OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ולטקו ווקוביץ'

ממוזער
ולטקו ווּקוביץ' קוסאצ'ה (בבוסנית וסרבית-קרואטית: Vlatko Vuković Kosača, בסרבית בכתב קירילי: Влатко Вуковић Косача, 1392 – ?) היה ווייבוד גדול (vojvoda) סרבי, אחד מטובי מפקדיו של מלך טברטקו הראשון של בוסניה. הוא שלט כ"גוספודר" על חבל ארץ החצי-עצמאי זחלומיה או חום, שבהרצגובינה, במסגרת ממלכת בוסניה. 

ולטקו היה בנו של הוויבוד ווּק קוסאצ'ה, מייסד בית קוסאצ'ה, ומאצילי הצאר דושאן. חבל חום שבשליטתו היה חלק מבאנות בוסניה ואחרי 1377 מממלכת בוסניה.
שמו מוזכר לראשונה בשנת 1378 כשייצג את המלך טרבטקו במשא ומתן עם הרפובליקה של רגוזה. היה לו אח, חראן ווקובויץ'.
בשנת 1382 ייצג שוב את מלכו במגעים עם רגוזה בקשר להפקת מלח ומכירתו לידי העיר נובי ולאזור דראצ'וויצה הסמוך, ושוב ב-1388 במו"ם עם הערים בדלמטיה.

בשנות ה-1380 התחיל האיום העות'מאני להתקרב לבוסניה, מכיוון הרצגובינה השכנה. ב-27 באוגוסט 1388 הוויבוד הגדול ולטקו הצליח להביס צבא פולשים עות'מאני (כוח של 18,000 לוחמים) בקרב בילצ'ה, בשטח חום. כוח בוסני של פרשים כבדים הצליח לפרוץ אל שורות הכוח העות'מאני ואחר כך לרדוף אחרי הטורקים הנסוגים. המפקד העו'תמאני לאלה שהין פאשה הצליח להימלט עם קבוצה קטנה של חיילים.

ביוני 1389 השתתף ולטקו ווקוביץ' עם 5,000 חיילים בקרב קוסובו המפורסם לצד הנסיך לזר חרבליאנוביץ', נגד הצבא בעות'מאני בפיקוד הסולטן מוראט הראשון. ולטקו פיקד על האגף השמאלי של הכוחות הסרבים שהותקף על ידי הנסיך באיזיט. הוא הביא גם תותח אחד, אותו קיבל משליט רגוזה ושהיה כלי הארטילריה היחיד של המחנה הנוצרי. בקרב נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים אבל בסופו של דבר הוא נחשב לניצחון גורלי של העות'מאנים. ולטקו, שהיה אחד ממעטי המפקדים ששרד את הלחימה, חזר לארצו עם בשורת ניצחון הנוצרים, בגלל הנסיגה הזמנית של הטורקים ששורותיהם הידלדלו ובגלל מות סולטנם מוראט. 

שמו של ולטקו ווקוביץ' מוזכר גם בנוגע לסוגיית מכירת קונאוולה על ידי ראדיץ' סנקוביץ' לידי דוברובניק. ולטקו ווקוביץ' ופאבלה רדינוביץ' שהתנגדו למכירה כבשו מאוחר יותר את קונאבלה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1391 שלט במזרח חום ובדרום קונאוולה. ולטקו מת בשנת 1392. היה נשוי אך לא היו לו יורשים בנים. על כן ירש אותו אחיינו סאנדאל חראניץ'. 
ולטקו ווקובויץ' נקבר ליד הכפר בוליון, על יד סטולאץ, בהרצגובינה. על קברו נכתב בסרבית-קרואטית: "פה שוכב גיבור גדול ואדם גדול, ולטקו ווקובויץ'" 
("Ase leži dobri junak i čovjek Vlatko Vuković")

==לקריאה נוספת==
*, John Van Antwerp Fine The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest University of Michigan Press, 1994 - History 
:[http://books.google.co.il/books?id=LvVbRrH1QBgC&redir_esc=y ג'ון ון אנטוורפ פיין - הבלקן בימי הביניים המאוחרים - סקירה בקורתית משלהי המאה השתים-עשרה ועד לכיבוש העות'מאני]

קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: היסטוריה
קטגוריה:נפטרים ב-1392
קרל פרידריך לואיס דוברמן

אנדרטת דוברמן בעיר אפולדה בגרמניה]]
כלב דוברמן בשנת [[1909, כ-15 שנה לאחר מותו של דוברמן]]
קרל פרידריך לואיס דוברמן (בגרמנית: Karl Friedrich Louis Dobermann; למעשה טוברמן; 2 בינואר 1834 – 9 ביוני 1894) היה מגדל כלבים ו יליד , אשר יצר את גזע הכלבים דוברמן פינצ'ר. הוא החל במלאכה בעיר אפולדה, בסביבות שנת 1890. 

דוברמן אשר שירת כגובה מס וניהל את בית המחסה לחיות בית באפולדה, ביקש ליצור כלב עבודה ושירות, אשר יגן עליו בעת עבודתו, בעיקר מפני שודדים. מאחר שהייתה לו גישה לגזעי כלבים רבים, הוא הרביע את אלה שסבר כי יביאו ליצירת גזע כלבים חזק, נאמן, אינטליגנטי ובה בעת עז. לאחר מותו נקרא הגזע שיצר על שמו - "דוברמן פינצ'ר", אם כי, עם הזמן, הושמטה המילה "פינצ'ר", המתאימה בעיקר לטריירים.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמנים
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1834
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1894
אלבר גולסטרנד

אלבר גולסטרנד (בשוודית: Allvar Gullstrand; 5 ביוני 1862 – 28 ביולי 1930) היה אופתלמולוג ואופטיקאי שוודי.

==ביוגרפיה==

גולסטרנד נולד בלנדסקרונה, שוודיה. בין השנים 1894–1927 היה פרופסור לאופתלמולוגיה ולאופטיקה באוניברסיטת אופסלה. הוא השתמש בשיטות מתחום המתמטיקה הפיזיקלית למחקר של תמונות אופטיות ושל השתקפות האור בעין. על עבודתו בתחום זה, הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה ב-1911.

גולסטרנד ידוע גם בשל מחקריו על אסטיגמציה ובשל שיפור של האופטלמוסקופ ושל עדשות לשימוש לאחר הסרת קטרקט מהעין.

הוא נבחר לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1905 ושימש כחבר בוועדת הפרסים של האקדמיה בתחום הפיזיקה. בתקופת שירותו בוועדה, הוא השתמש במעמדו כדי לבלום את איינשטיין מלקבל פרס נובל לפיזיקה על תורת היחסות, שגולסטרנד האמין שהיא שגויה.

גולסטרנד נישא לסיגנה ברייטהולץ (1862–1946) ב-1885. הוא נפטר בסטוקהולם ושם נקבר בבית הקברות "נורה בגרבנינגספלאצן".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:אופטיקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:רופאי עיניים
קטגוריה:רופאים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1862
קטגוריה:נפטרים ב-1930
שקופים (סרט)

שקופים הוא סרט ישראלי משנת 2015 בבימויו של מושון סלמונה, שגם כתב את התסריט. הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל חיפה 2014.

==תקציר העלילה==
סיפורם של ראיד וסליימן, שני צעירים בדואים, בני דודים מהפזורה, המחפשים את דרכם בחיים בין המסורת כפי שהיא באה לידי ביטוי מצד דור ההורים, ובין רצונם להשתלב בחברה הישראלית שמסביבם. קורותיהם של השניים, חלומותיהם וסיפור התאהבותם באותה צעירה יספר את סיפורה של קהילה הנמצאת בעיצומו של שינוי אשר סופו אינו נראה.

==צוות השחקנים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=80|שחקן
!width=80|תפקיד
|-
| מחמוד שלבי || ראיד
|-
| אדם אלהוזייל || סלימאן
|-
| בת חן סבג || נופר
|-
| ח'ליפה נאטור || וואליד
|-
| שילת מלכה || אדווה
|-
| נסרין סיקסיק || איבטיסאם
|-
| מאיסה עבד || מרים
|-
| אורן כהן || ד"ר נוימן
|-
| רוני דבח || לינה
|-
| עדנאן טראבשה || חוסיין
|-
| אברהם שלום לוי || קובי
|-
| עדנאן אבו וואדי || עלי
|-
|}

==הקרנות בבתי קולנוע בארץ==
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 2,500 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2015
קטגוריה:סרטים ישראליים
הערה פיקודית

הערה פיקודית היא הערה הנרשמת בתיק האישי של קצין בצה"ל או במשטרת ישראל, בעקבות התנהגות שאינה הולמת או תפקוד לקוי כמפקד. בצה"ל נרשמת ההערה הפיקודית על ידי קצין בכיר (הרמטכ"ל, אלוף הפיקוד וכדומה). בדרך כלל נרשמת הערה פיקודית במצבים שאינם מצריכים העמדה לדין משמעתי. 

להערה פיקודית עלולה להיות השפעה קלה על המשך קידומו של הקצין, אך קצינים רבים שבתיקם נרשמה הערה פיקודית המשיכו לשרת בצה"ל ובמשטרה ואף קודמו בתפקיד. 

דוגמאות:
* בעקבות ועדת בדיקה על התנהלות החטיבה המרחבית בנימין בפיקודו של אל"ם אילן פז בעת שצלף פלסטיני הרג עשרה אזרחים וחיילים בסמוך למחסום המשטרה הבריטית במרץ 2002, נרשמה לפז הערה פיקודית. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל.
* ב-13 במרץ 2003 ארעה תקרית קשה של אש כוחותינו כאשר כוח מיחידת מגלן ומסוק קרב של צה"ל הרגו בשוגג קצין בחופשה ומאבטח נוסף ששהו בסמוך לפני חבר. בשל כך אלוף פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, רשם הערה פיקודית בתיקו האישי של מפקד יחידת מגלן דני קס לוין קס לוין המשיך לשרת בצה"ל, ועלה לדרגת אל"ם. 
* בספטמבר 2004 ספג מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי, הערה פיקודית מהרמטכ"ל משה יעלון על תפקודו באירוע בו חדרו מחבלים למוצב "מורג"
* לראש לשכת החקירות בתחנת המשטרה באשקלון, אורי מכלוף, נרשמה בשנת 1996 הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. מכלוף המשיך לשרת במשטרה, ובשנת 2014 הועלה לדרגת תת-ניצב.
* בנובמבר 2004 הדיח השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, את ניצב משה מזרחי, מתפקידו כראש אגף החקירות והמודיעין של המשטרה, בניגוד להמלצת צוות הבדיקה המשטרתי והמפכ"ל הקודם, שלמה אהרונישקי, להסתפק בהערה פיקודית. הצעד ננקט לאחר שעלה כי מזרחי עשה שימוש פסול בהאזנות סתר בחקירות אותן ניהל כראש היאחב"ל. מזרחי המשיך לשרת במשטרה בתפקידים אחרים ופרש כעבור שנתיים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.police.gov.il/menifa/02.06.01.13_1.pdf הערת מפקד והדרכת מפקד בשל עבירת משמעת], באתר של משטרת ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ענישה
קטגוריה:צה"ל
קטגוריה:משטרת ישראל
קאומוג'י

הקאומוג'י מדגיש את העיניים באופן דומה לסגנון הציור של ה[[מאנגה, בתמונה ניתן לראות את גודל העיניים של דמות בסגנון קומיקס לעומת דמות מנגה.]]

קאומוג'י הוא הגרסה היפנית של הרגשון, המשמש להבעת רגשות בעת שיחה בכתב. משמעות השם היא "סימן של פנים".

הקאומוג'י נכתב ונקרא באופן מאונך, הוא מדגיש את העיניים באופן דומה לסגנון הציור של המאנגה.

==דוגמאות==
{| class="wikitable"
! רגשן !! הסבר
|-
| ^_^ || סמיילי
|-
| ~_~ || מרוצה, או עצבני
|-
| :$ ||ביישן
|-
| `_^ or ^_~ || קריצה
|-
| >_< || כועס או מתוסכל
|-
| ^o^ || צוחק בטירוף
|-
| ^o^v || שלום
|-
| \^o^/ || נלהב מאוד - מרים ידיו לאוויר
|-
| -_- || מוטרד (מנסה להסתיר את מורת רוח), וגם ישנים (בעיניים עצומות) או צנועות (עיניים מושפלות)
|-
| ¬_¬ || מתמקד באדם מסוים
|-
| ;_; or ;]; || בוכה
|-
| o_O or O_o || הפתעה מבולבלת (עין אחת מורמת)
|-
| >_0 or 0_< || רתיעה אווץ'!
|-
| >_> or <_< || כן, נכון...
|-
| ._. || קטן - הסתתרות, דיסקרטי, מאוים
|-
| $_$ || חושב על כסף
|-
| x_x || מת או חסר הכרה
|-
| @_@ || סחרחר
|-
| T_T || בוכה או לא משועשע
|-
| !_! || בוכה
|-
| =) || שמח
|- 
| u_u || עצוב
|-
| m(_ _)m || קידה
|-
|}

ברוב המקרים ניתן לייצג את הפה גם בנקודה (^.^) או להשמיט אותו בכלל (^^)

==גלריית תמונות==
<gallery>
תמונה:Smiley wtf.png| מה לעז...
תמונה:Smiley satisfied made in Paint by Kaiser Spain 29 march 2010.PNG|מרוצה
תמונה:Smiley dj made in Paint by Kaiser Spain 29 march 2010.PNG|תקליטן D.J
תמונה:Smiley done good.png|
תמונה:Smiley ehhr.png|
תמונה:|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:תרבות אינטרנט
קטגוריה:תופעות אינטרנט
קטגוריה:עיצוב גרפי
פטיש לשיער ערווה

פטיש לשיער ערווה (באנגלית נקרא גם pubephilia) הוא תופעה של פטיש שבה אדם נמשך מינית לשיער ערווה אנושי, או מתגרה מינית למראה או לתחושה של שיער ערווה, של זכר או נקבה.
עוררות מינית יכולה לקרות ממראה או ממגע בשיער ערווה. אדם עם פטיש זה עשוי ליהנות משיער ערווה פלומתי, עבה, או מסגנון אחר של שיער ערווה. יכולה להיות העדפה לצבע מסוים, כגון שיער ערווה שחור, בלונדיני או ג'ינג'י. למרות שזה עשוי להיחשב פטיש, רבים רואים בשיער ערווה דבר אסתטי, המאפיין אדם בוגר - זכר או נקבה.

==התניה חברתית==

בגיל התבגרות, בנות רבות מרגישות חוסר נוחות עם ההופעה הפתאומית של שיער ערווה. לעיתים הן חשות שזה דבר מלוכלך, משום שבמקרים רבים מראה של שיער ערווה נמנע מהן על ידי המשפחה והחברה.
לעומתן, נערים צעירים נוטים שלא להיות מוטרדים מצמיחת שיער הערווה שלהם, משום שברוב המקרים הם ראו קודם את שיער הגוף של אביהם. עם זאת, עבור ילד צעיר מראה של אזור הערווה הנשי הוא בדרך כלל "מסתורי", משום שנערות צעירות לומדות "לשמור" על "השטח הפרטי" שלהן מעיניים או ידיים צעירות וסקרניות. בנוסף, במקרים רבים ילדות מחונכות לכך שהמראה של אזור הערווה של בנים הוא דבר גס, בלתי מוסרי ואפילו דוחה.

מחקר שבוצע בארצות הברית על ידי אלפרד קינסי מצא כי 75% מהמשתתפים ציינו כי מעולם לא היה עירום בבית שגדלו בו, 5% מהמשתתפים אמרו שהיה בביתם עירום "לעיתים רחוקות", 3% אמרו "לעיתים קרובות", ו-17% אמרו שזה היה "רגיל". המחקר מצא כי לא היה הבדל משמעותי בין מה שדווח על ידי גברים ועל ידי נשים מבחינת תדירות של עירום בבית.

בסקירה ספרותית משנת 1995, פול אוקאמי הסיק שאין ראיות אמינות המקשרות חשיפה לעירום של ההורים להשפעה שלילית כלשהי. 3 שנים לאחר מכן סיים צוותו מחקר מתמשך של 18 שנה שהראה כי לחשיפה כזו הייתה השפעה מועילה מסוימת, בייחוד לגבי בנים.

== ראו גם ==
* פטישיזם (סקסולוגיה)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פטישיזם מיני
צלף (דג)

צלף ממין Toxotes chatareus
סרטון על צלף בצליפה.
דג הצלף (שם מדעי: Toxotes) הוא סוג דג יחידי במשפחת הצלפיים שבסדרת הדקראים. מיני הסוג ידועים בדרך הייחודית בה הם צדים את טרפם. הם ניזונים בעיקר מחרקי יבשה, אותם הם מאתרים מתוך המים ויורקים עליהם זרם מים חזק שמפיל אותם למים. הם חיים בעיקר במים מליחים בשפכי נהרות וביערות מנגרובים, אך עשויים להימצא גם בים הפתוח, במעלה הנהר או אף במים מתוקים. תפוצתם היא בחופי האוקיינוס ההודי, מהודו ועד הפיליפינים, באוסטרליה ובפולינזיה.

גודלם של מינים מסוימים הוא 5-10 ס"מ בעוד אחרים עשויים להגיע ל-40 ס"מ. הם משמשים גם כדגי נוי.

==ציד ותזונה==
כשהצלף משחר לטרף, הוא שט סמוך לצמחים שגדלים מחוץ למים ותר אחרי חרקים ועכבישים שנמשכים לצמחים אלו. עינו של הצלף חדה מאוד ובנוסף הוא מסוגל לנתח את שבירת האור שעובר דרך פני המים ולפצות עליה כשהוא מכוון למטרה. כאשר הוא מבחין בטרף הוא מתקרב לפני המים, מוציא את פיו החוצה מהמים ויורק או מתיז זרם מים על הטרף. המים יוצאים כך דרך חריץ מיוחד שקיים בחלק העליון של פיו, אליו הוא מצמיד את לשונו ויוצר בכך מעין צינור. באמצעות כיווץ הזימים שלו הוא מפעיל לחץ על המים שנורים החוצה בדיוק למרחק של 2-3 מטרים. הזרם עצמו עשוי להגיע למרחק רב יותר, אך אז הוא אינו מדויק. זרם המים פוגע בטרף ומפיל אותו למים והדג אוכל אותו שם. במקרים בהם היריקה לא מפילה את הטרף, ימשיך הצלף לירוק עד להפלתו, כשהוא מסוגל לחזור על כך 4-5 פעמים ב-40 שניות. פריט בוגר הוא מנוסה מספיק כדי להצליח לפגוע במטרה כמעט תמיד כבר בניסיון הראשון. הצעירים מתחילים את ניסיונות הציד שלהם כשהם בגודל 2.5 ס"מ בערך. בתקופה זו של חייהם ניסיונם לא מספיק כדי להבטיח פגיעה ולכן הם צדים בקבוצות, דבר שמגדיל את הסיכוי שהטרף אכן יפגע בסוף. הם גם לומדים לדייק יותר כאשר הם רואים דג אחר מצליח ומחקים אותו. במקרים בהם הטרף קרוב מספיק למים, עשוי הצלף לקפוץ החוצה מהמים לגובה של פי 2.5 מאורך גופו ולתפוס אותו בפיו מבלי להשתמש ביריקה.

גם הפריטים הבוגרים עשויים לצוד סמוך לפריטים אחרים, ולעיתים דג אחד מפיל את הטרף בעוד אחר תופס אותו במים בפועל.
הציד הזה מספיק בפני עצמו להוות את תזונתם של הדגים.

==מיון==
זהו סוג יחיד במשפחה ובו שבעה מינים:
* Toxotes blythii
* Toxotes chatareus
* Toxotes jaculatrix
* Toxotes kimberleyensis
* Toxotes lorentzi
* Toxotes microlepis
* Toxotes oligolepis

==קישורים חיצוניים==

* [http://educatedearth.net/video.php?id=3938 וידאו באתר Educated Earth]
* [https://web.archive.org/web/20150318000633/http://www.maniacworld.com/Archerfish-vs-fly.html וידאו של צלף צד זבוב]
* [http://www.wired.com/2013/11/spit-decision-how-archerfish-decide/ כתבה על יכולות הצלף]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1816
קטגוריה:דמויי-דקר
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' קיווייה
אצטדיון סנט מרי

סנט מרי (באנגלית: St Mary's Stadium) הוא אצטדיון כדורגל של קבוצת סאות'המפטון מהעיר סאות'המפטון שבמחוז המפשייר בדרום אנגליה. הוא מכיל 32,505 מושבים, ונכון לשנת 2015 הוא האצטדיון הגדול ביותר בדרום אנגליה (למעט לונדון).

==שיאים==
* המספר הרב ביותר של אוהדים במשחק באצטדיון זה נקבע בתאריך 28 באפריל 2012 במשחק נגד קובנטרי סיטי, והוא עומד על 32,363 אוהדים.
* המספר הנמוך ביותר של אוהדים במשחק עומד על 17,849, והוא נקבע במשחק בליגת הצ'מפיונשיפ בעונת 2008-2007.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090423015749/http://www.saintsfc.co.uk/ האתר הרשמי של סאות' המפטון]

סנט מרי
קטגוריה:סאות'המפטון
קטגוריה:סאות'המפטון (כדורגל)
חוק האימפריום של אספסיאנוס

לוח הברונזה המוצג במוזיאונים הקפיטוליניים
חוק האימפריום של אספסיאנוס (לטינית: Lex de imperio Vespasiani) הוא חוק, שלפי טקיטוס נחקק ב-22 בדצמבר שנת 69, המעניק את כלל הסמכויות האימפריאליות לאספסיאנוס. לוח ברונזה שעליו חקוקה מחציתו השנייה של החוק התגלה בשנת 1347 על ידי קולה די ריינצו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא. הלוח נמצא במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא.

==רקע==
לאחר התאבדותו של נירון מונה גלבה לקיסר אולם הוא נרצח בידי אותו שקשר קשר נגדו. אותו הכריז על עצמו כקיסר, אך הלגיונות הרומיים שעל הריין מרדו בו והכריזו במקומו על ויטליוס כקיסר. השנים החלו להילחם זה בזה כשבתחילה ניצח אותו בכמה קרבות, אך כאשר הגיעו לקרב המכריע ליד בטריאקום צבאותיו ניגפו, והוא התאבד כדי שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. בחודש יולי, בעקבות שלטונו העריץ של ויטליוס מרדו בו הלגיונות ביהודה ובסוריה והכריזו על אספסיאנוס מצביאם כקיסר החדש. אספסיאנוס זכה לתמיכתם של נציבי סוריה ומצרים, והוא הוכרז בסוף שנת 69 לקיסר. בהיותו הרביעי ששלט ברומא במהלך אותה שנה, היא נקראה: "שנת ארבעת הקיסרים".

==חשיבות המסמך==
על אף קיומם של קיסרים קודמים כמו קליגולה וקלאודיוס אשר זכו בסמכויות דומות, לא ניתן לומר בוודאות שהמסמך המדובר מעיד על מסורת שלטונית ארוכת שנים מפני שהוא היחיד שנשתמר. מנגד המסמך מעיד כי המסורת הרומית השתמרה, גם אם למראית עין בלבד, ולא פסקה לאחר שצבאותיו של יוליוס קיסר חצו את הרוביקון. מאז אוגוסטוס, שמונה קיסרים קודמים זכו לתפקידם בירושה דינסטית. זו הסיבה אולי שהחוק (Lex) נוסח בידי הסנאט ואושר באספת העם, אך כאמור כמראית עין בלבד, שכן באותה תקופה כוחם של מוסדות אלו לא היה רב.

במסמך אין זכר לקיסרים שקדמו לאספסיאנוס לבד מאוגוסטוס, טיבריוס וקלאודיוס. ככלל נראה כי רוב הקיסרים הקודמים הנהיגו שלטון עריצות כמו קליגולה ונירון, או שלא זכו מעולם לאישור הסנאט ולכן נמחקו מהזיכרון. לפיכך נרון הושמט כליל וקליגולה הוזכר חלקית. ייתכן כי גלבה הופיע במסמך המקורי אך בגרסה הפומבית הושמט שמו. מנגד, ייתכן שאספסיאנוס מנע את אזכורם של קיסרים קודמים כדי לבסס את שלטונו.

==מקורות מידע==
* Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977): 95-116
* Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." Journal of Roman Studies 72 (1982): 32-48.
* משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית. הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס. האוניברסיטה העברית, 2002.

==קישורים חיצוניים==

* [http://droitromain.upmf-grenoble.fr/Anglica/vespas_johnson.html תרגום החוק לאנגלית], באתר upmf

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקים ברומא העתיקה
הארווי קורמן

הארווי הרשל קורמן (באנגלית: Harvey Herschel Korman; 15 בפברואר 1927 - 29 במאי 2008) היה שחקן קומי יהודי אמריקאי. זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרת המערכונים "המופע של קרול ברנט" והופיע בארבעה מסרטיו של מל ברוקס.

== קורות חיים ==
קורמן נולד בשיקגו למשפחה יהודית רוסייה. בנם של אלן וסיריל ריימונד קורמן. 
קורמן שירת בצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר שהשתחרר למד דרמה ב"בית ספר גודמן לדרמה" שבשיקגו.

== קריירת משחק ==
=== טלוויזיה ===
קורמן החל את דרכו המקצועית בתעשיית הבידור בשנות ה-60 בתוכנית הבידור של כוכב הקולנוע דני קיי "המופע של דני קיי", כשחקן אורח בסדרה "עולמו המופלא של דיסני" ובדיבוב דמות החייזר גאזו עבור הסדרה הפופולרית "משפחת קדמוני".

בשנת 1967 החל קורמן לשחק בתוכנית המערכונים "המופע של קרול ברנט", הוא זכה למעמד של כוכב בזכות תפקידיו הקומיים בסדרה ובשנת 1975 קיבל על משחקו את פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.

=== קולנוע ===
קורמן החל את דרכו בתעשיית הסרטים בשנת 1966 בסרט האנימציה הקולנועי "האדם ששמו פלינסטון" המבוסס על הסדרה "משפחת קדמוני".

לאור הצלחתו בסדרה הקומית "המופע של קרול ברנט" קורמן קיבל תפקידים קולנועיים ממל ברוקס בסאטירות שלו: המערבון "אוכפים לוהטים" בתור הפרקליט האדלי לאמר, הפרודיה על סרטי אלפרד היצ'קוק "מתח גבוה" בתור ד"ר צ'ארלס מונטג'יו, הקומדיה התקופתית "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הרוזן הצרפתי דה מונט ו"דרקולה: מת ואוהב את זה" בתור הפסיכיאטר ד"ר סווארד.

קורמן השתתף גם בעיבוד הטלוויזיוני המצליח לספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד המלך הלבן. קורמן דיבב בסרט "הפלינטסטונס" את דמותו של דיקטייבריד וגילם בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס" את דמותו של קולונל סלאגהופל.

== חיים אישיים ==
קורמן היה אב לארבעה ילדים, בן ובת מנישואיו הראשונים לדונה אלהארט ושתי בנות מנישואיו השניים לדברה פירטץ.

הוא מת ב-29 במאי 2008 בגיל 81 כתוצאה מזיהום במפרצת האב-עורקית של הבטן, בעיה רפואית ממנה סבל בעברו. הואר נקבר ב"בית העלמין וודלאן" שבסנטה מוניקה.

== פילמוגרפיה ==

* האדם ששמו פלינסטון (1966)
* האקלברי פין (1974)
* אוכפים לוהטים (1974)
* מתח גבוה (1977)
* אמריקטון (1979)
* משפחה ראשונה (1980)
* ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981)
* עקבותיו של הפנתר הוורוד (1982)
* אליס בארץ הפלאות (1985)
* Crash Course (1988) - סרט טלוויזיה של NBC
* הצעה מגנה (1993)
* הפלינטסטונס (1994)
* דרקולה: מת ואוהב את זה (1994)
* מתנה בלתי אפשרית (1996)
* הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס (2000)
* הבחורים בחיי (2001)

== סדרות טלוויזיה ==
* המופע של דני קיי (1963–1967)
* משפחת קדמוני (1964–1966)
* עולמו המופלא של דיסני (1965)
* המופע של קרול ברנט (1967–1977)
*המופע של הארווי קורמן (1978)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: הופעה בתוכנית מוזיקלית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן משנה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דה פול
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
איי אורורה

מפה של דרום אמריקה משנת 1808, שבה מופיעים "איי אורורה"
איי אורורה היו קבוצה של שלושה איי תעתוע, שעל קיומם דווחה לראשונה בשנת 1762 אוניית הסוחר הספרדית "אורורה" בעת הפלגה מלימה לקדיס. קציני ה"אורורה" דיווחו על צפייתם בשנית בשנת 1774. האונייה הספרדית "סן מיגל" קבעה את מיקומם ב-'37 52° דרום, '49 47° מערב. ב-20 בפברואר 1794, נצפו שוב האיים על ידי ספינת סקר ספרדית, הקורבטה "אטרבידה", שנשלחה, כחלק מהקפת כדור הארץ של אלחנדרו מאלאספינה לאשר את התצפיות. מיקומם המדווח היה בערך בחצי הדרך בין איי פוקלנד וג'ורג'יה הדרומית ב-. קו הרוחב נחשב למדויק בשלמות, קו האורך התבסס על המרידיאן של מצפה הכוכבים סן פרננדו בקדיס. התצפית האחרונה של האיים דווחה ב-1856, אבל הם המשיכו להופיע במפות של דרום האוקיינוס השקט עד שנות ה-70' של המאה ה-19.

ייתכן, שאיי אורורה "התגלו" על ידי אמריגו וספוצ'י במסעו ב-1502/1501 עם משלחת פורטוגזית. ב"לטרה" שלו משנת 1504, הרשומה המפורטת ביותר שלו, הוא מספר, שעזב את חופי ברזיל מקאבו פריו והפליג בנתיב השירוקו לדרום-מזרח למרחק של 500 ליגות (כ-3,000 ק"מ) בים עד קו רוחב 50° דרום או 52° דרום. אישור לאפשרות זו מביאים תת-אדמירל ארנסטו בזיליקו ב"מסעו השלישי של אמריגו וספוצ'י" (בואנוס איירס, 1967) ולייטננט קומודור בריירו מייר ("כתב עת כללי של הצי", אוקטובר 1968, מדריד). בקו הרוחב 52° דרום גילה וספוצ'י אי שאורכו 20 ליגות (118 ק"מ).

האיים הגדולים היחידים בקו הרוחב 52° היו איי פוקלנד, שעוד לא התגלו אז, אבל תיאורו של וספוצ'י איננו מתאים לאיים אלה, שחופיהם הנמוכים מלאים מפרצונים למעגן מוגן ואינם "פראיים". 3 באפריל איננו חורף אלא החודש הראשון של הסתיו ולילה בן חמש-עשרה שעות מרמז לתזוזה מסתורית של השמש: יתרה מזו, ספנים לא היו מוצאים את הקור בלתי נסבל בעונה זו של השנה ב-52° דרום. האזכור של תנאים חריגים מלווים סופה עזה טיפוסי למספר איי תעתוע, בייחוד אי סנט ברנדן.

ריימונד ראמזי מביא כמה הסברים אפשריים לדיווחי התצפיות החוזרים ונשנים במהלך המאה מ-1762, בהם הר-קרח מאסיבי, האפשרות שאיי אורורה הם צוקי שאג בג'ורג'יה הדרומית, והאפשרות שהאיים שקעו בים, אך הוא מבטל את כולם. מסקנתו היא, כי "אין למעשה שום הסבר משביע רצון לאיי אורורה והם נשארים אחת התעלומות הגדולות של הים שלא נמצא להן פתרון". סטיבן רויל מציין, בתגובה לביטול האפשרות של שקיעת האיים מצד ראמזי, כי "ידוע על כמה איים געשיים שנעלמו בשנים האחרונות".

איי אורורה הם הנושא לרומן משנת 2001 בשם "האי של היפוליט" מאת ברברה הודג'סון, שגיבורו מגלה אותם מחדש. בפרק ברומן של אדגר אלן פו, "סיפורו של ארתור גורדון פים בנאנטאקט", מחפשים פים וחבריו לצוות האונייה את איי אורורה, אך אינם מוצאים אותם.

==ראו גם==
* האי פיפס

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* 
* 
* Rupert Gould (1944), "The Auroras, and other doubtful islands", in Oddities: A Book of Unexplained Facts, revised ed. Geoffrey Bles, pp. 124-162. Reprinted by Kessinger Pub Co., 2003, .
* Ramsay, Raymond (1972). No Longer on the Map. Ballantine Books, pp 78–80.
* Royle, Stephen A. (2001). A geography of islands: small island insularity Routledge .
* Stommel, Henry (1984). Lost Islands: The Story of Islands That Have Vanished from Nautical Charts. Vancouver: University of British Columbia Press, pp 84–97. .
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:אנטארקטיקה: איים
קטגוריה:איי תעתוע
יששכר בר איילנבורג

רבי יִשָּׂשכָר בֶּר אַיילְנְבּוּרְג (ה'ש"י, 1550, פוזנא, פולין – ה'שפ"ג, 1623 אוסטרליץ, מוראביה) היה רב פולני-איטלקי במחצית השנייה של המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, רבה של גוריציה ושל מדינת פריוויאל באיטליה, ובסוף ימיו בפראג. נודע על שם ספרו באר שבע.

==ביוגרפיה==
נולד בפולין לרב ישראל לייזר פרנס מקהילת פוזנא, בצעירותו היה תלמידם של רבי מרדכי יפה "בעל הלבוש", ורבי יהושע פלק כץ, מפרש הטור והשולחן ערוך הידוע בכינויו הסמ"ע על שם ספרו "מאירת עיניים". הושפע מרבו הרב ישראל סרוג (מהר"י סרוג/סרוק), בעת שהלה סבב בערי אירופה להפצת תורת האר"י, ודבק בהשפעתו בקבלת האר"י; מכתביו שרשם בעקבות דברי רבו זה, העתיק המקובל רבי מנחם עזריה מפאנו, אף הוא תלמידו של מהר"י סרוג שהפיץ את תורתו ברבים. התמנה כרב מדינת פריוויאל והיה לאחד מחשובי רבני איטליה. מתלמידיו באיטליה היה רבי עזריה פיגו.

בשנת ה'שע"א התגורר בפראג, והוצעה לו משרת ראש ישיבה בצפת בהוראת רבי משה גלנטי, המינוי התעכב ולבסוף לא יצא אל הפועל בשל פטירתו. בסוף ימיו התגורר באוסטרליץ, מוראביה, ושם נפטר. 

==מפסקיו==
תשובתו (סימן י"ח) משמשת יסוד לשיטה האוסרת את השימוש בפאה נכרית לכיסוי ראש האישה בהלכה. הוא גם העיר על המנהג הרווח באיטליה של ימיו ללבוש בגדי שבת רק ביום השבת ולא בלילה שבין שישי לשבת, לדבריו זהו מנהג מוטעה כיוון שעל פי הקבלה עיקר עניינם של בגדי שבת הוא בהחלפת הבגדים לקראת כניסת השבת. עוד התרעם על המנהג הרווח לשפוך מהיין בעת ההבדלה כסימן טוב, לדבריו זהו מנהג נפסד, ואילו היה בכוחו היה מבטלו. בפרשיית המקווה ברוויג'ו היה בין הרבנים האוסרים.

==ספריו==
ספרו "באר שבע" (ונציה שע"ד), מהווה כעין "תוספות" על מסכתות וחלקי מסכתות מן התלמוד הבבלי שאין עליהם "תוספות": מסכת סוטה, סנהדרין, הוריות, חולין, מסכת כריתות ומסכת תמיד; בסוף ספרו זה נדפסו גם שאלות ותשובות ממנו, וחיבור קצר בשם "באר מים חיים". הספר נקרא "באר שבע", כי הוא כולל שבעה חיבורים, חידושיו למסכתות הש"ס וספר השו"ת: "נר אלוקים" על מסכת סוטה; "נר ישראל" על פרק "(כל ישראל יש להם) חלק" במסכת סנהדרין; "נר מצווה" על מסכת הוריות; "נר הוראה" על חולין; "נר ה'" על מסכת כריתות; "נר תמיד" על מסכת תמיד; ו"נר תורה", חלק השו"ת.

ספר נוסף שלו הוא החיבור "צידה לדרך" על פירוש רש"י לתורה, שעוסק רבות גם בפרשני רש"י קודמים כמו פירוש "המזרחי", רבי אליהו מזרחי.

שני הספרים נדפסו בדפוסים נוספים רבים לאחר פטירת המחבר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

;ספריו
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים איטלקים
קטגוריה:רבנים בוהמים
קטגוריה:גוריציה: רבנים
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשוני האחרונים
קטגוריה:מפרשי פירוש רש"י לתורה
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1623
דינמיקה סלולר

רשת דינמיקה הוקמה באוגוסט 1994 כחברת בת של סאני תקשורת על ידי אילן בן דב, והייתה חלק מקבוצת סאני אלקטרוניקה עד מכירתה בינואר 2010 לחברת סלקום בסכום של 108 מיליון שקל.

==היסטוריה==
סניף דינמיקה סלולר
הלוגו הקודם
דינמיקה החלה את דרכה בתור מודל "חנות בתוך חנות" בבתי הכלבו של רשת המשביר לצרכן.
מספר שנים מאוחר יותר התפתחה הרשת והתחילה להתפרס ולהתפזר ברחבי הארץ בחנויות פרטיות ועצמאיות משל עצמן, מבלי להיות תלויה ברשתות מכירה גדולות כמו המשביר לצרכן וחברות אחרות.
בתחילת דרכה התמקדה רשת דינמיקה בשלושה תחומים עיקריים:
#מכירת טלפונים סלולריים המתאימים לרשת סלקום בטכנולוגיית TDMA, מכירת אביזרים סלולרים, ושירותי תיקון לסלולר.
#מכירת מכשירי תקשורת כגון, טלפונים קווים ואלחוטיים, מרכזיות, ופקסים.
#מכירת מחשבים, משחקי וידאו ומולטימדיה (טלוויזיה) מתוצרת SEGA היפנית, ומשחקי מחשב של המפיצה מיראז' מולטימדיה.
לוגו נוסף
לוגו נוסף

בשנת 1998 הרחיבה דינמיקה את תחום פעילותיה כאשר קיבלה אישור מחברת בזק למכירת מוצרי תקשורת (ציוד התחברות לאינטרנט) ושירותי תקשורת (סיפוק קווי חיבור לאינטרנט בטכנולוגיית ISDN).
בהמשך אותה שנה קיבלה סאני תקשורת זיכיון לייבוא ושיווק טלפונים סלולריים מתוצרת סמסונג הקוריאנית, שאותם מכרה סאני לרשתות הסלולר וגם לדינמיקה (חברת הבת) ומשם לצרכן הסופי.

בשנת 2001 החלה דינמיקה למכור גם מכשירי סלולר התומכים ברשת GSM.
בשנת 2002 הרחיבה דינמיקה את דרכי השיווק שלה ופתחה אתר חנות וירטואלית באינטרנט המאפשר הזמנה ורכישת טלפונים סלולריים; אתר החברה הופעל על ידי תפוז אנשים.
ביולי 2005 דינמיקה חתמה על הסכם עם HOT למכירת מנויי כבלים, טלפון ואינטרנט מהיר.

באוגוסט 2005 הגדילה סאני אלקטרוניקה את מספר סניפי דינמיקה סלולר ב-15, ורכשה את רשת החנויות "שיא תקשורת" ומיזגה אותן אל דינמיקה.
בתחילת שנת 2006 החלה דינמיקה למכור נגני MP3 מתוצרת סמסונג. פעילות זו לא צלחה עקב הימצאותם של הטלפונים סלולרים והאייפודים בשוק והתחרות הקשה בהם.

בנובמבר 2006 מיתגה את עצמה מחדש. כחלק מהמיתוג שינתה את שמה מ"רשת דינמיקה" ל"דינמיקה סלולר" והחליפה את הלוגו שלה לצבע הסגול המזוהה עם סלקום.

באוגוסט 2009 רכשה סקיילקס את חברת פרטנר, ובעקבות זאת אילצה רשות ההגבלים העסקיים את אילן בן דב למכור את דינמיקה סלולר.

בדצמבר 2009 השיקה דינמיקה אתר סלולר חדש ועצמאי.

בינואר 2010 מכר אילן בן דב את דינמיקה לחברת סלקום.

בנובמבר 2011 מונה אלי אדדי למנכ"ל הרשת.

בשנת 2016 רשת דינמיקה מנתה כ-50 מרכזי שירות ומכירה בפריסה ארצית, ביניהם 20 מעבדות שירות תיקונים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקשורת סלולרית בישראל
קטגוריה:רשתות שיווק בישראל
קטגוריה:סלקום
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1994
נגרי סמבילן

נגרי סמבילן (במלאית: Negeri Sembilan) היא מדינה במלזיה. נגרי סמבילן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בסלנגור בצפון-מערב, פהנג בצפון-מזרח, ג'והור במזרח, מלאקה בדרום ומצר מלאקה במערב. בירתה היא סרמבן.

בניגוד למדינות מונרכיות אחרות במלזיה בראש נגרי סמבילן לא עומד סולטאן אלא יאמטואן בסאר (במלאית: Yamtuan Besar). מקום מושבו של היאמטואן בסר הוא בסרי מננטי.

שמה המורחב של המדינה הוא נגרי סמבילן דרול חוסוס (במלאית: Negeri Sembilan Darul Khusus, בג'אווי: نڬري سمبيلن دار الخصوص).

==היסטוריה==
מיננגקבאואים מהאי סומטרה התיישבו באזור נגרי סמבילן של היום במאה ה-14. בהמשך האזור הפך למדינת חסות מיננגקבאואית של סולטנות מלאקה ולאחר שזו נפלה ב-1511 היא הייתה מדינת חסות של סולטנות ג'והור.

בסוף המאה ה-19 בריטניה החלה להשתלט בהדרגה על נגרי סמבילן. ב-1896 נגרי סמבילן התאחדה עם פרק, סלנגור ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.

==כלכלה==
כלכלת נגרי סמבילן מתבססת בעיקר על חקלאות, גידול מקנה, תיירות ותעשייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:מלזיה: מדינות
היינץ הופמן

קרל היינץ הופמן (בגרמנית: Karl-Heinz Hoffmann; 28 בנובמבר 1910 – 2 בדצמבר 1985) היה איש צבא ופוליטיקאי מזרח גרמני. כיהן כרמטכ"ל צבא גרמניה המזרחית בשנים 1958–1960 וכשר ההגנה בממשלת מזרח גרמניה בשנים 1960 - 1985.

==ביוגרפיה==
נולד בשם קרל הופמן בעיר מנהיים למשפחת פועלים. לאחר סיום בית הספר, עבד כמסגר במפעל לייצור מנועים במנהיים. בשנת 1930 הצטרף אל שורות המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נאסרה פעילות המפלגה בגרמניה. הופמן ירד למחתרת וכעבור שנתיים ברח מגרמניה. כדי לעבור את הגבול השתמש בדרכון מזויף, בו היה רשום כ"היינץ רוט" (הוא המשיך להשתמש בשם זה עד לשנת 1945. לאחר שחזר לשמו המקורי - הוסיף את השם היינץ לשמו). מגרמניה עבר הופמן לצ'כוסלובקיה ולאחר מכן התיישב בברית המועצות. בברית המועצות הוא עבר הכשרה צבאית ואף הוענקה לו דרגת סגן של הצבא האדום. במרץ 1937 הוא נשלח לספרד. הופמן שירת בגדוד הגרמני של הבריגדות הבינלאומיות. השתתף בקרבות להגנת מדריד. ביולי 1937 נפצע קשה ופונה לטיפול רפואי בצרפת. בשנת 1939 שב לברית המועצות.

במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כמתורגמן במחנה שבויים גרמנים בברית המועצות. בשנים 1943 - 1945 היה מדריך בבית הספר האנטי-פאשיסטי של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית.

לאחר תום המלחמה עבר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הופמן עבד כעוזרו האישי של וילהלם פיק ולאחר מכן כעוזרו של ולטר אולבריכט. בשנת 1947 מונה למזכיר של הסניף הברלינאי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (שמה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית המזרח גרמנית). בשנת 1950 נבחר לפרלמנט המזרח גרמני. בשנת 1952 מונה למפקד המשטרה צבאית המזרח גרמנית (היסוד לצבא של מזרח גרמניה). בשנת 1955 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית של המטה הכללי של הצבא הסובייטי במוסקבה. בדצמבר 1957, לאחר חזרתו ממוסקבה, התמנה הופמן לסגן שר ההגנה של גרמניה המזרחית. בשנת 1958 התמנה לראש המטה הכללי. ביולי 1960 מונה היינץ הופמן לתפקיד שר ההגנה של גרמניה המזרחית, תפקיד אותו מלא עד יום מותו. בשנת 1973 התקבל כחבר בפוליטבורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.

ב-2 בדצמבר 1985 נפטר היינץ הופמן מהתקף לב. הוא נקבר בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה. בשנת 1986 נקרא על שמו רחוב במזרח ברלין (לאחר איחוד גרמניה הוחלף שמו של הרחוב).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גנרלים בצבא גרמניה המזרחית
קטגוריה:פוליטיקאים מזרח גרמנים
קטגוריה:גיבורי גרמניה המזרחית
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:מעוטרי עיטור שרנהורסט
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:גרמנים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:מהגרים לברית המועצות
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1910
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1985
פהנג

פהנג (במלאית: Pahang) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. פהנג נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בקלנטן בצפון, טרנגנו בצפון-מזרח, ים סין הדרומי במזרח, ג'והור ונגרי סמבילן בדרום ובסלנגור ופרק במערב. בירתה היא קואנטן והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא פקן.

שמה המורחב של המדינה הוא פהנג דרול מקמור (במלאית: Pahang Darul Makmur, בג'אווי: ڨهڠ دار المعمور).

==היסטוריה==
במאה ה-8 אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) שבסיסה היה באי סומטרה באינדונזיה של היום השתלטה על האזור. האימפריה שלטה באזור עד לדעיכתה במאה ה-11.

לאחר דעיכת סריבג'איה השתלטה על האזור אימפריית מג'פהיט שבסיסה היה באי ג'אווה, גם הוא באינדונזיה של היום. בהמשך סיאם כבשה את האזור מידיהם ואחרי הסיאמים שלטה באזור סולטנות מלאקה.

לאחר שפורטוגל הפילה את סולטנות מלאקה ב-1511 היא נלחמה על אזור פהנג במשך מרבית המאה ה-16 מול הולנד, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור. לאחר דעיכתה של סולטנות אצ'ה באמצע המאה ה-17 האזור עבר לידיה של סולטנות ג'והור. עם זאת שושלת הסולטאנים המקומיים, שהנהיגו את התושבים המקומיים מ-1470, הצליחה להשיג אוטונומיה נרחבת לפהנג.

באמצע המאה ה-19 התרחשה מלחמת אזרחים בפהנג בין שני בניו של שליט פהנג באותו זמן. המלחמה הסתיימה סופית ב-1887, אך פהנג נחלשה מאוד בעקבותיה ובריטניה ניצלה זאת כדי להשתלט עליה.

ב-1896 פהנג התאחדה עם פרק, סלנגור ונגרי סמבילן לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.

==כלכלה==
בעבר כלכלת פהנג התבססה בעיקר על כריית עצים, ולמרות שכיום חשיבות ענף זה פחתה, הוא עדיין מהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית. ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה המקומית הם תיירות, דיג ותעשייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:מלזיה: מדינות
אליעזר בן ארחא

רבי אליעזר בר ארחא (נפטר ב-30 באוקטובר 1651) היה דיין וראש הקהילה היהודית בחברון, דיין בעזה.

==קורות חיים==
רבי אליעזר, יליד צפת, בנו של רבי יצחק בר ארחא שהיה תלמידו של האר"י הקדוש.

בשנת 1605 שהה בעיר עזה ושימש שם כדיין.

בשנת 1616 שהה רבי אליעזר בחברון, ובשנת 1626 הוא נמצא שוב בעזה.

מאוחר יותר הגיע רבי אליעזר לעיר חברון והשתקע בה. עם הגעתו לעירו החדשה, מנתה קהילת היהודים בחברון כעשרים משפחות, אך בעקבות פעילותו התורנית הענפה הוא הצליח לגייס עוד מתיישבים רבים לקהילתו, ביניהם ניתן למצוא גם רבנים וחכמים גדולים כרבי אברהם אזולאי (סבו של החיד"א).

רבי אליעזר החל בגיוס כספים נרחב עבור הגדלת הקהילה היהודית בחברון והרחבת רכישת הבתים והקרקעות. בתחילה הוסיף רבי אליעזר בקשה נוספת עבור קהילת חברון ביד השד"רים שיצאו מערי הקודש האחרות שגייסו כספים מהקהילות היהודיות בעולם. אך בשנת 1650 הגדיל לעשות, ולראשונה שלח את רבי משה פרץ כשד"ר רשמי של קהילת היהודים בחברון לגייס כסף ייעודי לקהילה זו בלבד.

רבי שמואל אבוהב שהיה אחד מגדולי הרבנים איטליה, פעל למען גיוס כספים עבור ארץ ישראל בכלל והעיר חברון בפרט, הוא הכיר והעריך מאוד את גדולתו של רבי אליעזר.

רבי אליעזר נפטר בט"ו בחשון התי"ב (30 באוקטובר 1651) ונטמן במערה בחברון ליד חברו רבי אברהם אזולאי.

מוכרים שני בנים שהותיר אחריו רבי אליעזר: רבי יצחק (הנקרא על שם סבו) ורבי פנחס.

==יצירתו התורנית==
החיד"א כתב בספרו "שם הגדולים" שרבי אליעזר בר ארחא כתב כחמישים ספרים, ביניהם: פירוש ל"מדרש רבה", הגהות על ה"יד החזקה", פירוש ל"עין יעקב" וספר דרשות.

רבי אברהם אזולאי כתב בהקדמה לספרו "חסד לאברהם" כי הוא נעזר ברבי אליעזר בר ארחא בכתיבת החיבור.

כיום נותר לנו רק ספר תשובות אחד שכתב רבי אליעזר בר ארחא וגם הוא חלקי. אך דרכו ניתן ללמוד רבות על חייו ועל הדמויות שהוא היה בקשר עמם: השל"ה, רבי שלמה עדני<ref>שו"ת רבינו אליעזר בן ארחא, סימן יז.</ref> – בעל "מלאכת שלמה", רבי יעקב אבולעפיא, רבי משה גלאנטי ועוד.

==לקריאה נוספת==
* גיורא פוזיילוב, חכמיהן של ארבע ערי הקודש, ח"א, עמ' 253.
* שו"ת רבינו אליעזר בן ארחא, מכון ירושלים מהדיר: הרב עזרא בצרי, ירושלים, תשל"ח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים שמוצאם ממגורשי ספרד
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:עזה: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:קברי צדיקים בחברון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-16
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1652
שלום קרתגו

שלום קרתגו (בלטינית: pax carthaginiensis או pax punica) הוא ביטוי הבא לתאר הסכם שלום שאינו הוגן כלפי אחד מהצדדים. 

==מקור הביטוי==
לאחר שהובסו בני קרתגו בקרב זאמה על ידי המצביא הרומאי סקיפיו אפריקנוס בשנת 202 לפנה"ס, הסתיימה המלחמה הפונית השנייה. קרתגו נאלצה אז לחתום על תנאים משפילים עם הרפובליקה הרומית:

* קרתגו תשלם לרומא 200 טאלאנטים מדי שנה, במשך 50 שנה.
* קרתגו תחזיר לרומא את כל השבויים שנלקחו במלחמה, תוותר על פילי המלחמה, ותפרק את הצי שלה, למעט עשר ספינות קרב.
* קרתגו תשלח לרומא 100 בני ערובה ממשפחות נכבדי העיר.
* קרתגו תעביר לשליטת רומא את כל שטחי האימפריה שלה, למעט שטח מצומצם סביב העיר קרתגו, וכן את השטחים שמסיניסה טען שהם שייכים לממלכתו נומידיה.
* ייאסר על קרתגו לפתוח במלחמה, חיצונית או פנימית, ללא הסכמת רומא.

הרומאים לא אמרו די בכך, וכעבור כמה עשרות שנים פתחו במלחמה הפונית השלישית, שבסופה החריבו את קרתגו.

לרוב משתמשים בביטוי "שלום קרתגו" בקשר לחוזה ורסאי שנערך בסוף מלחמת העולם הראשונה. היה זה הכלכלן הבריטי ג'ון מיינארד קיינס, שהזהיר כי הענשת גרמניה בסגנון 'שלום קרתגו', יסלול את הדרך למלחמה עולמית איומה פי כמה "תוך כ-20 שנה". ניתן למצוא נקודות דמיון רבות בין שני ההסכמים. כמו כן לעיתים הוא משמש בהקשר של תוכנית מורגנטאו, שהייתה אמורה להיות מיושמת על גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה.

==ראו גם==
*יושר פוני
*מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו
*שלום חודיבייה

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:קרתגו
קרתגו
קרתגו
קטגוריה:המלחמות הפוניות
משה יצחק אביגדור

רבי משה יצחק אביגדור (תקס"א או תקס"ב, 1801 - כ"ג באב תרכ"ה, 15 באוגוסט 1865) היה רב ופוסק ליטאי, רבן של קובנה, שקלוב וערים נוספות. נודע על שם ספרו "פרדס רימונים" על הלכות נידה.

==ביוגרפיה==
נולד בשנת 1801, לרב שמואל מבריסק ולאמו שהייתה אחות אמו של רבי צדוק הכהן מלובלין. בצעירותו למד אצל רבי ליב חסיד, אביו של רבי בנימין דיסקין, רבה של וולקוביסק, וסבו של מהרי"ל דיסקין. נישא לשיינא אסתר בתו של הרב יהודה לייב דבוטן-בוטינסקי רבה של מוהילב תחילת דרכו ברבנות הייתה בשנת תקפ"ט, אז התמנה כדיין בסלונים; בסוף שנת תקצ"ד התמנה לרבנות ואשילישוק, בה כיהן שלוש עשרה שנים.

בסביבות שנת תר"ז (1847) התמנה לרבנות סייני שבפולין, הקים בה ישיבה במתכונתה של ישיבת וולוז'ין, אך הישיבה נסגרה בעקבות הלשנה. הוא נחקר וספרייתו הוחרמה, כששוחרר מהמעצר נאסר עליו להתגורר בפולין וספרייתו לא הוחזרה לו.

בשנת תרי"ד (1854) לאחר פטירת רבה של קובנה ואב בית הדין הראשון בה, רבי אריה לייב שפירא, התמנה לרבנות קובנה. מתלמידיו בעיר זו: הרב הלל דוד הכהן טריווש. בחודש שבט תרכ"א (1861) עזב את קובנה לטובת רבנות שקלוב, ובה נפטר ונקבר בכ"ג באב תרכ"ה, 15 באוגוסט 1865.

בנו היחיד רבי אברהם שמואל הדפיס את ספרו לאחר פטירתו.

==ספריו==
ספרו "פרדס רימונים" הנחשב לאחד מספרי היסוד העוסקים בהלכות נידה, יצא לאור לאחר פטירתו בווילנה (תרכ"ט), במהדורת וילנא נדפס רק חלקו הראשון של הספר והוא הושלם רק במהדורת ירושלים תשס"ז. ספרו "גליוני קדש" נדפס בניו יורק (תרס"ט), בידי נכדו יוסף בוטה, והוא כולל את הערותיו לספרים רבים כפי שרשמם על גליונות הספרים שבספרייתו. מלבד ספריו אלו כתב שאלות ותשובות הלכתיות רבות, ורובן המוחלט אבד. תשובות בודדות נדפסו בספרים שונים. ספרו "נטעי אביגדור" בכתב יד נמצא בבית הספרים הלאומי בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 'ר' משה־יצחק־אביגדור ב"ר שמואל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 70 (, תמונה 1268).
* [http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?parm=8BNGejIiWW3YrvfMGTVRHANJlOlewibcFATjxNxxET5uZo23lUfdwisIkT%2BxtHICYw%3D%3D&mode=image&href=MGD%2F1865%2F10%2F04&page=4&rtl=true ידיעה על הספד אחרי פטירתו], מפי רבי יצחק אלחנן ספקטור בקובנה. המגיד, 4 באוקטובר 1865
* 
;מכתביו
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קובנה: רבנים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:נפטרים ב-1861
לוך ניי

לוך ניי (Lough Neagh) הוא אגם מים מתוקים הגדול בצפון אירלנד, כ-51.5 קילומטרים מערבית לבלפסט. זהו האגם הגדול ביותר באי האירי, בממלכה המאוחדת ובאיים הבריטיים. הוא משתרע על פני שטח של 396 קמ"ר. משקעים עתיקים במפרץ טומה, הכניסה לאגם בחופו הצפוני-מערבי, הניבו את הממצאים האנושיים הוותיקים ביותר שתועדו באירלנד. שרידים ארכאולוגיים אחרים נמצאו באי קוני.

שמו של האגם האגם ניתן לו בעקבות שמו האירי של האל דגדה (Dagda), ומשמעותו "האגם של דגדה".

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:צפון אירלנד: גופי מים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ימות ואגמים
גל פרציגר

גל פרציגר (נולד ב-20 ביוני 1982) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.

==ביוגרפיה==
פרציגר נולד בקיבוץ נירים בנגב וכשהגיע לגיל 8 עברה משפחתו להתגורר בכרכור. פרציגר עשה שנת שירות בשומר הצעיר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כחייל קרבי בעורב נח"ל. הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב ובמהלך לימודיו שיחק במחזות: "שבת ראשון שני", "אידיוט" (על פי הספר המפורסם), "עד בלי ירח", "הלוויה חורפית", ו"שרופים".

הוא שיחק במספר סרטי גמר, כגון: "מילה" ו"איך להפסיק לנשום ולהישאר בחיים" (בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה), "שיח" (קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות), "משקפיים צהובים" (מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות) ו"נוגע לא נוגע" (מכללת אריאל).

פרציגר שיחק בכמה מחזות. בתיאטרון חני –העמותה לקידום תיאטרון מובחר, שיחק ב"תתחילי לחייך". הוא שיחק במחזה "ליפול ברשת" של תיאטרון אורתו-דה ותיאטרון ארצי לנוער. בתיאטרון הקאמרי שיחק במחזה "לילה לא שקט". בתיאטרון תמונע שיחק במחזות "זריחה" ו"גן ריקי". בתיאטרון הבימה שיחק במחזה "של מי החיים האלה בעצם?".

בטלוויזיה שיחק בשנת 2008 בסדרת הנעורים "הנפילים". בשנת 2010 לוהק לגלם את דמותו של אסף בסדרת הדרמה "סרוגים". בשנת 2012 שיחק בתפקיד אורח, את דמותו של עידו בסדרת הדרמה "חטופים". בדצמבר 2014 החל לגלם את דמותו של עידן ורשבסקי בסדרת הנעורים של ניקלודיאון בהוט "שכונה".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
אבירם סלע

אבירם סלע (נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כראש מטה זרוע היבשה. קודם לכן שימש כקצין תותחנים ראשי, ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים ומפקד עוצבת עמוד האש.

==שירותו הצבאי==
סלע נולד וגדל בקריית אתא ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה. התגייס לקורס טיס בשנת 1992 ולאחר מספר שבועות עזב את הקורס ושובץ בחיל התותחנים. הוא עבר קורס קצינים ועם סיומו, ביצע שורה של תפקידי פיקוד ביחידות המבצעיות של חיל התותחנים. הוא שימש מפקד סוללה בגדוד 402 של אגד ארטילרי 215 וקצין מבצעים באגד ארטילרי 282. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד גדוד 411 "קרן". בהמשך שימש כמפקד הקורס למפקדי צוותים בחיל התותחנים וכקצין האג"ם של חיל התותחנים במז"י. בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד המרכז לאימוני מילואים של חיל התותחנים, במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. במקביל, שירת כמפקד עוצבת "שלהבת האש" - אגד ארטילרי 425, עליה פיקד במבצע עמוד ענן. בשנת 2013 מונה למפקד חטיבת האש הסדירה - עוצבת עמוד האש, עליה פיקד במבצע צוק איתן, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. ב-12 ביולי 2015 מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, וכיהן בתפקיד משך שנתיים, עד יציאתו ללימודי ביטחון לאומי. באוגוסט 2018 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין תותחנים ראשי ומפקד מערך האיסוף והתקיפה בזרוע היבשה, תפקידים בהם שירת עד יולי 2020. במאי 2020 מונה לראש מטה זרוע היבשה.

== חיים אישיים ==
סלע מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלוש בנות. בעל תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה לביטחון לאומי.

==לקריאה נוספת==
* דשה טס, "תותחנים ללא תותחים", במחנה, 29 במאי 2014

==קישורים חיצוניים==

* נועם אמיר, [http://www.maariv.co.il/חדשות/צבא-וביטחון/כגכג-457309 קצינים בכירים: "הביקורת לא הגיונית, ניצחנו את צוק איתן בנוק אאוט"] , מעריב השבוע", 21 בדצמבר 2014
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי אגד ארטילרי 215
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:קציני תותחנים ראשיים
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:ראשי מטה זרוע היבשה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
אלימלך מנחם מנדל לנדא

רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא (– י"ט בשבט תרצ"ו, 1936) היה האדמו"ר הראשון בשושלת סטריקוב. מכונה בחסידות זו ה"אדמו"ר הזקן".

==ביוגרפיה==
בנו של רבי בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו להישמח ישראל. לאחר פטירת הישמח ישראל בכ"ט טבת תר"ע, פנו קבוצה מהחסידים, ובהם רבי אלימלך מנחם מנדל לאחיו רבי אהרן צבי לנדא. לאחר פטירת אחיו, ארבעה חודשים מאוחר יותר, הכתירוהו החסידים לאדמו"ר.

הוא התיישב בזדונסקה וולה ופתח בה את חצרו. בהמשך עבר לסטריקוב. במלחמת העולם הראשונה עבר לזגרז' בה כיהן עד סוף ימיו.

ביקר פעמיים בארץ ישראל ובאחד הביקורים התעכב למגורים למשך תקופה. נפטר באוטבוצק אליה הובא לצורך רפואה. נקבר בוורשה באוהל. קברו והאהל שוקמו והוקמו מחדש בשנת תשמ"ח.

בנו רבי יעקב דן, מילא את מקומו. בנים נוספים היו רבי אברהם רבה של קינוב שנפטר בצעירותו, רבי טוביה מביאלה ורבי יוסף מזגרז'.

דברי תורתו אבדו בשואה. מעט מדברי תורתו הובאו בקובצי "חצרות אדר" של רבי נח גד וינטרוב.

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
קטגוריה:משפחת אברהם לנדא מטשכנוב
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:נפטרים ב-1936
אהרן צבי לנדא

רבי אהרן צבי לנדא (-ז' בסיוון תר"ע, 1910) היה אדמו"ר לחלק מחסידי אלכסנדר שפרשו לאחר פטירת הישמח ישראל. לימים הפכה חצר זו לחסידות סטריקוב.

==ביוגרפיה==
בנם של רבי דוב בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב ורחל בתו של ר' ארצ'ה מגריצא-ביאלה. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. נישא לאסתר בת הרב נתן נטע טעננבוים חתן חתנו של רבי עקיבא איגר. הוא עסק במסחר בבדים, כשאת עיקר העסק ניהלה אשתו והוא רוב זמנו עסק בתורה.

לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו לבנו הישמח ישראל. הוא היה מקורב להישמח ישראל וכתב את דברי תורתו בחיבור בשם "בר בי רב". לאחר פטירת הישמח ישראל בטבת תר"ע, הכתירוהו קבוצה מהחסידים לאדמו"ר. אמו הביעה התנגדות עזה לכך שבנה יקבל את האדמו"רות באומרה שזו סכנה עבורו, אך בשל לחץ החסידים שגברו הוא קיבל את ההנהגה. חסידים רבים היו נוסעים אליו מדי שבת, ואף הייתה יוצאת כל יום ה' בשבוע רכבת עם חסידים מורשה לביאלה, וסיפרו עליו סיפורי מופתים. הוא היה חלוש ונסע לאוטבוצק למנוחה. הוא אמר לחסידיו שאם יעזבוהו יבריא כי אין בכוחותיו לקחת את עול ההנהגה, אך הם סירבו.

כארבעה חודשים לאחר התמנותו נפטר ביום טוב שני של שבועות תר"ע. ונקבר בבית הקברות בורשה, בעיתוני התקופה הוארך מספר המשתתפים בלוויה בכ-50,000 איש. את מקומו מילא אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא.

אחיו הקים לזכרו את "ישיבת בית אהרן" בזגרז'.

בנו רבי מנחם מנדל, נישא לחיה בת הרב משה וייס מטומשוב מזובייצקי. הוא סירב לכהן באדמו"רות. כשנסעו אליו חסידים הוא ברח מהעיר. לאחר מספר חודשים פנו אליו מספר חסידים חשובים בהם גיסו הרב שמואל וייס רבה של ונגרוב, הרב משה מקוטנא, הרב מקרשניק ורבה של טומשוב ולחצו עליו, אז נאות לכהן כאדמו"ר. כיהן תחילה בביאלה והתגורר בבית אביו, בהמשך בסודלובצה (סלדוביץ), ובשנת תרפ"ה היגר לארצות הברית. נפטר בב' באלול תרצ"ז. חיבר ספר בשם שמש ומגן, ובראשו נכתבו תולדות השושלת על ידי בנו ר' יחיאל. בספר זה הובאו מדברי תורתו של רבי אהרן צבי.

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20196&st=&pgnum=9 הקדמת "שמש ומגן"], אתר היברובוקס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים פולנים
אהרן
קטגוריה:משפחת אברהם לנדא מטשכנוב
רואלד הופמן

רואלד הופמן (באנגלית: Roald Hoffmann; ) הוא כימאי עיוני יהודי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1981, יחד עם קניצ'י פוקוי, על התאוריות שפיתחו בעניין מהלכן של תגובות כימיות. מכהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל.

הופמן גם פרסם ספרי שירה ומחזה.

== תולדות חייו ==
===בתקופת השואה===

הופמן נולד בזלוטשוב שבפולין (כיום אוקראינה), למשפחה יהודית. נקרא על שם מגלה הארצות הנורווגי, רואלד אמונדסן. לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הושמה משפחתו במחנה עבודה. לאחר מכן, ברחה המשפחה והתחבאה במחסן אצל שכניהם האוקראינים. לימים קיבלו שכנים אלה את התואר חסידי אומות העולם. אביו של הופמן נשאר במחנה, ונרצח לאחר מכן. עם סיום מלחמת העולם השנייה, היגרה המשפחה ב-1949 לארצות הברית.

===לימודים===
הופמן קיבל תואר ראשון ב-1958 באוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר שני ב-1960 וגם דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. ב-1965 מונה לפרופסור באוניברסיטת קורנל.

===מחקריו===

בשנת 1973 ערך רוברט ברנס וודוורד חישובים, המבוססים על סימטריה והתכונות הכימיות של אורביטלים מולקולריים, להבהרת המבנה התלת-ממדי של תוצרי תגובות כימיות. הוא העביר את שאלת המחקר לרואלד הופמן, שביצע חישובים במקביל לפי מודלים תאורטיים. הופמן אימת את ממצאיו של וודוורד והם התפרסמו כחוקי וודוורד-הופמן (). הופמן זכה על חלקו בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 (כשנתיים לאחר מותו של וודוורד, שסביר שהיה זוכה לפרס נובל שני לו היה חי), לאחר שהחוקים אוששו בניסויים רבים.

== פרסים ואותות הוקרה ==

הופמן הוא חבר המערכת של ביטאון מדעני האטום.

על שמו של הופמן ישנו רחוב בראשון לציון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/רואלד-הופמן/ רואלד הופמן], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* [http://telem.openu.ac.il/symmetry/research_day/page_2.html כימיה חישובית - מעקב אחר מנגנון תגובה], באתר האוניברסיטה הפתוחה
* [https://www.mada.org.il/education/hoffmann רואלד הופמן], "סיפורי מדע" באתר מוזיאון המדע בירושלים

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:כימאים יהודים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:סטריאוכימאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה