OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ינג'ר אייל

ג'ינג'ר אייל (באנגלית: Ginger ale) הוא משקה קל מוגז וממותק, ללא אלכוהול בטעם זנגביל (״ג׳ינג׳ר״).

המצאת המשקה מיוחסת לד"ר תומאס קנטרל, רופא ורוקח אמריקאי.

קיימת גרסה בהירה ובטעם זנגביל עדין בהרבה, המכונה ג'ינג'ר אייל "יבש". המצאתה מיוחסת לג'ין מקלוכין, כימאי ורוקח קנדי. לאחר שיסד מפעל לביקבוק מי סודה בשנת 1890, החל לפתח תמציות טעם להוספה למי הסודה בשנת 1904. באותה שנה הציג את המשקה "ג'ינג'ר אייל יבש בהיר", אשר בשנת 1907 נרשם כפטנט בשם "Canada Dry Ginger Ale" והיה להצלחה מיידית. מוצרי Canada Dry ובכלל זה מותג הג'ינג'ר אייל נמכרים עד היום. הג'ינג'ר אייל היבש הקנדי צבר פופולריות גם בארצות הברית בתקופת היובש, בשמשו לדילול משקאות האלכוהול הנדירים שמצאו את דרכם לשווקים, בעיקר עם וויסקי (קוקטייל שנפוץ עד היום). במהרה צבר הג'ינג'ר אייל היבש פופולריות רבה יותר מאשר הסוג ה"זהוב" האמריקאי גם בשוקי ארצות הברית.

קיים גם משקה דומה המכונה "ג'ינג'ר ביר" (מאנגלית: ginger beer, מילולית: בירת ג'ינג'ר). בניגוד לג'ינג'ר אייל, הבעבוע בג'ינג'ר ביר הוא תוצר של תסיסה, בין אם תסיסה כהלית שמייצרת משקה אלכוהולי או תסיסה הומולקטית שמייצרת משקה פרוביוטי. שני סוגי המשקה יהיו לרוב בעלי טעם חזק יותר מג'ינג'ר אייל וגזוז עדין יותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:משקאות מוגזים
בית מעריב

הריסת בניין מעריב ב-[[29 בדצמבר 2019]]
בית מעריב היה בניין משרדים בתל אביב, ששכן בצומת הרחובות דרך בגין, יצחק שדה, קרליבך ולינקולן, והיה מוכר בשמו העממי "צומת מעריב". בשנת 2019 נהרס הבניין ובמקומו החלה בניית מגדל יעקב נמרודי.

==היסטוריה==
בספטמבר 1953 הזמינה עיריית תל אביב גורמים מעוניינים לפתח את האזור שבו הוקם השוק הסיטונאי. בניין מעריב הוקם כשותפות של מעריב, בנק אלרן וחברת לוסטיג. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יעקב בן-סירה. הוא משתרע על פני שטח של 1.7 דונם, ומתנשא לגובה של חמש קומות, כולל קומת הקרקע הכוללת אכסדרה. הוא ניכר בתוכניתו הייחודית, הנדמית למשולש קטום קודקוד, והכניסה הראשית אליו שוכנת בצידו הקטום, הפונה אל "צומת מעריב". הבניין זכה לשמו בשל כך ששיכן משך רוב שנות קיומו את מערכת העיתון היומי "מעריב".

המבנה הועמד למכירה במכרז בדצמבר 2008, לאור הקשיים הכלכליים אליהם נקלע העיתון "מעריב". הוא נמכר לחברת האם של העיתון, הכשרת הישוב, בינואר 2009, העיתון פינה את המבנה באוקטובר 2013. מרבית עובדי העיתון הועברו לירושלים, בסמוך למערכת "מקור ראשון", והיתר שוכנו במגדל רובינשטיין השוכן אף הוא בצומת "מעריב".

תחילה תוכנן לקום במקומו מגדל בן 55 קומות אשר ישמש למסחר, מלונאות ולמשרדים, וב-8 בינואר 2014 הפקידה עיריית תל אביב-יפו את תוכניות הבניין בוועדה המקומית לתכנון ובנייה. ב-26 ביוני 2017 אישרה הוועדה את התוכנית עם שדרוג ל-60 קומות בבניין במקום 55. המתחם צפוי להשתרע על פני שטח בנוי של 35,440 מ"ר, ולכלול חניון תת-קרקעי, ויחובר ישירות במנהרה תת-קרקעית לתחנת קרליבך של הרכבת הקלה. ביולי 2018, הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה נתנה תוקף לתוכנית, אך קבע כי המגדל יכלול עד 42 קומות מעל הכניסה, ובגובה בינוי מרבי של 180 מטר מעל פני הים, בשל התנגדותן של רשות שדות התעופה ורשות התעופה האזרחית לגובה הבינוי המקורי. לטענתן מגדל בן 60 קומות יפגע בבטיחות הטיסה בנמל התעופה בן-גוריון מאחר שיפריע לתנועת המטוסים לעבר הנמל.

ב-29 בדצמבר 2019 הוחל בהריסת המבנה. ביוני 2021 החלו עבודות החפירה, הדיפון והביסוס של מגדל המשרדים.

==ראו גם==
* גשר מעריב

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מעריב
קטגוריה:מעריב
קטגוריה:דרך בגין (תל אביב)
קטגוריה:רחוב יצחק שדה
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים שנהרסו
קרב מאס א טיירה

קרב מאס א טיירה הוא קרב ימי שנערך ב-14 במרץ 1915, במלחמת העולם הראשונה, ובו השמיד הצי המלכותי הבריטי את הסיירת הגרמנית 'דרזדן' (Dresden), ספינת המלחמה היחידה שנותרה מצי מזרח אסיה הגרמני. הקרב נערך ליד אי רובינזון קרוזו שסמוך לחופי צ'ילה, שנקרא עד שנת 1966 מאס א טיירה (Más a Tierra).

==רקע==
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עשה צי מזרח אסיה הגרמני את דרכו החוצה מן האוקיינוס השקט. תוך כדי כך, ניסה, ללא הצלחה, ליירט את צי מדינות ההסכמה שחיפה על כיבוש סמואה הגרמנית, המשיך וביצע את הפגזת פפאטה, פשט על האי פאנינג (Fanning, כיום בקיריבטי), בו הייתה תחנת ממסר לכבל טלגרף בריטי, ופגע קשות בבריטים בקרב קורונל.
אי רובינזון קרוזו
בקרב איי פוקלנד הצי הבריטי השמיד כמעט את כל צי מזרח אסיה הגרמני, ממנו נותרה לפלטה רק הסיירת הקלה 'דרזדן' ומספר ספינות עזר, ואלה נסוגו חזרה אל האוקיינוס השקט. שרידי צי מזרח אסיה עסקו בפשיטות על ספנות מדינות ההסכמה, ואם כי נזקן לא היה גדול, הן היוו מטרד ודרשו הקצאת משאבים לאבטחה. ב-8 במרץ 1915 החליט מפקד ה'דרזדן' להסתיר את הסיירת במפרץ קמברלנד (Cumberland) שבאי מאס א טיירה, השייך לצ'ילה הנייטרלית. בתוך כך, קיווה המפקד לתדלק בפחם את ספינתו, אשר המחסור באספקה העיק עליה. תדלוק במים נייטרליים אף היה בטוח יותר, מנקודת ראות גרמנית, מאשר בלב ים.

==הקרב==

'דרזדן' בעת ביקור ב[[ניו יורק, 1909|alt=A large ship at anchor in harbor, with a line of buildings in the background]]

שתי סיירות בריטיות, 'קנט' ו'גלאזגו', יחד עם סיירת העזר 'אורמה' (Orama, במקורה ספינת סוחר מוסבת) חשו למקום וב-14 חודש כלאו למעשה את 'דרזדן' במפרץ. 'גלאזגו' פתחה ראשונה באש, ועד מהרה פגעה ב'דרזדן', אשר החזירה אש, וגרמה בה לדליקה. מפקד ה'דרזדן', בראותו שמצבו נואש, כאשר לבריטים עליונות עצומה במספר ובכוח אש, וכאשר ספינתו במצב גרוע וחסרת פחם, פקד לנטוש את הספינה ולהטביעהּ. הצוות הגרמני עלה על סירות ועשה דרכו לאי הסמוך, בעוד שהבריטים המשיכו לירות עד שה'דרזדן' התפוצצה, לא ברור אם כתוצאה מאש הבריטים או מפעולת חבלה של הגרמנים לפני נטישתם.

==אחרית דבר==
הגרמנים סבלו שלושה הרוגים ו-15 פצועים, אשר טופלו בצ'ילה, ואחד מהם מת בהמשך מפצעיו. לבריטים לא היו אבדות. 315 המלחים הגרמנים אשר הגיעו לחופי האי הושמו בהסגר עד סוף המלחמה על ידי ממשלת צ'ילה, אפשרות שתואמה עוד קודם לכן בין המפקד הגרמני לשלטונות המקומיים. אחד מהם היה לייטננט (סֶגֶן) וילהלם קנריס, לעתיד אדמירל וראש האבווהר במלחמת העולם השנייה, שנמלט מן ההסגר לאחר כמה חודשים, וחזר לשרת במדי הצי הקיסרי הגרמני. הגרמנים מחו על כך שספינתם הותקפה במים טריטוריאליים של מדינה נייטרלית.

כיוון שצי מזרח אסיה הגרמני הושמד, חדלה הנוכחות הגרמנית במימי האוקיינוס השקט, פרט לכמה ספינות חמושות, שהוסוו כספינות סוחר.

==לקריאה נוספת==

*

==קישורים חיצוניים==

אתר בריטי המתמחה בספינות מלחמה:
* 

מאס א טיירה
מאס א טיירה
קטגוריה:זירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם הראשונה
יואל סמואל

יואל סמואל (נולד ב-29 במאי 1949) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר חופשי ושחקן נבחרת ישראל בכדורמים. בעל מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973).

== ביוגרפיה ==
סמואל התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גבעת חיים בהדרכתו של גרשון שפע ושיחק כדורמים בקבוצת הפועל גבעת חיים.

===1971===
====אלוף ישראל====
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה סמואל ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.4 דקות, לפני אמיר נמינוב (2:07.7 דקות) ודורון כהן (2:12.3 דקות), שניהם מהפועל כפר הנשיא. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, אחרי דורון כהן (58.3 שניות) ולפני אמיר נמינוב (58.5 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.5 דקות, אחרי אמיר נמינוב (4:34.2 דקות) ולפני עודד צור מהפועל גניגר (4:43.5 דקות).

===1972===
====שיאן ישראל====
בתחרות שחייה שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1972 קבע סמואל במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 56.6 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות מבחן שנערכה בבריכת השחייה במכון וינגייט הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 56.8 שניות.

בתחרות שנערכה בספא שבבלגיה באוגוסט אותה שנה קבע סמואל במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 56.1 שניות, שיפור לשיאו בן השנה של דן ברנר (56.2 שניות). שבוע לאחר מכן, בתחרות מבחן למשחקים האולימפיים שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט שיפר סמואל את שיאו הטרי במשחה ל-100 מטר חופשי והעמידו על 55.8 שניות.

===1973===
====המכביה התשיעית====
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכה סמואל במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמנון קראוס, עוזי לס ודן ברנר בתוצאה של 3:49.3 דקות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
עידן המידע

המחשה של נתיבי העברת מידע מקושרים דרך אזור באינטרנט
עידן המידע או העידן הדיגיטלי הוא מושג המגדיר תקופת זמן בתולדות האנושות המאופיינת במרכזיות טכנולוגיית המידע. עם התפתחות טכנולוגיית המידע והשלכותיה על החיים המודרניים<ref></ref><ref></ref>, רבים רואים בה כמגדירה תקופה בפני עצמה, יש שיגדירו שעידן המידע החל בשנות השבעים לאחר סיום השפעותיהם הכבירות של המצאות תעשייתיות כמו המזגן ומכונת הכביסה על חיינו היום יומיים והמצאות גדולות החלו לעסוק במידע דיגיטלי וזאת בדומה למנהג לכנות תקופות על סמך הטכנולוגיה המאפיינת אותן, כגון "עידן האבן" או "תקופת הברזל"<ref></ref>.

אחת מאבני היסוד של טכנולוגיית המידע היא רשת האינטרנט.

== ראו גם ==
* הפער הדיגיטלי
* תרבות דיגיטלית

== קישורים חיצוניים ==

* 
* אורן נהרי, כך התפתח עידן המידע, [https://theliberal.co.il/חיים-בזרם-מאת-אורן-נהרי/ חלק א], [https://theliberal.co.il/כשהעט-גבר-על-החרב-מאת-אורן-נהרי/ חלק ב] ,באתר ליברל, 10 במאי ו-16 ביוני 2021

== הערות שוליים ==

קטגוריה:העת החדשה
קטגוריה:המאה ה-20
קטגוריה:המאה ה-21
קטגוריה:מידע
קטגוריה:טכנולוגיה
אלן פרליס

אלן ג'. פרליס (בשם מלא באנגלית: Alan J. Perlis; 1 באפריל 1922 – 7 בפברואר 1990) היה מדען מחשב יהודי-אמריקאי. ידוע בשל עבודתו החלוצית בשפות תכנות והיותו הזוכה הראשון בפרס טיורינג.

==קורות חיים==
פרליס נולד בשנת 1922 למשפחה יהודית בפיטסבורג, פנסילבניה.
בשנת 1943 קיבל תואר ראשון בכימיה ממכון קרנגי לטכנולוגיה (כיום אוניברסיטת קרנגי מלון).
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, שם החל להתעניין במתמטיקה. בשנת 1949 קיבל תואר שני וב-1950 תואר דוקטור במתמטיקה מ-MIT.
נושא עבודת הדוקטורט שלו - "על משוואות אינטגרליות, פתרונן על ידי איטרציה והמשכה אנליטית".

ב-1952 השתתף בפרויקט המחשב "Whirlwind I". 
הצטרף לאוניברסיטת פרדו ולאחר מכן עבר למכון קרנגי לטכנולוגיה בשנת 1956. היה ראש החוג למתמטיקה ולאחר מכן חנך את תפקיד ראש המחלקה למדעי המחשב. בשנים 1962–1964 כיהן כנשיא ה-ACM.
 
בשנת 1966 התחיל ה-ACM להעניק את פרס טיורינג, ובחר בפרליס "על השפעתו בתחום טכניקות תכנות מתקדמות ומבנה מהדר". הכוונה, בין השאר, לעבודתו כחבר בצוות הפיתוח של שפת התכנות ALGOL.

בשנת 1971 עבר לאוניברסיטת ייל ושימש כראש המחלקה למדעי המחשב. ב-1977 נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה.

ב-1982 כתב מאמר בשם "מכתמים על תכנות" לכתב עת של ה-ACM, בו תיאר בתמצית תובנות מקריירת התכנות שלו. המכתמים צוטטו באופן נרחב.
נשאר בייל עד מותו ב-1990.

==פרסומים==
לקט מפרסומיו:
* 1965. An introductory course in computer programming. With Robert T. Braden. (קורס מבוא בתכנות מחשב)
* 1970. A view of programming languages. With Bernard A. Galler. (סקירה של שפות תכנות)
* 1975. Introduction to computer science (מבוא למדעי המחשב)
* 1981. Software Metrics: An Analysis and Evaluation. With Frederick Sayward and Mary Shaw. (מטריצות תוכנה: ניתוח והתפתחות)

על אלן פרליס:
* Peter J. Denning. [http://portal.acm.org/citation.cfm?doid=78607.214943 "אלן פרליס—1922–1990: האב המייסד של מדעי המחשב כתחום עצמאי"]. Communications of the ACM, כרך 33, מאמר חמישי, מאי 1990.

==קישורים חיצוניים==

* [http://purl.umn.edu/41304 מאמריו של אלן פרליס], מכון צ'ארלס בבג', אוניברסיטת מינסוטה, 1942 - 1989
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדעני מחשב יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:נשיאי ACM
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
user:Zollernalb -77.6.223.214 19:32, 22 ביוני 2019 (IDT)
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
משורר לאומי

משורר לאומי הוא משורר הנחשב באופן מסורתי ועל פי דעת הציבור כמשורר ששירתו מייצגת את רוח העם, את הזהות הלאומית, האמונות והעקרונות של תרבות לאומית מסוימת. המשורר הלאומי כגיבור תרבות הוא סמל המתקיים בתודעת הציבור לטווח ארוך, להבדיל ממשוררים שמונו על ידי הממסד למשרת משורר חצר (כגון משרת משורר הקונגרס בארצות הברית ומשורר החצר של בית המלוכה האנגלי).

ישנן תרבויות בהן כמה כותבים נחשבים משוררים לאומיים.

מרבית המשוררים הלאומיים הם דמויות היסטוריות, אם כי כותבים בודדים בני זמננו הפעילים בתרבויות לאומיות צעירות יחסית או מתחדשות נחשבים אף הם "משורר לאומי".

חיים נחמן ביאליק נחשב המשורר הלאומי העברי, ובזמן קיומה של מדינת ישראל – למשורר הלאומי של ישראל.

בין המשוררים הלאומיים המפורסמים: יוהאן וולפגנג פון גתה (גרמנית), ויליאם שייקספיר (אנגליה), רוברט ברנס (סקוטלנד), דנטה אליגיירי (איטליה), אלכסנדר פושקין (רוסיה), : אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי וזיגמונט קרשינסקי (פולין), מיגל דה סרוואנטס (ספרד), אלכסנדר דיומא האב (צרפת), חריסטו בוטב (בולגריה), רייניס (לטביה), לואיש דה קמואש (פורטוגל).

שורשי המושג "משורר לאומי" הם במאה ה-18, כתוצר של תנועת הרומנטיקה, שהייתה מהגורמים של התעוררות הלאומיות באירופה במאה ה-19. נקודת המבט של הרומנטיקה שימשה לעיתים להערכה מחדש של משוררים. כך, למשל, שייקספיר לא נחשב בעיני בני תקופתו למשורר העילאי של תקופתו. הוא נכלל בכמה רשימות מזמנו של משוררים מובילים, אך לא נחשב כמי שכתב ברמתם של אדמונד ספנסר או פיליפ סידני. אולם במאה ה-18 המבקרים הרומנטיים כסמואל טיילור קולרידג' העלו את הערצתו של שייקספיר לרמה של עבודת אלילים כמעט, ברוח המיתוס הרומנטי של "היוצר הגאון". הלאומיות הבריטית של אמצע המאה ה-19 והתקופה הוויקטוריאנית העלתה את שייקספיר על נס כסמל לגאווה אנגלית עבור האימפריה הבריטית כולה.

רבים מהמשוררים הלאומיים הטביעו את חותמם בתקופות מעבר תרבותיות והובילו שינוי תרבותי בעל השפעות עצומות. כך, למשל, מיגל דה סרוואנטס, אשר יצירתו "דון קישוט" נחשבת לרומן המודרני הראשון. השפעתו הייתה כה רבה, שיש המכנים את הספרדית (בספרדית ובצרפתית) "לשונו של סרוואנטס". "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי היא אחת מיצירות האמנות הגדולות של כל הזמנים והבסיס לשפה האיטלקית המודרנית. אלכסנדר פושקין הוא ממייסדי השירה הרוסית המודרנית, ומהתורמים המרכזיים לפיתוח השפה הרוסית.

כתביו של ביאליק שיקפו את מעורבותו ופעילותו בענייני העם היהודי בתקופתו, והשפיעו עמוקות על הלך הרוחות וחיי הציבור. הוא היה ציוני נלהב, השתתף בשני קונגרסים ציוניים והיה ידיד אישי של מנהיגי התקופה. בין השאר כתב שירת תוכחה וביקורת נגד אוזלת ידם של היהודים בגלות (למשל "אכן חציר העם", "בעיר ההרגה") ושירת עידוד רעיונית ומעשית לפעילות הציונית (למשל "למתנדבים בעם", "מתי מדבר האחרונים"). ביאליק השפיע רבות על התפתחות התרבות היהודית המודרנית והיה ממחדשי השפה העברית – אף הם רכיבים מהותיים באתוס הציוני. ביאליק הקדיש חלק נכבד מזמנו לענייני הציבור, עד כדי כך שנטבע הביטוי "כל ישראל יש להם חלק בביאליק", ראה בכך חלק מתפקידו ואף גינה אנשי רוח המסתגרים במגדל השן.

<gallery>
קובץ:Hw-shakespeare.png|ויליאם שייקספיר בדיוקן דרושאוט
קובץ:Hayyim Nahman Bialik 1923.jpg|חיים נחמן ביאליק ב-1923
קובץ:AleksandrPushkin.jpg|דיוקנו של פושקין. שמן על בד מאת ואסילי טרופינין, 1827
קובץ:Miguel cervantes de saavedra.jpg|מיגל דה סרוואנטס
</gallery>

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:סמלים לאומיים
Chirp

Chirp, או "ציוץ" בעברית, הוא אות שבו התדירות משתנה בזמן. התדירות יכולה לעלות ('up-chirp') או לרדת ('down-chirp') בזמן. הוא לעיתים נקרא גם אות פאזה ריבועית (במקרה של LFM - Linear Frequency Modulation). השם ציוץ הוא באנלוגיה לקול שמשמיעות מספר ציפורים.

==סוגי chirp==
=== chirp ליניארי===
צורת גל של chirp ליניארי; גל סינוסואידי שתדירותו גוברת באופן ליניארי בזמן
במקרה של chirp ליניארי, התדירות הרגעית <math>f(t)</math> משתנה ליניארית בזמן:

:<math>f(t) = f_0 + k t</math>

כאשר <math>f_0</math> היא תדירות ההתחלה ו-<math>k</math> הוא קצב גידול התדירות או ה-chirp rate.

:<math>k = \frac{f_1-f_0}{t_1} </math>

כאשר <math>f_1</math> היא התדירות הסופית ו- <math> f_0 </math> היא תדירות ההתחלה.

פונקציית הזמן המתאימה לפאזה של כל אות מתנודד היא האינטגרל של פונקציית התדירות, שכן ניתן לצפות מהפאזה לגדול כמו <math>\phi(t+\Delta t)\simeq\phi(t)+2\pi f(t)\,\Delta t</math>, כלומר הנגזרת של הפאזה היא התדירות הזוויתית <math>\phi'(t)=2\pi\,f(t)</math>.

עבור chirp ליניארי, זה אומר ש־
:
<math>\begin{align}
\phi(t) &= \phi_0 + 2\pi\int_0^t f(\tau)\, d\tau\\
& = \phi_0 + 2\pi\int_0^t (f_0 + k \tau)\, d\tau\\
& = \phi_0 + 2\pi \left(f_0 t + \frac{k}{2} t^2 \right),
\end{align}</math>

כאשר <math>\phi_0</math> היא הפאזה ההתחלתית (בזמן <math>t = 0</math>). פונקציית הזמן המתאימה ל-chirp ליניארי סינוסאידלי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:

:<math>x(t) = \sin\left[\phi_0 + 2\pi \left(f_0 t + \frac{k}{2} t^2 \right) \right]</math>

=== chirp מעריכי===
צורת גל של chirp מעריכי; גל סינוסואידי שתדירותו גוברת באופן מעריכי בזמן
במקרה של chirp מעריכי, התדירות של האות משתנה מעריכית כפונקציה של הזמן:

:<math>f(t) = f_0 k^t</math>

כאשר <math>f_0</math> היא תדירות ההתחלה (ב-<math>t = 0</math>), ו-<math>k</math> הוא קצב הגדילה המעריכית בתדירות.
שלא כמו ה-chirp ה-ליניארי, שיש לו קצב chirp קבוע, ל-chirp מעריכי יש קצב chirp שגובר באופן מעריכי.

פונקציית הזמן המתאימה ל-פאזה של chirp מעריכי היא האינטגרל של התדירות:

:<math>\begin{align}
\phi(t)
& = \phi_0 + 2\pi \int_0^t f(\tau)\, d\tau \\
& = \phi_0 + 2\pi f_0 \int_0^t k^{\tau} d\tau \\
& = \phi_0 + 2\pi f_0 \left( \frac{k^t - 1}{\ln(k)} \right)
\end{align}</math>

כאשר <math>\phi_0</math> היא הפאזה התחלתית (ב-<math>t = 0</math>).

פונקציית הזמן המתאימה בעבור chirp מעריכי סינוסואידי היא הסינוס של הפאזה ברדיאנים:

:<math>x(t) = \sin\left[\phi_0 + 2\pi f_0 \left( \frac{k^t - 1}{\ln(k)} \right)\right]</math>

chirp ליניארי; אות סינוס שעולה בתדירות לאורך זמן
[[ספקטרוגרמה של chirp ליניארי]]
Sound example for linear chirp (five repetitions)

==ראו גם==
* התמרת צ'ירפלט
* דחיסת פולס
* מכ"ם גל רציף
* אפקט דופלר - תופעת שינוי התדירות הנצפית של גל, כתוצאה מתנועה יחסית בין מקור הגל לצופה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עיבוד אותות
ארצ'י (הונגריה)

ארצ'י (בהונגרית: Ercsi) היא עיר במחוז פייר, הונגריה, כ-35 ק"מ מדרום לבודפשט. בעיר פארק תעשייתי וכן תעשיית סוכר, תירס ודגנים.

==היסטוריה==
בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה.
בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים.

ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון. 

ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות. בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי. התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת.

במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה. 

בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל.

ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים.

בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר.

==קהילה יהודית==
בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה. רובם השתייכו לקהילה הנאולוגית. החל משנת 1934 אלברט גרין היא רב ראשי של העיר והסביבה. במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט (מבצע מרגרטה) במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:גטאות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
דאני היגינבות'אם

דניאל ג'ון "דני" היגינבות'אם (נולד ב־29 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן.

== קריירת מועדנים ==
היגינבות'אם החל את הקריירה שלו במנצ'סטר יונייטד. בשנת הושאל לאנטוורפן ובשנת עבר לדרבי קאונטי, שם שיחק שלוש שנים. כאשר המועדון ירד לליגת המשנה. עבר לסאות'המפטון תמורת מיליון וחצי פאונד, איתם הגיע לגמר הגביע האנגלי בשנת . כאשר סאות'המפטון ירדה ליגה ב־ עזה את המועדון.

באוגוסט עבר לסטוק סיטי תמורת 225 אלף פאונד. בינואר 2007 הפך לקפטן הקבוצה. בסוף העונה עזב לסנדרלנד וחזר לאחר עונה לסטוק. הוא הבקיע את שער הניצחון ברבע גמר הגביע האנגלי מול ווסטהאם יונייטד אך בעקבות פציעה החמיץ את חצי הגמר ואת הגמר. לאחר שהחלים הושלא לנוטינגהאם פורסט ואיפסוויץ' טאון לפני שעבר לשפילד יונייטד בהעברה חופשית בינואר . אחרי שמונה חודשים הוא עזב כדי לצ'סטר לפני סיום הקריירה שלו עבר לאלטרינצ'ם. ב־8 בינואר 2014 הודיע על פרישה מכדורגל.

== קריירה בין־לאומית ==
למרות שנולד באנגליה, בנובמבר ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במשחק ידידות נגד כאשר הוא בן 34.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים גיברלטרים
קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מגני כדורגל גיברלטרים
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני דרבי קאונטי
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני איפסוויץ' טאון
קטגוריה:כדורגלני שפילד יונייטד
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1978
קטגוריה:גיברלטרים שנולדו ב-1978
כיכר האבוס

כיכר האבוס (בערבית: ميدان المهد, "כיכר העריסה"; באנגלית: Manger Square) היא הכיכר העירונית המרכזית בבית לחם. מקור השם הערבי הוא בעובדה שבצדה המזרחי ניצבת כנסיית המולד, שבה הונח ישו באבוס, מיד לאחר לידתו. בציבור הישראלי רווח גם שמה האנגלי של הכיכר, שמשמעותו זהה, היינו "כיכר האבוס".
== מבנה ==
הכיכר נחלקת לשני חלקים: החלק המערבי רבוע בצורתו, ומשמש כמדרחוב מאז ששופץ בשנים 1998–1999, ובו נטועים עצי מיש דרומי. בצדה המערבי של רחבה זו ניצב מסגד עומר, המסגד היחיד בעיר, אשר נבנה בשנת 1860 ושופץ בשנת 1954. המסגד קרוי על שם עומר בן אל-ח'טאב. מדרום לו ניצב בניין עיריית בית לחם. בצדה הצפוני של הכיכר שוכן "מרכז בית לחם לשלום" ותחנת משטרה. חלקה המזרחי של הכיכר מוארך ומוביל בין המנזר הארמני מדרום ובית הקברות האורתודוקסי מצפון, לעבר כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה הקתולית ואכסניית קאזה נובה.

הרחוב הראשי, המוביל מהכיכר צפונה לעבר ירושלים, קרוי גם הוא בשם "האבוס" או "מאנגר". עוד יוצאים ממנה רחוב הרועים, המוביל מזרחה לעבר בית סאחור, ורחוב פאולוס השישי, המוביל ממנה מערבה. הכיכר משמשת כמוקד העיקרי לחגיגות חג המולד בעיר, עת מוצב בה עץ עץ חג המולד והיא מקושטת ומוארת. מאז 2012 מהווה הכיכר חלק מאתר המורשת העולמית בעיר.

== גלריה ==
<gallery widths="180px" heights="180px">
Bethlehem city view.JPG|מראה ממזרח (מכיוון כנסיית המולד): מימין מרכז בית לחם לשלום ובצידה הרחוק של הכיכר נראה מסגד עומר ובניין עיריית בית לחם
Bethlehempeacecenter.JPG|מרכז בית לחם לשלום
PikiWiki Israel 29582 Christmas Tree Bethlehem.JPG|עץ חג המולד בכיכר בשנת 2012
Bethlehem Christmas2.JPG|תהלוכה קתולית בכיכר בערב חג המולד (2006)
</gallery>
==ראו גם==
* כנסיית המולד

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית לחם: מבנים
האבוס
קטגוריה:כנסיית המולד
נסיכות ויילס

נסיכות ויילס (בוולשית: Tywysogaeth Cymru; באנגלית: Principality of Wales) הייתה נסיכות שהתקיימה בין 1284–1216 כנסיכות עצמאית (שבראשה נסיך וולשי) בחסות אנגליה, ועד לשנת 1542 כחלק ממלכת אנגליה עם מעט מאוד סמכויות עצמאיות כאשר תואר נסיך ויילס הוענק ליורש העצר הבריטי ולא לזה מבית המלוכה הוולשי.

הנסיכות הוקמה על ידי ל'ואלין הגדול וכיהנו בה ארבעה נסיכים עד לסיפוחה על ידי אנגליה, לאחר סיפוחה היו שני ניסיונות התמרדות של טוענים לכתר הוולשי (אווין לוגוך ואווין גלינדור) אשר נכשלו בהשגת עצמאות.

==הקמה==

הנסיכות נוסדה במהלך שלטונו של ל'ואלין הגדול מלך גוויניד' בשנת 1284. ממלכת גוויניד' הצליחה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה שלה לאחד חלק גדול ממלכות ויילס תחת שלטונה ושושלת אברפראו אשר שלטה בממלכה אף נקשרה בקשרי דם עם חלק גדול משושלות המלוכה הוולשיות. משום כך, גוויניד' תמיד ראתה את עצמה הממלכה הדומיננטית בוויילס וזו אשר צריכה יום אחד לשוב לגדולתה ולשלוט בוויילס מאוחדת.

==נסיכות ויילס העצמאית (1216-1284)==
הנסיכות הוקמה עם חתימת הסכם 'מועצת אברדווי' בשנת 1216 על ידי שליטי ויילס השונים. הנסיכות הוכרה באופן רשמי על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה בשנת 1218 בהסכם ווסטר כאשר סוכם שנסיך ויילס (אז ל'ואלין הגדול) ישלם מס שנתי למלך אנגליה. הנסיכות הוקמה על ידי איחוד מספר ממלכות ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' ושתי ממלכות פוויס), כאשר מספר ממלכות במרכז ודרום ויילס הוכפפו לנסיך הוולשי. גבולות הנסיכות בתקופה זו דומה בחלקו לגבולות המודרניים של ויילס, כאשר חלקה הדרומי והדרום-מזרחי התחלק בין 'אדוני המארצ'ר' (אצילים אנגלים שקיבלו במקום אדמות).

==הנסיכות כחלק ממלכת אנגליה (1284-1542)==
בשנת 1277 ושוב בשנת 1284 ניהל מלך אנגליה אדוארד הראשון מערכות צבאיות כנגד ויילס סביב הסירוב של השלטון הוולשי לשלם לאנגליה את המיסים שהוסכמו. לאחר 1284 הייתה ויילס למעשה חלק מאנגליה כאשר תואר נסיך ויילס הועבר מידי בתי המלוכה הוולשים לידי שושלת המלוכה האנגלית וניתן באופן מסורתי ליורש העצר האנגלי. עם זאת, ויילס המשיכה להיות מוגדרת כנסיכות למרות שבפועל בתקופה זו אין לה שום ריבונות מעשית.

בתקופה זו נסיכות ויילס נפרדת מאנגליה רק ברמת הניהול האדמיניסטרטיבי והמשפטי אשר המשיך לשמר מספר חוקים ומסורות ולשיות. בשנת 1542 באופן רשמי, על פי צו של הפרלמנט האנגלי, החוק והמערכת האדמיניסטרטיבית האנגלית הוחל על ויילס וכך חודלת כל זהות וולשית המבדילה אותה מאנגליה, שטחי ויילס גם הם לא הוגדרו עוד כנסיכות אלא כחלק מלא מאנגליה.

==ראו גם==
* ממלכת גוויניד'
* ל'ואלין הגדול
* נסיך ויילס

קטגוריה:ויילס: היסטוריה
קטגוריה:ממלכות ויילס
רעיה צורף

רעיה צורף (נולדה בשנת 1959), שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה התמחתה בסגנון פרפר, בעלת מדליית כסף מהמכביה התשיעית (1973).

== ביוגרפיה ==
צורף גדלה בקיבוץ גבת. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, תחת הדרכתם של המאמנים אהרון בונה ונח רם.

===1972===
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה צורף בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:16.8 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אורלי שחם (1:16.2 דקות) ולפני איריס נאבל מהפועל אפיקים (1:18.4 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 3:03.0 דקות, אחרי אורלי שחם (2:53.4 דקות) ואיריס נאבל (3:00.0 דקות). שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל במשחים ארוכים שנערכה בכפר בלום היא זכתה במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 12:21.4 דקות, אחרי חברתה לקבוצה אילת יוטבת (10:42.6 דקות) ואיריס נאבל (11:33.2 דקות).

===1973===
====מדליית כסף מהמכביה====
בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי אותה שנה זכתה צורף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם תמר שמיר, נאוה כגן וענת וייס בתוצאה של 4:59.1 דקות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.4 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.5 דקות.

====אלופת ישראל====
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:13.5 דקות, לפני אורלי שחם (1:15.1 דקות) ורבקה ויינברג מברית מכבים עתיד (1:17.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.9 דקות, לפני אורלי שחם (2:48.1 דקות) ורבקה ויינברג (2:55.5 דקות).

===1974===
====שיאנית ישראל====
באליפות הפועל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה במכון וינגייט בספטמבר 1974 קבעה צורף במשחה ל-200 מטר פרפר 2:41.4 דקות, שיפור לשיא של דורית זלץ (2:42.6 דקות).

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.6 דקות, לפני אורלי שחם (1:11.8 דקות) ורבקה ויינברג (1:12.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:39.0 דקות, לפני שחם (2:44.7 דקות) וויינברג (2:47.1 דקות).

===1975===
====כינוס הפועל====
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 סיימה צורף פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:10.3 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:37.4 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בספטמבר אותה שנה זכתה צורף בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.8 דקות, לפני מיכל וינברג מברית מכבים עתיד (1:14.0 דקות) ותמר שמיר מהפועל בת ים (1:16.9 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:35.9 דקות. שיא זה נשבר לאחר שנתיים על ידי נטע יוסף (2:35.43 דקות).

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות פרפר ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:גבת: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
ביאלובז'גי

ביאלובז'גי (נקרא גם ביאלברזיג; בפולנית: Białobrzegi) היא עיר בפולין, כ-60 ק"מ מדרום לוורשה, על הגבול של האזור ההיסטורי פולין קטן.

==היסטוריה==
במאה ה-14 העניק קז'ימייז' השלישי, מלך פולין זכויות עיר לביאלובז'גי, שנקראה אז בז'גי (Brzegi). בשנת 1541 שב והעניק המלך זיגמונד הראשון ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 עברה הבעלות על העיר בין מספר משפחות אצולה פולניות. אוכלוסיית העיר עסקה בעיקר בחקלאות ובמסחר. ביאלובז'גי הייתה אחד המוקדים של "מרד ינואר" של 1863 לעצמאות פולין, מרד שדוכא על ידי האימפריה הרוסית.

בשנת 1910 חרבה העיר כמעט כליל בשרפה שפרצה בה. במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשה. שיקומה הסתייע בדרך ורשה-קרקוב, שנסללה דרכה.

==קהילה יהודית==
[[אנדרטה לזכר יהודי ביאלובז'גי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בעיר פעל האדמו"ר משושלת פשיסחה, רבי שרגא יאיר רבינוביץ'.

לפני מלחמת העולם השנייה חיו בביאלובז'גי כ-1,500 יהודים.
מספר ימים לאחר הפלישה הגרמנית לפולין כבש הוורמאכט את ביאלובז'גי. בתחילת 1941 הוקם בעיר גטו אליו הגיעו פליטים רבים מיישובים סמוכים לרבות וישמייז'יצה, ומספר יהודי העיר הוכפל. בקיץ 1942 נסגר הגטו ובאוקטובר 1942 גירשו אנשי אס-אס ומשתפי פעולה את היהודים לעיירה הסמוכה דוביאשין (Dobieszyn) ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-180 יהודים שנותרו בעיר גורשו למחנות עבודה, כנראה בהמשך אוקטובר 1942. 
בביאלובז'גי נותרו כ-180 יהודים והועסקו בהעברת רכוש היהודים למחסני הגרמנים. כעבור שלושה שבועות שולחו יהודים אלו למחנות עבודה, רובם לסקרז'יסקו-קמיינה.
ביאלובז'גי נכבשה על ידי הצבא האדום ב-16 בינואר 1945.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/254 ביאלובז'גי] ב[https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:מזוביה: ערים
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
גארון

נהר גארון (בצרפתית: Garonne; באוקסיטנית ובספרדית: Garona) הוא נהר היוצא מהרי הפירנאים בספרד וזורם 528.7 ק"מ בדרום צרפת עד שפך הז'ירונד, שם הוא מתלכד עם נהר דורדון ונשפך לאוקיינוס האטלנטי במרחק של 647 ק"מ מנביעתו.

==אטימולוגיה==
שם הנהר נכתב בגסקונית garunɵ שמשמש כשם כללי לנהר. ובתקופת יוליוס קיסר היה שם הנהר "Garumna".

השם נוצר מהלחם של Garr שמשמעותו אבן (או סלע), והסיומת Unn או Onna שמשמעותה נהר או יובל. ככל הנראה השם ניתן לנהר מכיוון שהוא נובע בהר הגבוה ביותר בהרי הפירנאים.

==גאוגרפיה==
נהר גארון נובע בהר אנטו שצפון מערב קטלוניה, בפירנאים הספרדיים. הנהר זורם לכיוון צפון ולאחר 6.5 ק"מ הוא נכנס לצרפת בחבל מידי-פירנה. בצרפת הוא ממשיך לזרום לאורך 521.9 ק"מ עד לשפך הז'ירונד. במהלכו, הנהר עובד בשתי ערים גדולות, טולוז ובורדו. מטולוז, במקביל לנהר זורמת תעלת גארון שנבנתה על מנת לקשר את הים התיכון לאוקיינוס האטלנטי.

עוצמת זרימת הנהר הן בפירנאים והן בקרבת שפך הז'ירונד הניעה את צרפת להקים שתי תחנות כוח גרעיניות על הנהר, האחת ליד העיר גולפש (Golfech) שבמחוז טארן וגארון והשנייה ליד בלאי שבמחוז ז'ירונד.

הגארון עובר דרך חמישה מחוזות, בספרד דרך מחוז ואל דה אראן ומחוז קטלוניה, ובצרפת דרך מחוזות גארון עילית, לוט וגארון, טארן וגארון וז'ירונד.

==הידרולוגיה==

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:ספרד: נהרות
קטגוריה:קטלוניה: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
איסטגרדנס

איסטגרדנס (באנגלית: Eastgardens) הוא פרוור בסידני, הממוקם 9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור מנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).

==גאוגרפיה==
איסטגרדנס הוא פרוור קטן, גודלו 0.2 קמ"ר. הוא גובל מצפון בפייג'ווד ודייסיוויל, ממערב בבנקסמדו, מדרום בהילסדייל, וממזרח במרוברה. הוא תחום ממזרח על ידי דרך בונרונג, מצפון על ידי דרך הפרון, ממזרח על ידי שדרות בנקס ומעגל קוריש, ומדרום על ידי רצף של רחובות קטנים.

==היסטוריה==
איסטגרדנס הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני, שנחנך בשנת 1999. מרבית שטחו מוקצה לטובת קניון וסטפילד איסטגרדנס שהוקם ב-1987, שעל שמו הוא נקרא. בעבר היה שטח הפרוור חלק מהפרווק הסמוך פייג'ווד. השטח עליו הוקם הקניון ואזור המגורים של הפרוור היה בעבר קרקע ממשלתית, שהוקצתה לתעשייה כגון מפעלי רכב.

==תרבות==
פרט לקניון, אין באיסטגרדנס אזורי תרבות, מסחר ובידור.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140109154212/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=2100 איסטגרדנס באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Eastgardens/Suburbs/16306 איסטגרדנס באתר "Sydney Suburbs"] 

קטגוריה:פרוורי סידני
הפיגועים במוסקבה (2010)

הפיגועים במוסקבה 2010 הם פיגועי טרור, שבוצעו על ידי שתי נשים, בשעות השיא של הפעילות, בבוקרו של יום ה-29 במרץ 2010 בשתי תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה (תחנת לוביאנקה ופארק קולטורי), בהפרש של כ-40 דקות ביניהם. בפיגועים נהרגו לפחות 40 אנשים ומעל 100 נפצעו.

פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004). הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן.

חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז. ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט. הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז.

האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן. הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות.

== רקע ==
הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז". מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה , המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית. קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז. מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002.
=== פיגועי המשך ===
כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה. רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים. בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים. ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן. פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות.
ביקור מדבדב לאחר האירוע{{ש}}לוביאנקה (Lubyanka)

== תגובות לאירוע ==
לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים. ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק. וועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי". הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו. הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים.
ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים.

== ראו גם ==
* הפיגועים במוסקבה (1977)
* הפיגועים במוסקבה (2004)
** 
** 
* הפיגוע בוולגוגרד בדצמבר 2013 
* הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוסקבה: פיגועי טרור
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:2010 ברוסיה
קטגוריה:פיגועי טרור אסלאמי
מוסקבה
אוטו בנימין קראוס

אוטה קראוס (7 בספטמבר 1909 –	10 ביולי 2001) היה סופר יהודי-צ'כי ניצול שואה.

==ביוגרפיה==
קראוס התגורר בפראג. הוא נאסר בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-2 באפריל 1940. ישב בכלא פראג ובמחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, נויאנגאמה, אושוויץ-בירקנאו ובוכנוואלד. יחד עם ידידו אריך קולקה עבד במחנה בירקנאו כמסגר, מה שהעניק להם רישיונות מעבר בין המחנות השונים שבבירקנאו. באמצעות זכויות היתר שלהם הם סייעו לאנשי המחתרת והעבירו ידיעות בין מתכנני המרד. כן התאמצו לפרסם בעולם ידיעות מהימנות על המתרחש באושוויץ.

הוא עזב את בירקנאו ב-26 באוקטובר 1944, והועבר לבוכנוואלד.

מיד לאחר המלחמה כתב יחד עם קולקה את הספר "אושוויץ בית חרושת למוות", בצ'כית. הספר יצא לאור בכמה מהדורות, ותורגם לשפות רבות. הוא מהווה מקור מהראשונים במעלה למידע מהימן על החיים והמוות במחנה ההשמדה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז נוינגמה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-2001
כניעת ברדה

כניעתה של ברדה (בספרדית: La Rendición de Breda) היא תמונה של הצייר הספרדי דייגו ולסקס. הוא צייר אותה בין השנים 1634–1635, כשהוא מושפע מסיור שערך באיטליה בלוויית המרקיז אמבריו ספינולה, גנרל מג'נובה שכבש את העיר ברדה בארצות השפלה (כיום בהולנד) ב-5 ביוני 1625, כחלק ממערכה שקיימו הפלנדרים (הנאמנים למלך ספרד) נגד ההולנדים שמרדו בבית הבסבורג. התמונה מוצגת כיום במוזיאון הפראדו במדריד.

== רקע היסטורי ==
תפיסתה של ברדה ב-1625 הייתה אחת ההצלחות הצבאיות הבודדות של הספרדים בשלבים המאוחרים של מלחמת שמונים השנים. גנרל בצבא ספרד, הגנואי אמבריו ספינולה, כבש את ברדה כנגד הוראות מפקדיו. קודם לכיבוש הממשלה הספרדית החליטה שמצור כנגד הערים המבוצרות בארצות השפלה יהיה מהלך שגוי ובזבזני, ולכן ביקשה להסתפק בהטלת מצור כלכלי על הולנד, במקום הפעלת כוחות צבאיים.
עם זאת ספינולה נטל את חייליו ותקף את העיר. מעבר ללחימה עצמה, היה מדובר גם במאבק אישי או תחרות אישית בין ספינולה מטעם הספרדים מול הגנרל נסאו ההולנדי.
נסאו נפטר במהלך הלחימה, ויורשו לא הצליח לעמוד במצור שהטיל ספינולה ונכנע במאי 1625.
ארבע שנים לאחר מכן (1629) התלווה ולסקז לספינולה לטיול באיטליה. ספינולה נפטר ב-1630, וברדה נכבשה מחדש על ידי ההולנדים ב-1637.
ולסקז צייר את כניעתה של ברדה הן כאקט לאומי, אך בעיקר כהומאז' לספינולה, שבעת שהכיר אותו במסגרת אותו טיול לאיטליה, תהילתו הייתה מאחוריו כתוצאה מכישלון של המצור על קזאלה מונפראטו במסגרת מלחמה בין ספרד לצרפת בצפון איטליה.

== הציור ==
"כניעתה של ברדה" הוא ציור אחד מבין סדרה בת 12 ציורי ניצחונות של המלך הספרדי פליפה הרביעי, התלויים ב"סלון הממלכות" בפלסיו דה בן רטירו במדריד. הציור מתאר את הטקס הפורמלי של מסירת מפתח העיר ב-8 ביוני 1625, כשלושה ימים לאחר הכניעה.
מעבר לתהילה הספרדית הכללית והאישית של ספינולה, הכניעה מאופיינת על ידי הציור כאקט תרבותי שבו הכובש הספרדי מקבל את כניעת ההולנדים תוך שמירה על כבודם והימנעות מנקמה. לפי דיווחים שאינם באים לידי ביטוי בתמונה, ספינולה הצדיע לנכנעים ושיבח אותם על עמידתם האיתנה. העובדה שוולסקז נועץ עם ספינולה קודם הציור, הופך את התמונה למדויקת יותר היסטורית ביחס לתמונות דומות באותה תקופה. מאידך יש מטילים ספק בהתרחשות כולה, דהיינו כי אין מדובר בכניעה אלא בהסכם מדיני בה הועברה ברדה ונערך לא אחרי לחימה, ועל כן הצגת האבירות הספרדית אינה במקומה. חוסר הדיוק מתבטא בציור למשל בכך שבאותה תקופה השתמשו כבר ברובים, ולכן לא נעשה שימוש בחניתות המצוירות וכן באיורם של נציגי הבסבורג (הכתר הספרדי) כספרדים, בעוד שהם (לרבות ספינולה) היו זרים.

רבים מקשרים בין כניעתה של ברדה לבין פסיפס אלכסנדר מפומפיי, ורואים בכניעתה של ברדה מעין פרפרזה על הפסיפס המתאר את הקרב באיסוס בין אלכסנדר מוקדון לדריווש השלישי. כך למשל, אלמנטים דוגמת רקע החניתות והיד המושטת מופיעים בשני הציורים. הביוגרף של ולסקס, היסטוריון האומנות הגרמני, קארל יוסטי, ציין כי שתי יצירות האומנות מאנישות אירוע היסטורי באמצעות התמקדות ברגש הנסוך על פניהן של הדמויות המרכזיות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דייגו ולסקס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציור של תקופת הבארוק
קטגוריה:כניעה
סיריקיט קיטיאקון

סיריקיט קיטיאקון (בתאית: สิริกิติ์, נולדה ב-12 באוגוסט 1932) היא מלכת תאילנד לשעבר ואלמנתו של מלך תאילנד פומיפון אדוניאדט. עם הכרתו של בנה למלך תאילנד, קיבלה את התואר "המלכה האם".

== ביוגרפיה ==
סיריקיט קיטיאקון נולדה באוגוסט 1932. היא השלישית מתוך ארבעת הילדים של קיטיאקון וראלאקסאנה ובואה סנידונגס. לאחר לידתה, הוריה נסעו לעבוד בשגרירות התאילנדית בארצות הברית ולכן גודלה על ידי סבה וסבתה. הוריה של קיטיאקון שבו לתאילנד כעבור שנה והיא התגוררה עמם בארמון דבס, השוכן בסמיכות לנהר צ'או פראיה בבנגקוק.

בהגיעה לגיל 4 החלה ללמוד בבית הספר ראג'יני ומאוחר יותר למדה בית הספר של המנזר פרנסיס חאבייר (Francis Xavier). ב-1946 התמנה אביה לשגריר סיאם בממלכה המאוחדת והיא הצטרפה אליו ונסעה עמו לשם. בממלכה המאוחדת למדה אנגלית וצרפתית והחלה ללמוד נגינה בפסנתר. כעבור שנה או שנתיים, אביה החל לעבוד כשגריר סיאם גם בדנמרק ובצרפת. משפחתה של קיטיאקון התלוותה אליו פעם נוספת והם התגוררו בפריז.

בפריז פגשה קיטיאקון את פומיפון אדוניאדט אשר היה לבעלה בעתיד. אדוניאט הפך למלך תאילנד ב-1946, לאחר שאחיו שמלך, נורה למוות באותה השנה ואדוניאט נהיה ליורש העצר. עם זאת, טקס הכתרתו למלך נדחה ל-1950 כדי לאפשר לו להשלים את לימודיו האקדמאיים בשווייץ. הוא לקח חופשה מהלימודים שלו וטס לפריז. בפריז התארח בשגרירות סיאם וכך הכירו השניים והחלו לנהל מערכת יחסים. קיטיאקון ואדוניאט נישאו ב-28 באפריל 1950, שבוע בלבד לפני שהוכתר אדוניאט למלך. החתונה נערכה בארמון סראפאתום וטקס הנישואין נוהל על ידי סבאנג ודהנה, סבתו של אדוניאט.

לאחר מותה של סבתו באוקטובר 1956, נכנס אדונאיט לתקופה של 15 ימים בה כיהן כנזיר במנזר בודהיסטי (מנהג זה מקובל אצל גברים בודהיסטיים לאחר מות קרוב משפחה). בימים אלו, כיהנה קיטיאקון כעוצרת תאילנד, במקום בעלה.

ב-1964 הוציאה לאור את הספר "לזכר הטיולים שמעבר לים" (ความทรงจำในการตามเสด็จต่างประเทศทางราชกา) אשר מספר את סיפור שהותה באירופה עם המלך.

== חיים אישיים ==
כמו יום הולדת של בעלה, המלך פומיפון אדוניאדט, יום הולדתה של המלכה סיריקיט הוא חג לאומי בתאילנד המקביל ליום האם. למרות שאיבדה את תואר המלכה עם מותו של בעלה בשנת 2016, יום הולדתה של המלכה סיריקיט עדיין נחגג מדי שנה.

ב-21 ביולי 2012 הרגישה המלכה סיריקיט לא יציבה ומעדה בבית החולים סיריראג', שם התגורר בעלה. לאחר ביצוע בדיקת MRI התברר כי לקתה בשבץ מוחי. מאז נמנעה המלכה להופיע בציבור (גם ביום הולדתה וביום הולדתו של המלך) וכיום היא נמצאת בתהליך שיקומי מתמשך. בנובמבר 2016 דווח כי שוחררה מבית החולים וחזרה לארמון המלכותי להמשך התהליך.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090726110026/http://www.chiangmai-chiangrai.com/queen_sirikit.html ביוגרפיה של המלכה סיריקיט], באתר ChiangMai-ChiangRai

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משפחת המלוכה התאילנדית
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:ילידות 1932
קטגוריה:נשים תאילנדיות
קטגוריה:חברות מסדר גבריאלה סילאנג
ישראל גורניצקי

ישראל גורניצקי
ישראל גורניצקי (בליטאית: Izraels Gornickis; 1 בספטמבר 1889 - 24 במאי 1956), היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.

==ביוגרפיה==
גורניצקי נולד בגרודנו, שהייתה אז חלק מליטא (כיום בלארוס). גורניצקי קיבל חינוך יהודי ציוני וכללי, והיה פוליגלוט בעל שליטה ב-13 שפות (ביניהן: רוסית, אנגלית, עברית, פולנית, לטבית, יידיש, גרמנית, צ'כית, צרפתית, ערבית, איטלקית, ליטאית ואספרנטו). גורניצקי קיבל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת פריז (1911) ותואר מוסמך במשפטים מאוניברסיטת קייב (1914). הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1917 והיה חבר באיגוד עורכי הדין היהודיים בליטא. בין השנים 1921–1935 גר ועסק בעריכת דין בריגה, והתמחה בעיקר בתחומי הנפט, הבנקאות והביטוח.

בשנת 1914 ברח גורניצקי עם משפחתו לסנט פטרסבורג עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ושב לריגה רק בשנת 1920. בשנת 1926 נאסר לזמן קצר בגין הסתרת ה"הרפתקן הבינלאומי" ליברמן. גלי האנטישמיות באירופה באותה תקופה בצירוף חקיקת חוקים אשר הגבילו עיסוקם של עורכי דין יהודיים בגרמניה, הובילו להחלטתו לעלות לישראל בשנת 1936. הוא התיישב ברח' הגליל בתל אביב, בבית שקנה בביקורו הראשון בפלשתינה בשנת 1933 (כאשר באותו ביקור גם קנה נכס ברחובות אשר השכיר בהמשך לחיים ויצמן). בשנות ה-40 עבד בוועדה לסיוע למהגרים ופליטים שהגיעו לארץ מלטביה.

גורניצקי עבר את בחינות הלשכה לעורכי דין זרים בישראל בשנת 1937, מספרו בפנקס עורכי הדין היה 577, ובהמשך הוסמך כנוטריון. בשנת 1938 ייסד את משרד עורכי הדין י. גורניצקי ושות' (אשר בעת הקמתו נקרא גורניציקי את א. פולונסקי, עורכי דין). משרדו, שממוקם כיום בשדרות רוטשילד בתל אביב אך בעת הקמתו היה ברחוב אחד העם, ניהל תיקים של חברות ענק ושל אישים בכירים בישראל, ובמסגרת זאת מונה גורניצקי ל"מחסל" (המכונה כיום "מפרק") של חברות רבות שהגיעו לחדלות פרעון. בין היתר היה גורניצקי גם חבר בקרן לביטוח הדדי של חברי הסתדרות עורכי-הדין היהודיים בארץ-ישראל, ונציג ציבור במועצה שמינה שר האוצר, לוי אשכול לפי תקנות מילווה מלחמה (איגרות חוב למוכ"ז), התשי"א-1951, וכן במועצה שמינה קודמו, שר האוצר אליעזר קפלן. כמו כן, היה היועץ המשפטי של מייסדי חברת "עלית" בתחילת דרכם.

בשנת 1913 נשא גורניצקי לאישה את נינה נחמה ברלין (ילידת 1892), אותה פגש בשנת 1911 כאשר שניהם היו סטודנטים בצרפת. לבני הזוג נולדו שלושה בנים: תאומים, ירוחם ואוריאל, אשר הלכו בדרכו של אביהם והפכו לעורכי דין ידועים בזכות עצמם. בראשית שנות ה-50 הם הצטרפו למשרד שהקים אביהם. ירוחם (1921–1997), הבכור, עמד בראש המשרד בין השנים 1956–1994. אוריאל (לימים אוריאל גורני) (1921-2002) היה שותף במשרד אך בחלק משנותיו כעורך דין כיהן בתפקידים במגזר הציבורי. אוריאל נישא לרות דונקלבלום, בתו של ד"ר מנחם דונקלבלום, לימים שופט בית המשפט העליון בהרכבו הראשון, ועל שמו ייסדה משפחתו את פרס גורני למשפט ציבורי. הבן הצעיר רפי (1927–2004) היה לאיש עסקים ואלוף ישראל בטניס בשנות ה-50.

ישראל גוניצקי נפטר ב-24 במאי 1956 ונקבר בקריית שאול בתל אביב.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
בית המעצר תל אביב

בית מעצר תל אביב (בראשי תיבות: בימ"ר תל אביב), המכונה באופן עממי בית המעצר אבו כביר, הוא בית מעצר של שירות בתי הסוהר, השוכן בדרך בן צבי 82 בשכונת אבו כביר בדרום תל אביב-יפו.
== היסטוריה ==
מבנה בית המעצר נבנה בימי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, בשנת 1937, ושימש כמצודה. בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל הפך לבית מעצר, ובשנת 1970 נוספה לו קומה שלישית. בשנת 1984 הורחב המתקן ונוספו לו שני אגפים, ובשנים 2005–2006 הועבר מידי משטרת ישראל לידי שירות בתי הסוהר. בשנת 2012 החל לפעול בבית המעצר אגף גמילה מסמים.

מאז שהאחריות על ניהול בית המעצר עברה לשב"ס הוחלט להקל על תהליך קליטת העצירים בכך שכל עציר חדש שנכנס לכותלי בית המעצר יצטרך לעבור מספר נקודות (חיפוש בעירום, זיהוי ביומטרי, בדיקה רפואית, שיחה עם עובד סוציאלי ושיחה עם קצין המודיעין), מבנה בית המעצר בנוי כך שמחלקים את הקומה הראשונה של תאי המעצר לפי דרגות של ותק וחומרת עבירות, מסוכנות אישית וצורך בהגנה קבועה. במקום גם קיימים אגפים מיוחדים המתואמים לקבוצות שונות בהם בין היתר אגף לקטינים וכן אגף לנשים ואף תא מעצר לאסירים אובדניים אשר מרושת במצלמות שפעילות כל שעות היממה על מנת למנוע מקרי התאבדויות של עצורים. בתאים הרגילים של בית המעצר יש כ-2 מיטות, 2 מצלמות ואשנבי אשר משמש כעזר הצצה לסוהרים, גם חדרון המקלחת הפנימי עוצב על מנת למנוע מקרי התאבדויות בכך שבנוי מרצועות רוחביות של זכוכית משוריינת שדרכה המצלמות והסוהרים יכולים לראות כל דבר אשר עושה העציר במקלחת ובשירותים.

בעבר שטח חצר בית הכלא וכן שטח חדר האוכל היה גדול ותפס הרבה משטח בית המעצר. לאחר השיפוצים הוחלט לבנות על שטח זה שלושה אגפי בטון מזוין ובכל אחד מהאגפים קיימת חצר קטנה פנימית.

בית המעצר משמש את מחוז תל אביב של משטרת ישראל ואת יחידותיה הארציות, ובו כ-350 מקומות כליאה. כל השוהים במתקן הם עצורים פליליים, למעט אגף אסירים שנשפטו לתקופות מאסר קצרות. במתקן מועסקים כ-170 אנשי סגל.

בנובמבר 2019 פורסם כי המועצה הארצית לתכנון ובנייה החליטה להעביר לאישור ממשלת ישראל תוכנית המתאר הארצית למתקני כליאה - תמ"א 24, במסגרת התוכנית צפוי להתפנות בית המעצר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבו כביר
תל אביב
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
בית מעצר תל אביב
בית הספר טביתא

בית הספר טביתא ביפו (באנגלית: Tabeetha school in Jaffa) הוא בית ספר יסודי ותיכוני הפועל בחסות הכנסייה של סקוטלנד, ושוכן ברחוב יפת 21 ביפו.

==תולדות בית הספר==
ג’ין ווקר-ארנוט
בית הספר נוסד ב-16 במרץ 1863 בידי ג’יין ווקר-ארנוט (Jane Walker-Arnott) אשר הגיעה ליפו לראשונה ב-1858, ושימשה כמורה לילדיו של הכומר ויליאם קרוז. המוסד החל את דרכו בחדר בביתה של ווקר-ארנוט ביפו העתיקה, וכונה על שם טביתא, תלמידה תושבת יפו אשר נזכרה בברית החדשה. תחילה למדו במוסד 14 תלמידות נוצריות, יהודיות ומוסלמיות, ותוכנית הלימודים כללה קרוא וכתוב, לימודי תנ"ך ומלאכת תחרה. עבודות התחרה נשלחו לסקוטלנד ונמכרו בכנסי התרמה עבור בית הספר. פטר מצלר, ידידו של הברון פלטון פון אוסטינוב סייע לווקר-ארנוט, עד שעזב את ארץ ישראל ב-1869.

בית הספר התרחב, וב-1874 רכשה ווקר-ארנוט חלקת קרקע מחוץ לחומות יפו בסיועו של סוכן הנסיעות תומאס קוק, אשר מכר את ביתו בבית לחם ותרם את מחצית הפדיון, בסך 45 לירות שטרלינג, עבור הקמת מבנה בית הספר החדש. על הקמת המבנה החדש כתב תומאס קוק כדלקמן:
.
המבנה נבנה באבני חומות העיר, שפורקו, ונהרסו, בשנים שקדמו לבנייתו. העלות הייתה 3,275 ליש"ט. הוא נחנך ב-1 בנובמבר 1875. הוא הוקם בסגנון האדריכלי העות'מאני שרווח בארץ ישראל באותה עת, כאשר הוא פונה אל רחוב יפת. ב-1879 למדו בבית הספר בין חמישים לשישים תלמידות, והוא החל פועל גם בקרב נשות יפו, והקנה להן את מלאכת התחרה.

ב-21 במאי 1911 נפטרה ווקר-ארנוט ונקברה בבית הקברות הפרוטסטנטי הסמוך לבית הספר ממזרח. היא הורישה את המוסד לכנסייה של סקוטלנד המחזיקה בו גם כיום, וב-1912 הוקם בסמוך מבנה נוסף הקרוי על שמה של ווקר-ארנוט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נעזב המוסד, והמבנה שימש כמפקדה לצבא הטורקי. לאחר שהבריטים כבשו את יפו, שימש הבניין את הצי המלכותי, וב-1919 שב לשמש כבית ספר. 

מאז 2010 מנוהל בית הספר בידי עמותה רשומה בישראל, ונתמך על ידי אגודת ידידים (Friends of Tabeetha) שמושבה בסקוטלנד.

==בית הספר כיום==
בבית הספר לומדים כ-330 תלמידים בני כ-40 לאומים שונים. כשני שלישים מהם הם בני יפו, והיתר הם ילדיהם של אנשי עסקים וסגל דיפלומטי המתגוררים בתל אביב ובסביבתה. 

למעלה ממחצית התלמידים בבית הספר הם נוצרים, כשליש מהם מוסלמים, 5% מהם יהודים והיתר בני דתות אחרות. 

גם אנשי הסגל נמנים עם לאומים ודתות שונות ומגויסים לעבודה ישירות בידי המוסד, אך מנהל בית הספר מתמנה על ידי הכנסייה של סקוטלנד. 

במוסד נחגגים חגיהם של בני כל הדתות, אך הוא מעסיק רק איש דת נוצרי.

שפת הלימוד בבית הספר היא אנגלית, והתלמידים נבחנים בבחינות הבגרות של משרד החינוך הבריטי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* שמואל גילר. [http://www.ybz.org.il/?CategoryID=185&ArticleID=5374&dbsAuthToken= רבת מעשים טובים ומרבה בגמילות חסדים] עת-מול 227.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: תיכונים
טביתא
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:רחוב יפת