתכנסת <math>\{a_n\}_{n=1}^\infty=a_1,a_2,a_3,a_4,\ldots</math>. על פי הגדרת הסדרה ההנדסית המתכנסת, מנת הסדרה מקיימת <math>|q|<1</math> ולכן <math>\lim_{n\to\infty}q^n=0</math>.

את סכום הסדרה ההנדסית המתכנסת מסמנים <math>S</math> או לעיתים <math>S_\infty</math>.
ניתן לחשב את הסכום החלקי של סדרה הנדסית עם הנוסחה: <math>S_n=a_1\frac{q^n-1}{q-1}</math>.
משמעות העובדה שסכום הסדרה מתכנס היא שהגבול של הביטוי לסכום קיים. בניסוח אחר:
:<math>\lim_{n\to\infty}S_n=\lim_{n\to\infty}a_1\frac{q^n-1}{q-1}=a_1\frac{\lim\limits_{n\to\infty}(q^n-1)}{\lim\limits_{n\to\infty}(q-1)}=a_1\frac{0-1}{q-1}=\frac{a_{1}}{1-q}</math>
ניתן לראות זאת גם בדוגמה מספרית. סכום הסדרה המקיימת <math>a_1=1,q=0.5</math> מתכנס ל-2 לפי החישוב הבא: <math>S=\frac{1}{1-0.5}=\frac{1}{0.5}=2</math>.

==ראו גם==
*סדרה הנדסית
*טור הנדסי

==קישורים חיצוניים==

*
הנדסית
הדי סלימאן

הֶדי סלימאן (נהגה אדי; בצרפתית: Hedi Slimane; נולד ב-5 ביולי 1968) הוא צלם ומעצב אופנה. ידוע בעיקר בשל שינויו את הצללית הגברית המקובלת בעולם האופנה ויצירת גזרה צרה, נערית ואנדרוגיניתבעת עבודתו ב"דיור אום", קו הגברים של בית האופנה כריסטיאן דיור.

== ביוגרפיה ==
סלימאן נולד ב-1968 בפריז לאם איטלקייה ואב תוניסאי. בנעוריו התעניין בצילום, ובגיל 16 החל להכין את בגדיו בעצמו. הוא למד היסטוריה של האמנות וב-1992 החל לעבוד עם יועצת האופנה ג'ין-ג'אק פיקארט בפרויקט המאה של בית האופנה לואי ויטון. בשנת 1995 סיים את עבודתו שם ומונה למנהל קו הגברים בבית האופנה איב סן-לורן. כשנה לאחר מכן מונה למנהל האומנותי של הקו. 

לאחר תצוגת סתיו- חורף 2000, בה הציג את הצללית הגברית השחורה המפורסמת שלו, עזב סלימאן את איב סן-לורן. סלימאן סירב להצעת עבודה בבית האופנה ז'יל סאנדר עקב עזיבת המעצב המייסד וקיבל על עצמו את תפקיד המנהל הקריאייטיבי ב"דיור הום". 

סלימאן התיידד עם מספר מוזיקאים בעת שעיצב להם תלבושות להופעה על במה, ועודד אותם ליצור קטעים מוזיקליים לתצוגות האופנה שלו. באותן השנים העמיק את התעניינותו בצילום, והוציא מספר ספרים: אודות סצנת המועדונים בברלין, תחיית מוזיקת הרוק ואודות המוזיקאי האלמוני עד אז פיט דוהרטי. 

בשנת 2006 עלה לאינטרנט הבלוג שלו, בו תועדו תצלומים של צעירים כמו גם מוזיקאים מהגדולים בעולם. בקיץ של אותה השנה, החליט שלא לחדש את חוזה העבודה שלו בדיור הום וסירב למספר הצעות עבודה מבית האופנה. עם השעייתו של ג'ון גליאנו מבית האופנה דיור, נקשר שמו כמועמד להחליפו.

ב-2012 מונה סלימאן רשמית למנהל קריאייטיבי באיב סן-לורן וחולל מספר שינויים, ביניהם העברת סטודיו העיצוב מפריז ללוס אנג'לס ושינוי את שם המותג ל"סאן לורן פריז".

משנת 2018, עובד סלימאן כמנהל האמנותי והיצירתי של המותג סלין.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* לורן מיליגן, [http://www.vogue.co.uk/spy/biographies/hedi-slimane-biography Who's Who Hedi Slimane], באתר ווג בריטניה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמים צרפתים
קטגוריה:מעצבי אופנה צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא תוניסאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1968
פרידל דיקר ברנדייס

פרידל דיקר ברנדייס (גרמנית: Friedl Dicker-Brandeis; 30 ביולי 1898 - 9 באוקטובר 1944) הייתה אמנית ממוצא יהודי גרמני הידועה כציירת וכאמנית באוהאוס מחוננת, אשר בתקופת השואה, בגטו טרזין, עסקה בטיפול באמנות.

==קורות חיים==
דיקר ברנדייס נולדה בווינה למשפחה יהודית ענייה. אמה מתה בילדותה. מות האם היה אירוע משברי משמעותי בחייה. 

ברנדייס ידועה כציירת וכאמנית באוהאוס מחוננת, אשר בתקופת השואה, בגטו טרזין, עסקה בתרפיה באמנות והפכה לדמות נשית משמעותית ביותר עבור הנערות בגטו. היא פיתחה את השיטות החינוכיות הטיפוליות באמצעות אמנות כמורה בגרמניה. בגטו, יזמה חוגי ציור, כאשר בד בבד עם לימוד תולדות האמנות עודדה את הנערות לתת לרגשותיהן ביטוי באמצעות ציורים וסייעה להן להתגבר על בעיות נפשיות שחוו בשואה. היא הסתייעה בעבודתה בגטו בפסיכולוגים על מנת לסייע לנערות שביטאו בציוריהן מצוקות שונות.

דיקר ברנדייס ובעלה הגיעו לגטו טרזין בדצמבר 1942. במהלך שהותה בגטו קיימה שיעורי אמנות והרצאות. היא סייעה בארגון כיתות לימוד בסתר לילדי הגטו. בין תלמידותיה הייתה ניצולת השואה דיטה קראוס, "הספרנית מאוושוויץ" שציוריה שרדו. ב-1944 נשלח בעלה לאושוויץ. היא הצטרפה אליו במשלוח הבא. ברנדייס מצאה את מותה במחנה בירקנאו ב-9 באוקטובר 1944. בעלה פבל שרד את השואה. לאחר מותה נמצאו מעל חמשת אלפים ציורים שצוירו בשיעורים שהעבירה. רובם נמצאים כיום במוזיאון היהודי בפראג.

== לקריאה נוספת==
* נילי קרן, "נשים בטרזיינשטאט - בלוק הנערות הצ'כיות, בשביל הזיכרון, 16, אוקטובר 1996.
* מקרובה, לנה. פרידל דיקר-ברנדיס ותלמידיה. בשביל הזיכרון 24 (תשנז) 25-34.

* Art, music, and education as strategies for survival : Theresienstadt, 1941-45

* . Jerusalem, Yad From Bauhaus to Terezin : Friedl Dicker-Brandeis and her pupils. Jerusalem, Yad Vashem 1990.

* The arts as strategies for survival : Theresienstadt, 1941-45 : 10 February-5 March 2000, Payne Gallery of Moravian College : Priscilla Payne Hurd Center for Music and Art, Church Street Campus, historic Bethlehem, PA.

* Fireflies in the Dark: The Story of Friedl Dicker-Brandeis and the children of Terezin *פרידל דיקר ברנדייס מאת ילנה מקרוב רומן ביוגרפי מבוסס מחקרית-טיפול באמנות, הוצאת פרדס 2024

==קישורים חיצוניים==

* [http://jwa.org/encyclopedia/article/dicker-brandeis-friedl הערך אודותיה באנציקלופדיה לנשים יהודיות]
* [https://www.yadvashem.org/articles/general/coping-through-art-brandeis-theresienstadt.html על פרידל דיקר ברנדייס] באתר יד ושם 
* 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמניות יהודיות
קטגוריה:אמנים יהודים
קטגוריה:יהודים בשואה: צ'כוסלובקיה
קטגוריה:נספות השואה
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:ציירים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1898
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1898
קטגוריה:נפטרות ב-1944
מאיר אלק

הרב ד"ר מאיר אלק{{תמונה להחלפה}}
הרב ד"ר מאיר (מקס) אלק (Meir (Max) Elk; 1898 - 11 במרץ 1984) היה מייסד מרכז החינוך ליאו באק בחיפה. שימש כסגן נשיא האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.

==חייו==
אלק נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1898, והתחנך באחר מבתי הספר החשובים והגדולים לקהילה היהודית בגרמניה, ה"פילנתרופין" , שחינך את תלמידיו למסורת ברוח היהדות הליברלית. לאחר סיום לימודיו המשיך בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הוסמך לרבנות. בהמשך למד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בברלין, בו למד מפי הרב ד"ר ליאו בק, גדול הרבנים בגרמניה במאה העשרים. כסטודנט וכרב צעיר היה חבר פעיל בתנועה הציונית.

שימש כרב בעיר שטטין. ב-1935, עם עלייתו של היטלר לשלטון, עלה לארץ ישראל.

אלק השתכן בחיפה, וייסד בה בית כנסת ליברלי בשם "בית-ישראל" בהר הכרמל ברחוב קלר מס 6א, אשר בו ראה גרעין להקמת מוסד חינוכי גדול. בשנת 1938 ייסד גן ילדים ברחוב הלל שבהדר עליון, עבור קבוצת ילדים מעולי מרכז אירופה אשר התגוררו באזור; הגן נקרא "הלל" על שם הרחוב. בשנים הבאות התרחב המוסד מכיתת גן אחת של 17 ילדים לבית ספר יסודי שמנה 260 תלמידים, שנודע כאחד מבתי הספר הטובים בחיפה. ב-1947 ייסד אלק את בית הספר התיכון; באותה שנה ביקר בחיפה הרב ליאו בק, מורו של אלק, ובטקס רב רושם שונה שם בית הספר מ"הלל" ל"ליאו באק". בק הביע את תודתו ושמחתו על כך ש"בית ספר מפורסם בארץ ישראל", כדבריו, נקרא על שמו.

במקביל עודד אלק את הקמת התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, וראה את בית ספרו כמוקד הפעילות הדתית המתרחשת במדינת ישראל. בשנת 1976 נבחר כסגן הנשיא של האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת.

אלק קיבל את התואר 'אזרח כבוד' של העיר חיפה כהערכה על פעילותו למען החינוך בחיפה. בית המדרש לרבנים מתקדמים בארצות הברית העניק לו תואר כבוד בהוקרה ובהערכה על תרומתו לקידום החינוך היהודי בארץ.

אלק פרש לגמלאות בשנת 1974, ונפטר בשנת 1984.

==אישיותו==

אלק היה מלומד הן ביהדות והן בתרבות אירופה. הוא הקפיד על עקרונות של שילוב בין דת ובין מדע, והיה במקביל אוהד מסורת ומבקר מסורת. גב' רחל צורי, מורה בבית הספר ליאו באק ועמיתתו לעבודה של אלק, תיארה אותו כ

==ממשנתו==
על תפקידו של החינוך היהודי ההומניסטי, אמר אלק (מתוך הרצאה, 15 ביולי 1951, לונדון): 

==לקריאה נוספת==
* הרב ד"ר מאיר אלק, בהוצאת מרכז חינוך ליאו באק חיפה, 1994

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.leobaeck.org.il/?CategoryID=328&ArticleID=137 סיפורו של מרכז חינוך ליאו באק - שבעה עשורים של מצוינות בחינוך], באתר בית הספר ליאו באק

קטגוריה:מרכז חינוך ליאו באק
קטגוריה:רבנים רפורמים גרמנים
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברסלאו
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
קרוואן (להקה)

קרוואן (באנגלית: Caravan) היא להקה מסצנת קנטרברי שנוסדה מפירוק ההרכב וילד פלוורס (The Wilde Flowers), בעיר קנטרברי באנגליה, כאשר החצי השני של ההרכב וילד פלוורס יצר את סופט מאשין (Soft Machine). הלהקה נוסדה במקור על ידי דויד סינקלייר, ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס, ריצ'רד קוהלן. הלהקה תרמה רבות לפיתוח המושג סצנת קנטרברי על ידי שילוב הסאונד של הג'אז עם רוק פסיכדלי מה שגורם ליצירת המושג הנקרא "סאונד הקנטרברי".

==היסטוריה==
הלהקה נוצרה בתחילת שנת 1968, עם פירוק הלהקה הקודמת שלהם ושל חברי סופט מאשין, וילד פלוורס. בהתחלה הלהקה נחה בצילה של סופט מאשין, שנהפכה מיד ללהקה מצליחה והתקבלה מאוד במועדוני לונדון. אולם זה עבד לטובתם משום שמנהלי המועדונים החלו לשים לב גם לחבריהם של סופט מאשין, קרוואן, בשל קשריהם הקודמים. ואחרי הופעה במועדון היפים קטן בלונדון, הם התגלו על ידי מוציא לאור בשם איאן ראלפיני, מה שגרם לחתימת עסקה עם רובינס מיוזיק ולאחר מכן נהייתה הלהקה הראשונה שחתמה על הסכם עם חברת הקלטות אמריקאית, ורב רקורדס (verve records). מאוחר יותר באותה שנה יצא האלבום הראשון שלהם קרוואן.

לאחר הוצאת האלבום הראשון שלהם סגרה חברת ורב רקורדס את מחלקת הרוק ופופ שלה. האלבום היה שילוב של ג'אז ורוק פסיכדלי, והיה מספיק וירטואוזי כדי להגדיר אותו כרוק פרוגרסיבי, ז'אנר שאז עוד לא היה מוגדר. ביחד עם להקת The Nice ו The Cheerful Insanity of Giles, Giles & Fripp (שאחר כך הפכו לקינג קרימזון) הם שתלו את שורשי המושג רוק פרוגרסיבי. 

האלבום הראשון שלהם "Caravan" לא הצליח מאוד ולא מכר עותקים במספר "רציני", ולכן חברי הלהקה בקושי שרדו ובתקופה מסוימת אף נאלצו לחיות באוהל. ואז גם התקליט נעלם כאשר החלק הבריטי של חברת MGM (שהיא בעלת חברת ההקלטות verve) נסגר. החברים בלהקה לא ויתרו ולקחו מנהל ללהקה בשם טרי קינג, ואז בעזרתו של מפיק חסר ניסיון ששמע אותם בהופעה, ששמו היה דויד היטצ'קוק, הצליחו לחתום על חוזה עם חברת דקה רקורדס (Decca Records). בתחילת שנת 1970 הם הוציאו את האלבום השני שלהם "If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You", שקידם אותם מדרגה קדימה, והיווה אבן דרך, ששילב בין הומור וצליל פרוגרסיבי, לבין מוזיקה קלאסית וג'אז.

ב-1973 החלה קרוואן למזג את הג'אז יותר ויותר לתוך יצירותיה. ריצ'רד סינקלייר עזב את הלהקה ומאוחר יותר הצטרף ללהקת קאמל כבאסיסט-סולן.
אלבום ההופעה החיה מ-1974 נקרא "קרוואן אנד דה ניו סימפוניה" וזכה לשבחים רבים.

קראוון הופיעה פעמיים גם בישראל.

== דיסקוגרפיה ==
;אלבומי אולפן
* Caravan (1969)
* If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You (1970)
* In the Land of Grey and Pink (1971)
* Waterloo Lily (1972)
* For Girls Who Grow Plump in the Night (1973)
* Cunning Stunts (1975)
* Blind Dog at St. Dunstans (1976)
* Better by Far (1977)
* The Album (1980)
* Back to Front (1982)
* CCool Water (1994)
* The Battle of Hastings (1995)
* The Unauthorized Breakfast Item (2003)
* Paradise Filter (2013)
* It’s None of Your Business (2021)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.mitkadem.co.il/files/artists/caravan/ להקת קרוואן], באתר "רוק מתקדם"

קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות רוק מתקדם
קטגוריה:אמני אריסטה רקורדס
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
BBC One

BBC One או BBC1 ראשי תיבות (British Broadcasting Corporation) הוא אחד מערוצי הדגל של רשת השידור BBC בבריטניה. הערוץ עלה ב-2 בנובמבר 1936 כשירות הטלוויזיוני של רשת BBC, והיה שירות הטלוויזיה הראשון בעל רזולוציית תמונה גבוהה. לאחר מכן שונה שמו ל-BBC TV, עד יציאתו של הערוץ BBC2 ב-1964. לאחר מכן שמו שונה חזרה ל-BBC One.

התקציב השנתי של הערוץ נכון ל-2011/2012 הוא 1,166.6 מיליון לירות שטרלינג. התקציב ממומן על ידי התושבים באמצעות אגרת הרדיו והטלוויזיה, ולכן הערוץ משדר באופן רציף ללא פרסומות. נכון לרבעון 4 של 2017 BBC1 הוא הערוץ הנצפה ביותר בבריטניה.

BBC1 היה הערוץ הראשון של BBC שהחל בשידורים מקבילים בטכנולוגיית HD, ב-3 בנובמבר 2010.

ב-2008 הודיעה הנהלת הערוץ כי השיגה את היעד שהציבה לעצמה, לשדר את כל תוכניותיה עם כתוביות למען צופים לקויי שמיעה.

חמש התוכניות הנצפות ביותר בערוץ ב-2010 היו "איסטאנדרס"; משחק הכדורגל בין אנגליה לגרמניה במונדיאל 2010; "Strictly Come Dancing"; "Come Fly with Me"; ו"דוקטור הו".

== היסטוריה ==
=== שנים ראשונות ===
ה-BBC החל לשדר תוכניות טלוויזיה ממרתף בית השידורים שבלונדון, ב-22 באוגוסט 1932. עם זאת השידור הרשמי החל ב-2 בנובמבר 1936 מארמון אלכסנדרה.

ב-1 בספטמבר 1939, יומיים לפני שהבריטים הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית, ירדה התחנה מהאוויר ללא שום התראה, כשהתוכנית האחרונה ששודרה הייתה קריקטורה של מיקי מאוס. התחנה הפסיקה לשדר בתואנה כי הייתה דאגה כי שידור גלי רדיו יפעל לטובת מטוסי האויב. שידורי הטלוויזיה שבו ב-7 ביוני 1946 בשעה 15:00. יסמין בליי, אחת מהקרייניות הראשונות של ה-BBC אמרה עם חזרת השידור: "שלום לכולם, מה שלומכם, אתם זוכרים אותי, יסמין בליי?". הקריקטורה של מיקי מאוס משנת 1939 שודרה 20 דקות מאוחר יותר.

=== הקמת BBC One ===
ה-BBC החזיק במונופול סטטוטורי על שידורי הטלוויזיה בבריטניה עד פתיחת תחנת הטלוויזיה הפרטית הראשונה, ב-22 בספטמבר 1955, כאשר ITV החלו לשדר. התחרות עם המתחרה החדש אילצה את ה-BBC לשנות את זהותו ואת סדרי העדיפויות שלו עקב ירידה משמעותית בקהל הצופים.

ב-20 באפריל 1964 שונה שם התחנה ל-BBC1 עקב הקמת BBC2.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.bbc.co.uk/bbctrust/assets/files/pdf/regulatory_framework/service_licences/tv/2010/bbc_one_may10.pdf BBC One Service Licence], 2010

== הערות שוליים ==

קטגוריה:BBC
ניובה

ניובה וילדה, איור
ניובה (ביוונית: Νιόβη) הייתה בתם של טנטלוס ודיונה במיתולוגיה היוונית. הייתה אשתו של אמפיון מלך תבאי, וילדה לו שבעה בנים ושבע בנות.

==ניובה במיתולוגיה==
המיתולוגיה מספרת שניובה חטאה בחטא ההיבריס כלפי לטו, אמם של התאומים ארטמיס ואפולו. ניובה טענה כי היא טובה מלטו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, בעוד שלטו ילדה רק זוג תאומים. היא לגלגה באומרה שבנה של לטו "יפה כמו אשה", ובתה עוסקת במקצוע גברי - ציד.

נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הרג את כל בניה של ניובה כשהשתתפו במשחקים אתלטיים, וארטמיס הרגה את כל הבנות. על פי גרסה מסוימת, רק כלוריס נותרה בחיים מכל ילדיה של ניובה. אמפיון נשבע לנקום את דם ילדיו, אך אפולו הרג גם אותו.

ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות, עד שהפכה בידי זאוס לסלע הגונח כשדורכים עליו. דמעותיה הפכו לנהר אכלואוס. זאוס הפך את כל אנשי תבאי לאבן כדי שאיש מהם לא יוכל לקבור את ילדי ניובה המתים במשך תשעה ימים. בתום תשעת הימים קברו האלים עצמם את הילדים.

==הנצחה==
על שמה של ניובה כונה היסוד ניוביום. היסוד התגלה ביחד עם מרבצי היסוד טנטלום, שכונה על שמו של טנטלוס, אביה של ניובה.

האסטרואיד 71 Niobe שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1861 נקרא על שמה.

==גלריה==
<gallery>
Niobid Krater - Niobid massacre.jpg|נקמתם של אפולו וארטמיס על גבי כד מהמאה ה-5 לפנה"ס מאת צייר ניובה במוזיאון הלובר
Dying Niobid-Uffizi.jpg|בן מת של ניובה בגלריית אופיצי
Wounded Niobid-Altes Museum.jpg|בן פצוע של ניובה במוזיאון הישן בברלין
Statue of Niobids-2.jpg|בן פצוע של ניובה במוזיאונים הקפיטוליניים
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* אפי זיו, מיתולוגיה עכשיו, הוצאת עם עובד, 2003
* גוסטאב שוואב, אלים וגיבורים,(מגרמנית: חנה לבנת), אור יהודה: דביר, 2007. עמ' 126-122.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120903061333/http://www.mlahanas.de/Greeks/Mythology/Niobe.html ניובה במיתולוגיה היוונית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
G&L

G&L קיצור של  George & Leo היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות חשמליות. 

==היסטוריה==
החברה נוסדה בשנת 1979 על ידי ליאו פנדר, מייסד חברת פנדר. ליאו פנדר מכר את חברת פנדר מספר שנים לפני כן ל-CBS, הקים חברה בשם Music Man וניהל אותה בין השנים 1971-1979. לאחר סכסוכים עם חבר Music Man, פרש ממנה פנדר והקים ביחד עם חבריו ג'ורג' פולטרון ודייל האייט את חברת G&L.

המודלים של הגיטרות שבנתה החברה דומים לעיצובים המקוריים של פנדר, אך כוללים שיפורים מודרניים.

כיום ממוקם מטה החברה בעיר פולטרון שבמדינת קליפורניה, באותה שדרה בה ממוקם המפעל של חברת פנדר.
עיריית פולטרון שינתה את שמה של שדרה זו ל"שדרת פנדר".

==המצאות==
לאורך השנים שכללו פנדר ופולטרון רבים מן העיצובים של פנדר ותכננו חידושים נוספים:

* פיקאפ השדה המגנטי (The Magnetic Field Design Pickups) - עיצוב שונה לפיקאפ האלניקו המסורתי, שמאפשר לשנות את עוצמתו של כל מיתר בנפרד.

* ויברטו דו-משעני (Dual-Fulcrum Vibrato) - עיצוב מיוחד לידית הטרמולו , בעלת שני צירים המוכנסים לגוף הגיטרה, במקום שישה בורגי עץ כנהוג ברוב הידיות. מאפשרת לכופף אותה למטה ולמעלה (בניגוד לרוב הידיות המאפשרות כיפוף כלפי מטה בלבד). התכנון משפר את אורך הצליל ואופי השינוי שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יצרני גיטרות
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:פנדר
נוף חנה

נוף חנה הוא מבנה היסטורי ברחוב יפה נוף 34 בחיפה, שנבנה בתחילת המאה ה-20 והיה מראשוני הבניינים על הר הכרמל. המבנה הנוכחי הוא על שמה של הציירת חנה אייכינגרין, וניתן לו בשנת 2005 בידי בנה, משה אלון, לאחר ששיפץ את הבית. המבנה הוכר על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר מורשת.

המבנה שוכן בקרבת טיילת לואי, ונשקף ממנו נוף נרחב של מפרץ חיפה.

הבניין נבנה בשנת 1922 ושימש בתחילה כבית מגורים פרטי. מאז החליף בעלים מספר פעמים, ולאחרונה שופץ מבפנים תוך כדי שימור האדריכלות החיצונית הייחודית.

== היסטוריה ==
בין השנים 1922–1928 שימש כבית מגורים פרטי. משנת 1928 שכן בו מלון הרצליה, ששכן לפני כן ברחוב קלר במרכז הכרמל והיה אחד משלושת בתי המלון מרשת "מלונות הרצליה". בית המלון נודע כאחד מבתי המלון האיכותיים ביותר על הכרמל ואירח אישים ידועים, בהם חיים נחמן ביאליק, שלום אש, ארתור בירם, שמריהו לוין, הלורד בלפור, חיים ויצמן ועוד.

בין השנים 1936-1932 היה ידוע כ"פנסיון בית טלטש". בשנת 1936 עבר המבנה לידי הצבא הבריטי ושכנה בו המפקדה הצפונית של הצי הבריטי.

בשנת 1948 השתלט ארגון אצ"ל על המבנה והפך אותו למחנה צבאי לאימון אנשי הארגון. בשנות החמישים של המאה ה-20 הועבר הנכס לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. לאחר מכן עבר לשימוש צה"ל, ובתקופה זו נקרא גם "בית המילואים".

בשנת 2005 רכשה חברת "אלון גלובל בע"מ" את המתחם, והוא שופץ ושומר ומשמש כבית מגורים. מאחוריו נבנה במסגרת אותו פרויקט מבנה מודרני בן תשע קומות.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" widths="250px" heights="200px">
Herzliya Hotel to Nof Hanna.jpg|מבנה מלון הרצליה, היום נוף חנה בשנת 1927
Herzliya Hotel, Yefeh Nof St. before renovation 2.JPG|המבנה לפני השיפוץ שעבר בשנת 2005
Herzliya Hotel, Yefeh Nof st.JPG|מבט מהצד
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* רונית נוביק, [https://web.archive.org/web/20120103210045/http://www.netoartnet.co.il/Magazine.asp?Article_Id=508 עיצוב "נוף חנה"], באתר Net Art, יוני 2010
* 
* 

קטגוריה:חיפה: מבנים
קטגוריה:חיפה: בתי מלון
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
קטגוריה:רובע כרמל
קטגוריה:חיפה: מבנים לשימור
קטגוריה:חיפה: בתי מגורים
ביות השועלים בסיביר

שועל כסוף
ביות השועלים בסיביר (ברוסית: Домашние лисы, "שועל מבוית") הוא ניסוי לביות שועלים מצויים כסופים ("שועלים אדומים" עם מלניזם), שנערך במכון לציטולוגיה וגנטיקה (Институт цитологии и генетики), סמוך לעיר נובוסיבירסק בסיביר. הניסוי שהחל בברית המועצות בשנת 1959, בפיקוחו של המדען דמיטרי בלאייב , נמשך למעלה מחמישים שנה, ונכון לשנת 2012 הוא עדיין מתקיים בניהולה של המדענית לודמילה טרוט, אם כי בהיקף קטן יותר, בשל מגבלות תקציב.

בניסוי נחקר תהליך הביות של הזאב המצוי והפיכתו לכלב, ולשם כך נבחר שועל כסוף שהוא שועל מצוי בעל מאפיינים מלניסטיים.

בחירת השועלים כמושא הניסוי נבעה מהתפעלותו של דימיטרי בלאייב מהמגוון הגדול של מיני הכלביים, והשאלה כיצד הם התפתחו מאבותיהם הקדמונים של כלבי הבית המבויתים. בלאייב אמר כי "איננו מצליחים להבין איזה מכניזם יוצר את ההבדלים באנטומיה, הפיזיולוגיה, וההתנהגות" שהיה ברור שקיימים בין מיני הכלבים, אך הוא היה בטוח שהתשובה טמונה "בעיקרון התורשה המנדליאני. הגנטיקה של הביות היוותה מקור השראה חשוב גם עבור דרווין.

החוקרים הסכימו על כך שחיות מבויתות שונות במספר דרכים ממקביליהן הפראיים, אך לא היה ברור לפי איזה עיקרון של ברירה מלאכותית פעלו החקלאים הנאוליתיים הקדמונים שבייתו לראשונה את מינים אלו לפני אלפי שנים. לפי השערתו של באלייב "כל המינים המבויתים נבחרו לפי קריטריון יחיד: קלות האילוף."

בנוסף בלאייב שיער שתכונה זו "גררה יחד איתה את שאר המאפיינים שמבדילים את החיות המבויתות מאבותיהם הפראיים, לדוגמה מאפיינים כמו אוזניים נפולות, כתמים לבנים בפרווה ושינויים בצורת הגולגולת". במילים אחרות, "בלאייב שיער שניתן להסביר את השינויים האנטומיים והפיזיולוגיים שנראו בחיות המבויתות כתוצאה של ברירה מלאכותית על בסיס תכונות התנהגותיות". באופן ספציפי, הוא האמין שקלות האילוף הייתה הגורם העיקרי שלפיו נערכה הבחירה.

במונחים מדעיים יותר, בלאייב חשד ש"אותו ביות קדום נשלט על ידי תהליך של 'בחירה הגורמת לחוסר איזון', המשפיעה על מנגנונים אונטוגנטיים (עובריים) נוירו-אנדוקריניים (המשפיעים על בלוטות המפרישות הורמונים)".

במסגרת הניסוי גודלו שועלים כסופים בשבי והתרבו באופן מבוקר, כך שרק שועלים אשר הפגינו אופי נוח וכנוע הורשו להזדווג. השועלים הפכו למבויתים ורגועים, והתנהגותם ומראם החלו מזכירים את אלה של כלבים: בתוך שלושה דורות החלו החוקרים מבחינים בשינויים באופיים של השועלים, ומקץ שמונה דורות הם הבחינו בשינויים נאוטנים בשועלים, והפריטים הבוגרים החלו לגלות תכונות אופי ומראה כשל פריטי שועלים כסופים צעירים. לגזע שנוצר ניתן השם "שועל סיבירי".

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20100215131052/http://www.hum.utah.edu/~bbenham/2510%20Spring%2009/Behavior%20Genetics/Farm-Fox%20Experiment.pdf Early Canid Domestication: The Farm-Fox Experiment]
*[http://cbsu.tc.cornell.edu/ccgr/behaviour/Index.htm אודות הניסוי], באתר אוניברסיטת קורנל
*[http://www.nytimes.com/1999/03/30/science/new-breed-of-fox-as-tame-as-a-pussycat.html New Breed of Fox as Tame as a Pussycat]
*[https://web.archive.org/web/20181115195038/http://www.overpill.com/2009/12/21/soviet-scientist-turns-foxes-into-puppies/ Soviet Scientist Turns Foxes Into Puppies]

קטגוריה:שועל
קטגוריה:ביות
קטגוריה:ניסויים בבעלי חיים
קטגוריה:חיות מחמד
קטגוריה:ברית המועצות: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:רוסיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:אבולוציה
יקינתון MB

יקינתון MB (במקור נקרא MitteilungsBlatt, המילה הגרמנית ל"ידיעון") הוא כתב עת דו-לשוני, עברי-גרמני, היוצא לאור בידי ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל. הירחון, במתכונת ראשונית, נוסד בשנת 1932. העורכים הראשונים היו ד"ר תאודור זלוציסטי וד"ר ארנסט לוי. אחריהם ערכו אותו ד"ר מקס קרויצברגר, וכן ד"ר רוברט ולטש. עוד מעורכי כתב העת: פרופ' פאול אלסברג (1993 – 2004). משנת 2005 ועד 2013 עורך כתב העת היה העיתונאי הוותיק מיכה לימור, שהצליח להפוך במה קטנה וזנוחה ונשכחת כמעט לכתב עת תוסס ומעניין המצטט מכתבי עת אחרים, והמצוטט בידי כתבי עת אחרים. בשנת 2013 החליף אותו העיתונאי מיכאל דק. ליד העורך מכהנת מערכת רחבה. כתב העת עוסק הן בבעיות המיוחדות ליוצאי מרכז אירופה, ובעיקר יוצאי גרמניה ואוסטריה, והן בבעיות כלליות של הציבור היהודי בישראל. 

בשנות קיומו הראשונות נקרא כתב העת ידיעון MB. בשנת 2005 הומרה המתכונת ושונה שמו של כתב העת.
שמו העברי של כתב העת, "יקינתון", מרמז לכינוי 'יקים' שניתן לעולי גרמניה, בצירוף המילה 'עיתון'.

==קישורים חיצוניים==

*[http://irgun-jeckes.org/mb-%D7%99%D7%A7%D7%99%D7%A0%D7%AA%D7%95%D7%9F/ יקינתון MB], באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
* גיליונות '[https://sammlungen.ub.uni-frankfurt.de/cm/periodical/titleinfo/12688259 ידיעות התאחדות עולי גרמניה]' באתר Compact Memory
* גיליונות '[https://sammlungen.ub.uni-frankfurt.de/cm/periodical/titleinfo/12740381 ידיעות התאחדות עולי גרמניה ואוסטריה]' באתר Compact Memory
* גיליונות '[https://sammlungen.ub.uni-frankfurt.de/cm/periodical/titleinfo/12662843 ידיעות - MB]' באתר Compact Memory

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
עורב קירח-ראש

עורב קירח-ראש (שם מדעי: Picathartes gymnocephalus) הוא מין של עוף טרופי בגודל בינוני במשפחת הפיקטרטיים אשר בסדרת ציפורי השיר. הוא חי ביבשת אפריקה, במדינות גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב וגאנה. העורב חי בדרך כלל ביערות סלעיים, או באזורים בעל רום גבוה יותר באזורים בין גינאה לגאנה, ומעדיפה במיוחד הרים בודדים (הרים הנמצאים באמצע סביבה מישורית בלי הרים אחרים לידם). האוכלוסיות נמצאות באזורים שונים ומקוטעים, ומבודדות זו מזו.

לעורב קירח-הראש אין תת-מינים, בשונה מרוב העופות האחרים, שלהם ישנם תת-מינים השונים במעט זה מזה, וכל אחד מהם חי בשטח מחיה מצומצם יחסית למפת התפוצה הכוללת של המין.

==מאפיינים==
גופו העליון של העורב קירח-הראש הוא בצבע שחור-סגול, וגופו התחתון בצבע לבן. זנבה ארוך ובוצע חום, ומשמש בעיקר לשיווי משקל. הראש כמעט בלי נוצות, ורובו הוא עור צהוב חשוף בצבע צהוב מלבד שני כתמים שחורים ונעגליים שנמצאים מאחורי העיניים. למרות שהעורב קירח-הראש שקט בדרך כלל, כמה קריאות שלו ידועות למדע.

העורב קירח-הראש ניזון מחרקים, למרות שההורים מאכילים את גוזליהם הצעירים בצפרדעים קטנות. אחת מדרכי האכילה שלו היא התחקות אחרי נחיל של נמלי כידן, ואכילת שיירי החרקים שנהרגו על ידיהן. העורב קירח-הראש נע ברחבי היער בעיקר בדילוגים וקפיצות, או טיסות קצרות בצמחייה נמוכה. העורב קירח הראש כמעט ולא עף למרחקים ארוכים. העורב הוא מונוגמי, והזוגות חיים לבדם או במושבות, שלפעמים כוללות אף 8 פרטים ומעלה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:פיקטרטיים
קטגוריה:ליבריה: עופות
קטגוריה:חוף השנהב: עופות
קטגוריה:עופות יערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
מייקל שטיינברג

מייקל שטיינברג (באנגלית: Michael Steinberg; 4 באוקטובר 1928 – 26 ביולי 2009) היה מבקר מוזיקה, מוזיקולוג וסופר יהודי-אמריקאי, שעיקר פרסומו בא לו, לדברי מבקר המוזיקה של "סן פרנסיסקו כרוניקל", ג'ושוע קוסמן, "מן ההערות מאירות העיניים, השנונות ולעיתים אישיות עד תוך-תוכן, שכתב בתוכניות הקונצרטים של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו משנת 1979 ואילך." הוא תרם ערכים אחדים למילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, כתב מאמרים לכתבי עת למוזיקה ועלוני פרשנות לתקליטורים והוציא לאור מספר ספרים בנושאי מוזיקה, הן קובצי ביקורות ופרשנות מפרסומים קודמים והן כתבים חדשים.

==חיים וקריירה==
שטיינברג נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, פולין). בשנת 1939 נמלט כפליט ב"טרנספורט הילדים" לאנגליה, שם עשה ארבע שנים. בשנת 1943 היגר עם אמו ואחיו לארצות הברית ולמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת פרינסטון (המוזיקולוג, הפסנתרן והתאורטיקאי מוזיקה צ'ארלס רוזן היה חברו ללימודים ולחדר). אחרי שסיים את לימודיו בפרינסטון, חי שנתיים באיטליה במלגה מקרן פולברייט, ואחר עשה שנתיים בגרמניה עם צבא ארצות הברית. לאחר שהסתיימה הצבתו בגרמניה, היה לחבר בסגל המורים של בית הספר מנהטן למוזיקה, שם לימד תולדות המוזיקה.

שטיינברג לימד בכמה קולג'ים בניו יורק ובמסצ'וסטס לפני שהיה למבקר מוזיקה ב"הבוסטון גלוב" בשנת 1964. תקופת עבודתו בגלוב לא הייתה נקייה ממחלוקות. כתיבתו זכתה לשבחים, אך אמות המידה הגבוהות שהציב לביצועים שביקר חוללו חיכוכים עם התזמורת הסימפונית של בוסטון. באחד המקרים הצביעו חברי התזמורת על הטלת איסור על נוכחותו של שטיינברג בקונצרטים שלה. ואולם, לאחר קרוב ל-12 שנים עם ה"גלוב", התמנה שטיינברג לכתוב את דברי הפרשנות בתוכניות הקונצרטים לתזמורת בוסטון. ב-1979 החל לעבוד כמנהל פרסומים ויועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שם נשאר עד 1989. הוא הועסק ככותב דברי פרשנות לתוכניות בכמה תזמורות אחרות במהלך הקריירה שלו, בהן הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת מינסוטה, בה שימש יועץ אמנותי בשנות ה-90.

בראיון משנת 1995 עם "סן פרנסיסקו כרוניקל" אמר שטיינברג, שראה עצמו בתפקיד מבקר ופרשן כמי ש"בונה גשרים ועוזר להקים קשר בין מאזינים - רובם מאזינים שאינם מוזיקאים מקצועיים - לבין המוזיקה."

שטיינברג מת באדינה שבמינסוטה ב-2009, בגיל 80.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Steinberg, Michael, The Symphony (Oxford and New York: Oxford University Press, 1995). .
*Steinberg, Michael, The Concerto (New York and Oxford: Oxford University Press, 1998). .
*Steinberg, Michael, Choral Masterworks: A Listener's Guide. Oxford: Oxford University Press, 2005.
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקולוגים יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים העוסקים במוזיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
מייקל הוגאן

מייקל הוגאן (באנגלית: Michael Hogan; ) הוא שחקן קולנוע קנדי, המוכר בשל תפקידו כקולונל סול טיי בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה".

הוגאן נולד בקירקלנד לייק שבאונטריו שבקנדה. נשוי לשחקנית סוזן הוגאן.

== פילמוגרפיה ==
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!סרט
!דמות
! class="unsortable" |
|-
|1978
|High-Ballin
|רג'י
|
|-
|1980
|Klondike Fever
|ויל ראיין
|
|-
|1981
|Gas
|גידו וספוצ'י
|
|-
|1982
|Deadly Eyes
|שוטר ברכבת התחתית
|
|-
|1985
|The Peanut Butter Solution
|בילי
|
|-
|1986
|Lost
|בוב
|
|-
|1988
|Palais Royale
|סרג'נט לאונרד
|
|-
|1988
|Cowboys Don't Cry
|רון גריידי
|
|-
|1990
|Stella
|בילי
|
|-
|1991
|Diplomatic Immunity
|ג'ק בדיאנסקי
|
|-
|1991
|Solitaire
|אל
|
|-
|1991
|Clearcut
|באד ריקטס
|
|-
|1992
|The Visit
|בריסטול
|סרט קצר
|-
|1992
|אהבה על קרח דק
|דוקטור
|
|-
|1994
|I Love a Man in Uniform
|בלש
|
|-
|1994
|Road to Saddle River
|לואיס
|
|-
|1995
|Soul Survivor
|דונלד
|
|-
|2000
|Marine Life
|האמפרי
|
|-
|2001
|Gasline
|קני
|סרט קצר
|-
|2004–2009
|בטלסטאר גלקטיקה
| rowspan="2" |קולונל סול טיי
|סדרת טלוויזיה
|-
|2006
|בטלסטאר גלקטיקה: ההתנגדות
|סדרת רשת
|-
|2005
|A Simple Curve
|ג'ים
|
|-
|2008
|כשהעולם עמד מלכת
|גנרל
|
|-
|2010
|Confined
|פיץ וולפראם
|
|-
|2010
|Hunt to Kill
|לוסון
|
|-
|2011
|Under
|פרנק
|סרט קצר
|-
|2011
|Pleased to Meet You
|בוב
|סרט קצר
|-
|2011
|ירח אדום
|הריב
|
|-
|2011
|Hypoxia
|קפטן
|סרט קצר
|-
|2011
|Searching for Sonny
|פיידן
|
|-
|2012
|By My Side
|ראסל גראנט
|סרט קצר
|-
|2014
|Balls Out
|מר אלברכט
|
|-
|2020
|סוניק - הסרט
|מפקד בחיל האוויר
|
|-
|2020
|The Devil Has a Name
|שופט
|
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1949
מחוז אורנג' (סרט)

מחוז אורנג (באנגלית: Orange County) היא קומדיית נעורים משנת 2002. ג'יק קסדן ביים את הסרט וקולין הנקס משחק בתפקיד הראשי.

==עלילה==
שון ברומדר (קולין הנקס), נער חובב גלישת גלים ומסיבות ממחוז אורנג' שבקליפורניה, עורך חשבון נפש אחרי מותו של חברו הטוב לוני בתאונת גלישה. בהשפעת רומן מאת מרקוס סקינר (קווין קליין), פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, הוא מחליט ללמוד בסטנפורד ולהיות סופר. מחוז מגוריו נתפס בעיניו כסביבה המגבילה את התפתחותו כסופר, בגלל ערכיו החומרניים ורדידותו האינטלקטואלית.

בשנת הלימודים האחרונה בתיכון ברומדר משפר בחריצות את ציוניו, ובעצת היועצת בבית הספר (לילי טומלין) נרשם אך ורק לסטנפורד. הוא אינו מתקבל, כי היועצת שלחה עבורו לאוניברסיטה את גיליון הציונים של תלמיד אחר, גרוע ממנו. חברתו אשלי (סקיילר פיסק) מארגנת לו פגישה בביתו עם ארתור גרטנר (גארי מרשל), חבר במועצת המנהלים של סטנפורד, כדי שיוכל להסביר את מצבו. הפגישה נכשלת בגלל התנהגותם של אימו האלכוהוליסטית סינדי (קתרין אוהרה) ואחיו המסומם לאנס (ג'ק בלאק). בהמשך מבקש שון מאביו העשיר באד (ג'ון לית'גו), הנשוי עתה לאישה צעירה (לזלי מאן), לתרום לסטנפורד כדי לשפר את סיכוייו להתקבל, אך האב מסרב.

בניסיון אחרון לשנות את רוע הגזירה, אשלי ולאנס מסיעים את שון לסטנפורד. הממונה על קבלת סטודנטים, דון דארקט (הרולד ראמיס), כבר אינו במשרדו. אשלי ושון מוצאים אותו בביתו, מראים לו את גיליון הציונים האמיתי, והוא מסכים לחזור למשרד - אחרי שאשלי נותנת לו בטעות כמה מגלולות הסמים של לאנס, המוסוות כאספירין. כשהם מגיעים למשרד הבניין עולה באש; השריפה החלה כשלאנס הבעיר את רשימת הסטודנטים שהתקבלו לאוניברסיטה.

אשלי מתעמתת עם שון ומבהירה לו שאם יעזוב את מחוז אורנג' כדי ללמוד בסטנפורד, הקשר ביניהם יסתיים. שון משוטט בקמפוס, וסטודנטית מזמינה אותו למסיבת אחווה, בה הוא מגלה, לאכזבתו, שתלמידי סטנפורד ריקניים ושטחיים ממש כמו חבריו בבית. בהמשך הוא פוגש במקרה את פרופסור סקינר, שזוכר את הסיפור הקצר ששון שלח לו. במהלך שיחתם, אומר סקינר לשון שהסביבה שבה גדל יכולה לסייע לו להתפתח כסופר יותר מן האוניברסיטה היוקרתית, כפי שדבלין תרמה לג'יימס ג'ויס ומחוז לה פאייט תרם לויליאם פוקנר. שון מוצא את אשלי, מתנצל בפניה, והשלושה חוזרים הביתה.

בינתיים, במחוז אורנג', הוריו של שון נפגשים כדי לחפש פתרון לבעיה. הם מתפייסים, ובאד תורם לסטנפורד בניין חדש למשרד הקבלה. האוניברסיטה מקבלת את שון בזכות התרומה, אך הוא מחליט, בעקבות דבריו של סקינר, להישאר עם אשלי ועם משפחתו. בסצנה האחרונה של הסרט, שון יוצא לגלוש עם חבריו בפעם הראשונה מאז מותו של לוני.

==שחקנים==
* קולין הנקס - שון ברומדר
* ג'ק בלאק - לאנס ברומדר
* קתרין אוהרה - סינדי ברומד
* סקיילר פיסק - אשלי
* ג'ון לית'גו - באד ברומדר
* לזלי מאן - קריסטה ברומדר
* צ'בי צ'ייס - מנהל בית הספר הרברט
* לילי טומלין - היועצת גב' קוב
* גארי מרשל - ארתור גרטנר, חבר מועצת המנהלים של סטנפורד
* הרולד ראמיס - דון דארקט, הממונה על הקבלה בסטנפורד
* בן סטילר - כבאי
* קווין קליין - מרקוס סקינר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על סופרים
מינייראו

אצטדיון המושל מגליאאס פינטו (בפורטוגזית: Estádio Governador Magalhães Pinto), המוכר בכינוי מינייראו (Mineirão), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בלו הוריזונטה, בירת מינאס ז'ראיס שבברזיל.

למינייראו היסטוריה ענפה של משחקי כדורגל. במהלך המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 שימש במה מרכזית לאליפות מינאס ז'ראיס ואירח מספר רב של משחקי ליגת העל הברזילאית וכן משחקי הנבחרת הברזילאית. 

מינייראו נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 שנערכו בברזיל, ועל כן שופץ על מנת לעמוד בתקנים בינלאומיים. השיפוץ כלל שדרוג כללי וכן הקטנת התכולה של האצטדיון מ-75,783 צופים ל-62,000 מקומות ישיבה מקורים, תוך ביטול יציעי עמידה. במסגרת מונדיאל 2014 אירח האצטדיון ארבעה משחקים משלב הבתים, משחק משלב שמינית הגמר ומשחק משלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הביסה את בתוצאה 7-1, והנחילה לה את הפסדה הגדול ביותר אי פעם. משחק זה זכה לכינוי מינייראסו.

== משחקי כדורגל בינלאומיים ==
שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.

=== גביע הקונפדרציות 2013 ===
{| class="wikitable" style="text-align:right;"
|-
!תאריך
!שעה
!קבוצה א'
!תוצאה
!קבוצה ב'
!שלב
!צופים
|-
|17 ביוני 2013||16:00|| ||style="text-align:center;"|1–6|| ||בית ב'||style="text-align:center;"|20,187
|-
|22 ביוני 2013||16:00|| ||style="text-align:center;"|1–2|| ||בית א'||style="text-align:center;"|52,690
|-
|26 ביוני 2013||16:00|| ||style="text-align:center;"|2–1|| ||חצי גמר||style="text-align:center;"|57,483
|}

=== מונדיאל 2014 ===

{| class="wikitable" style="text-align:right;"
|-
!תאריך
!שעה
!קבוצה א'
!תוצאה
!קבוצה ב'
!שלב
!צופים
|-
|14 ביוני 2014||13:00|| ||style="text-align:center;"|3–0|| ||בית ג'||style="text-align:center;"|57,174
|-
|17 ביוני 2014||13:00|| ||style="text-align:center;"|2–1|| ||בית ח'||style="text-align:center;"|56,800
|-
|21 ביוני 2014||13:00|| ||style="text-align:center;"|1–0|| ||בית ז'||style="text-align:center;"|57,698
|-
|24 ביוני 2014||13:00|| ||style="text-align:center;"|0–0|| ||בית ד'||style="text-align:center;"|57,823
|-
|28 ביוני 2014||13:00|| ||style="text-align:center;"|1–1 (3–2 פ)|| ||שמינית גמר||style="text-align:center;"|57,714
|-
|8 ביולי 2014||17:00|| ||style="text-align:center;"|1–7|| ||חצי גמר||style="text-align:center;"|58,141
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.fifa.com/worldcup/destination/stadiums/stadium=771/ תיאור האצטדיון] באתר פיפ"א 
* [https://web.archive.org/web/20110923075249/http://www.ademg.mg.gov.br/mineirao/historico תולדות המינייראו] באתר הרשמי 
* [http://www.copa.mg.gov.br/novomineirao/ הדמיה למראהו העתידי של האצטדיון] 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בברזיל
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2014
קטגוריה:בלו הוריזונטה: ספורט
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:קרוזיירו
קטגוריה:אתלטיקו מיניירו
עודאי חוסיין

עודאי סדאם חוסיין א-תכריתי (בערבית: عُدي صدّام حُسين التكريتي 18 ביוני 1964 – 22 ביולי 2003),
היה בנו הבכור של סדאם חוסיין מאשתו הראשונה, סאג'ידה טלפאח, ואחיו של קוסאי חוסיין.
עודאי נחשב במשך שנים למי שיירש את אביו בבוא העת, אך לבסוף החלטה זו שונתה עקב פציעה שחווה במהלך ניסיון התנקשות, כמו כן התנהגותו הלא יציבה ויחסיו המעורערים עם אביו ואחיו.
בשנת 2003 במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק הוא נהרג ביחד עם אחיו במתקפת טילים על העיר מוסול.

== ביוגרפיה ==
עודאי חוסיין נולד בעיר תיכרית לסדאם חוסיין ולאשתו הראשונה, סאג'ידה טלפאח, בעת שסדאם חוסיין היה בכלא.

הוא סיים את לימודיו בתיכון בציוניים גבוהים מאוד והחל ללמוד במכללה לרפואה של אוניברסיטת בגדד. הוא פרש מבית הספר לרפואה לאחר שלושה ימים, ולאחר מכן עבר למכללה אקדמית להנדסה במרחק של קילומטר אחד משם. עודאי קיבל לבסוף תואר מהנדס. עם זאת, חלק מהמרצים שלו העידו כי הוא בקושי דיבר בקורסים רבים, ובעיקר הסתמך על מעמדו כבנו של סדאם חוסיין על מנת להשיג ציונים גבוהים. 

למרות שמעמדו כבנו הבכור של סדאם חוסיין גרם לכך שהוא היה היורש הפוטנציאלי של סדאם, בפועל היורש הפוטנציאלי המועדף על סדאם היה קוסאי חוסיין, בשל הפזרנות וחוסר היציבות של עודאי. באוקטובר 1988, במהלך טקס חגיגי שנערך לכבוד סוזן מובארק, אשתו של הנשיא המצרי דאז חוסני מובארכ, רצח עודאי את העוזר האישי שלו, כאמל חנא, לכאורה לבקשתה של אימו. בפני קהל אורחים מבועתים, עודאי השיכור חבט בכאמל חנא וחיסל אותו באמצעות סכין חיתוך חשמלי. חנא הציג את סדאם בפני אישה צעירה ממנו, סמירה אהבנדאר, שהפכה מאוחר יותר לאשתו השנייה של סדאם. עודאי החשיב את מערכת היחסים בין אביו לאהבנדאר כעלבון לאימו. כמו כן, הוא חשש שיאבד בעקבות כך מעמדו כיורשו של סדאם לכאמל חנא.כעונש על הרצח, סדאם כלא את בנו במשך תקופה קצרה. המשפט המקורי נערך שמונה שנים. עודאי שהה בבית מאסר פרטי רק בסביבות שלושה חודשים. בתגובה להתערבותו האישית של חוסיין, מלך ירדן, סדאם שחרר את עודאי וגירש אותו לשווייץ על מנת שישמש שם כעוזר לשגריר העיראקי בשווייץ. הוא גורש משווייץ בהמשך על ידי הרשויות השווייצריות לאחר שנעצר שוב מספר פעמים בקטטות. 

סדאם מינה מאוחר יותר את עודאי לתפקיד ראש הוועד האולימפי העיראקי, ובהמשך לתפקיד האחראי על אחד ממנגנוני הביטחון של סדאם. בתפקיד ראש הוועד האולימפי עודאי עינה בין היתר את הספורטאים שלא ניצחו. עודאי היה גאה במוניטין שלו וכינה את עצמו "אבו סרחאן" (בערבית: "זאב"). 

בדצמבר 1996 עודאי היה היעד של ניסיון חיסול שהותיר אותו משותק במשך כמה חודשים. למרות שבוצעו בו ניתוחים חוזרים ונשנים, אחד מהכדורים נשאר תקוע בעמוד השדרה שלו ולא ניתן היה להסירו בשל מיקומו בסמוך לעמוד השדרה. בעקבות הנכות של עודאי, במהלך שנת 2000 סדאם הכריז לבסוף על קוסאי כיורשו.

ב-22 ביולי 2003, במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק, הרגו כוחות ארצות הברית את עודאי וקוסאי חוסיין במתקפת טילים על העיר מוסול.

בהפקה הביוגרפית של ה-BBC ושל ה-HBO, "הבית של סדאם", אשר מבוססת על חייו ועל תקופת של שלטונו של אביו, שיחק פיליפ ארדיטי את דמותו של עודאי חוסיין.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עיראקים
קטגוריה:ילדי מנהיגי מדינות
עודאי
קטגוריה:ילידי 1964
קטגוריה:עיראקים שנפטרו ב-2003
TTKG

המדד TTKG הוא מדד המשמש בנפרולוגיה המבטא את גרדיאנט האשלגן דרך אבוביות הכליה, ובאנגלית- trans-tubular potassium gradient. מדד זה מבטא את שימור האשלגן באבובית המאספת (cortical collecting duct) שבכליה. למדד זה ערך לצורך האבחנה בין הסיבות שהביאו להיפרקלמיה או להיפוקלמיה. 
מדד ה- TTKG הוא אינדקס המעריך את שיעור האשלגן הנמצא בתוך האבובית המאספת, ביחס לשיעור האשלגן הנמצא בנימים הסובבים אותה. 

הנוסחה הבאה היא הנוסחה בעזרתה מחושב הערך: 

<math> TTKG = {\frac{urine_K}{plasma_K}} \div {\frac{urine_{osm}}{plasma_{osm}}} </math>

נוסחה זו תקפה בתנאים הבאים:

U<sub>osm</sub> >300

U<sub>Na</sub> >25

כמו כן, ישנן הנחות עליהן מסתמכת הנוסחה האמורה:- 

האחת, יש מעט תמיסות הנספגות מחדש בתעלה המאספת המדולרית- medullary collecting duct. 
השנייה, אשלגן לא מופרש לשתן ולא נספג מחדש בתעלה הזו,
והשלישית- רמות האוסמולליות של הנוזל באבובית המאספת ידועות. 

TTKG נורמלי נע בין 8-9. כשיש היפרקלמיה, או צריכת יתר של אשלגן, יותר אשלגן צריך להיות מופרש בשתן וה- TTKG צריך להיות מעל 10 (כדרך להיפטר מעודפי האשלגן כאמור). רמות נמוכות (מתחת ל-7) במהלך היפרקלמיה יכולות להצביע על מחסור במינרלוקורטיקואידים, כלומר ירידה ברמות אלדוסטרון, היות שאלדוסטרון אחראי להפרשת אשלגן בכליה. 

בהיפוקלמיה לעומת זאת, רמות ה- TTKG צריכות להיות נמוכות מ-3, כלומר הכליה מנסה לאגור אשלגן כדרך להתמודד עם מיעוט האשלגן בדם.

קטגוריה:נפרולוגיה