OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מבצע כוח מאוחד

מטוס [[F-15 ממריא להפצצות מאביאנו, איטליה]]
מבצע כוח מאוחד (באנגלית: Operation Allied Force) הוא שם קוד שניתן בנאט"ו למבצע הפצצות רחב היקף ומאסיבי על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שנמשך מ-24 במרץ ועד 10 ביוני 1999 ונחשב לחלק חשוב במלחמת קוסובו. "כוח מאוחד" היה המבצע רחב-ההיקף הראשון בהיסטוריה של נאט"ו, לאחר מבצע כוח מכוון (Operation Deliberate Force) שבוצע במלחמת בוסניה במהלך ספטמבר 1995. 

מטרותיה המוגדרות של נאט"ו היו לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין הצבא של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו. ממשלת יוגוסלביה טענה כי היא הגנה על המיעוט הסרבי בקוסובו מפני התקפות של צבא שחרור קוסובו. מחלקת המדינה של הממשל האמריקני הגדירה בעבר את צבא שחרור קוסובו כארגון טרור.

ניהול המלחמה מצד כוחות נאט"ו מהווה דוגמה למהפך המחשבתי שנקרא Revolution in Military Affairs, או RMA, שבבסיסו ניצבה הגדרה של המלחמה כ"מבצע לוגיסטי להשמדת מטרות", כלומר הכרעה חדה בקרב באמצעות מאמץ האש בלבד, ללא תמרון יבשתי.

ב-27 במרץ 1999 הופל מטוס F-117 בשמי סרביה, בידי יחידת נ"מ של צבא סרביה שהפעילה סוללת נ"מ מדגם S-125 נייבה. במאי 1999 הופל על ידי כוחות הנ"מ הסרביים מטוס F-16 שהוטס על ידי דייוויד גולדפיין. בשני המקרים נטשו הטייסים את המטוסים וחולצו מאזור הקרבות על ידי יחידות איתור וחילוץ.

==ביקורת באירופה==

הערכת נזקים של [[מחלקת ההגנה האמריקנית לאחר הפצצות מפעל שריון בסרביה]]
ניסיון מדינות נאט"ו לזכות לאישור מועצת הביטחון של האומות המאוחדות לשימוש בכוח נגד יוגוסלביה לא זכה להצלחה בשל איום רוסיה להטיל וטו על כל החלטה כזו. מחשש לטבח עם, הסכימו מדינות אירופה לפתוח במבצע הצבאי, לראשונה בלי אישור בינלאומי זה. במהלך המבצע ספגה הממשלה האיטלקית ביקורת מבית, וסקר שנערך במרץ הראה כי יותר מ-50% מהאיטלקים מתנגדים להפצצות. מחאות הושמעו גם מכיוון יוון וצרפת שקראו לשוב למשא ומתן ולחדול מההפצצות.

פעילי זכויות אדם טוענים כי מלחמה זו לא הייתה חוקית כל עיקר, היות שהחלה ללא אישור בינלאומי ובכך הפרה את פרק ז' במגילת האומות המאוחדות ואת אמנת וינה 1969.

==תוצאות==
ב-10 ביוני הסכימה הממשלה היוגוסלבית בראשות הנשיא סלובודן מילושוביץ' להסיג את כוחות הצבא מקוסובו. ב-12 ביוני כוחות נאט"ו ואו"ם נכנסו לקוסובו למשימת שמירת שלום והגנה על האזרחים מפני כוחות סרביים. ביקורת פנימית על המצב הכלכלי הובילה להדחתו של מילושוביץ' ב-5 באוקטובר 2000. במהלך הסכסוך נהרגו באימונים (מחוץ לשדה הקרב) רק שני חיילי נאט"ו. מצבא יוגוסלביה נהרגו בין 132–169 חיילים וכ-300 נפצעו. מספר ההרוגים האזרחים היה גבוה יותר ועמד על כ-500.

== קישורים חיצוניים ==

* משה עברי סוקניק, [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/4/110154.pdf האם לקחי קוסובו מבשרים ירידה בלוחמת התמרון המסורתית ביבשה?], מערכות 368 (1999) עמ' 26–27
* [http://kosova.org/de/allied_force/final_report/index.asp דו"ח בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על הפצצות נאט"ו].

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלחמות יוגוסלביה
קטגוריה:מלחמות קוסובו
כוח מאוחד
קטגוריה:1999
רפי תבור

רפי תבור ו[[אורנה רוטברג בהצגה "קיר זכוכית", תיאטרון בית ליסין]]
רפי תבור (נולד ב-22 בפברואר 1948) הוא שחקן ישראלי.

==ביוגרפיה==
תבור נולד ברומניה. עלה לישראל בגיל 14. בשנת 1973 סיים לימודיו בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי.

== קריירה ==

===בתיאטרון===
בין השנים 1973–1975 שיחק תבור בתיאטרון העירוני באר שבע, ובין השנים 1975–1980 בתיאטרון הבימה. כמו כן השתתף בלמעלה מ-50 הפקות שונות. גילם תפקידים ראשיים בהצגות בחו"ל בין השנים 1980–1989: "פאוסט" (פאוסט), "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" (ג'ירי), "ידיים מלוכלכות" (הוגו), "שלושת המוסקטרים" (ארמיס), "של מי החיים האלה לעזאזל", "רומיאו ויוליה" (טיבלט), "הו יוליה" (רומיאו), "ביקור הגברת הזקנה", "קן הקוקיה" (מרטיני), "האישה מהים" (הזר), "נשקיני קייט" (לורנצו), "זורבה היווני" (ניקוס) ועוד. בין השנים 1989–1993 שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות "שם המשחק" (רובי אורון), "בורגנים" (טרטב), "מפיסטו" (הגנרל), "מפגש משולש" (מארק דריסטל), "שלוש אחיות" (וורשינין), "באופן יחסי" (פיליפ), "צייד המכשפות" (הכומר ג'ון הייל), "אחים לנשק" (אריק מנדל), "כולם היו בניי" (דוקטור בייליס), "שוברים רגליים" (פרופסור טרנס אוקיף), "זינג"ר" (לורד ארנרדה קנופ), "אם הבית" (מיכה), "יתוש בראש" (רומן טורנול) ו"מ. בטרפליי" (מארק). בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות "מסעותי עם דודתי" (הנרי פולינג), "הבית של מרווין" (ד"ר וואלי), "חקירה חוזרת בדבר מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק" (קווסטורה), "מים קדושים" (הרב), "הרולד ומוד" (פסיכיאטר), "ביאנקה" (ינקו סולומון), "כחול בוער" (החוקר קוקלי), "ערפל" (התובע, עו"ד כץ) "הקונצרט" (אורי), "אנדה" (מייק), "קול קטן" (מני קרן-פז) ו"חוף דייטונה" (ג'ו).

===בקולנוע ובטלוויזיה===
ב-1977 גילם עיתונאי בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן".

ב-1990 השתתף בסרטו של סם פירסטנברג "נשיקה במצ"ח" וגילם מאהב צעיר בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר".

ב-1994 גילם תפקיד של רופא במיני סדרה "משמרת לילה" שכתב אסי דיין.

ב-1995 גילם את חגי קרול בסדרת הטלוויזיה "סיטון" שיצרו אורי ובני ברבש.

ב-1997 גילם את יוסי גינוסר בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "קו 300".

בין השנים 1996–1999 גילם את צבי רוטנברג בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" שעסקה במאבקי כוח ומערכות יחסים על רקע עולם העסקים הבינלאומי. הסדרה זכתה למדרוג גבוה במיוחד ושודרה בפריים טיים בערוץ 2, ולאחר מכן בערוץ 3.

ב-1999 שיחק תבור בסרט הטלוויזיה של דני טופ "משחקי ראש" לצד דפנה רכטר ונירו לוי.

בין השנים 2001–2002 גילם את אלכס קדמי בטלנובלה "לחיי האהבה". ב-2002 גילם את שמשון בסרט הקולנוע "בית"ר פרובנס", שביים אורי ענבר, ובאותה שנה גילם את עמוס צור בסדרת הטלוויזיה "כנפיים", שביים שמואל אימברמן.

ב-2005 השתתף בסרט הטלוויזיה שביים רם לוי "עור" לצד אסי לוי ואלון אבוטבול.

ב-2006 גילם את עזרא בסדרת הטלוויזיה "זומזום" ששודרה בערוץ הילדים.

ב-2007 גילם את ארנסט גולדברג בסרטו של מנחם גולן "ריקוד מסוכן" לצד אליענה בקייר.
ב-2010 גילם את בוגי בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל".
ב-2011 גילם את מיכאל בסדרה "החברים של נאור".
בשנים 2012–2016 גילם את לואיס קליין בסדרה "החממה".
ב-2014 שיחק בסרט הקולנוע "מיתה טובה".

==חיים אישיים==
לתבור בן משותף עם עדנה שביט ובן משותף עם שרי צוריאל. מתגורר בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
אדרית

אדרית או אִדְרִיָּה (שם מדעי: Somateria) היא סוג של ברווז. אדרית מתרבה בקווי הרוחב הגבוהים של חצי הכדור הצפוני.

==מיון==
ישנם 3 מינים בסוג אדרית:

{| cellspacing="0" class="wikitable sortable"
! שם !! שם מדעי !! תמונה/איור!! אורך
|-
| אדרית שחורת-כיפה || Somateria mollissima||אורך: 50-71 ס"מ
|-
| אדרית ממושקפת || Somateria fischeri||אורך: 52-57 ס"מ
|-
| אדרית מלכותית || Somateria spectabilis||אורך: 61-63 ס"מ
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1819
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד לייך
קטגוריה:ברווזי ים
אשוח

אשוח (שם מדעי: Abies) הוא סוג של עץ מחטני ירוק עד ממשפחת אורניים. קיימים כ-50 מיני אשוח, כולם עצים המתנשאים לגובה (החל מ-10 מטרים ועד 80 מטרים).

==גזרון==
ישנם חוקרים שגוזרים את שמו של האשוח מן התיבה המצרית שתעתיקה (ꜥš), בהגיית "אָשׁ" בהוראה כללית: "עץ". דעה נוספת גורסת שמדובר בעץ ממשפחת האורניים ששרפו שימש לפולחן המצרי. בכתובת מן השושלת הפרעונית הראשונה מתחילת האלף השלישי לפנה"ס מופיעה התיבה "אָשׁ" (ꜥš) על כד אלבסטר של המלך אָדְגִ'-אִיבּ (adj-ib). מעט מאוחר יותר, במלוך השושלת השנייה, מופיעה באסטלת הלוואן (helwan) התיבה "אָשׁ" (ꜥš) בהקשר של שרף העץ שהוקדש למנחה לאל

==מאפיינים==
ניתן להבדיל בין אשוחים לסוגי אורניים אחרים על ידי עליהם האופייניים, הדומים למחטים עבות ומחוברות בבסיסן.

לאשוח אצטרובל ייחודי בצורתו, בקוטר הנע בין 5 ל-25 סנטימטרים, המכיל את זרעיו. הזרעים קלים ומנוצים, על מנת לאפשר פיזור עם הרוח ותנועת אדמה.

האשוח מהווה מזון טבעי למספר זחלי פרפרים ועשים, אשר מתקיימים עליו עד לגלגולם.

מבחינה גנטית, האשוח קרוב יותר לארז מאשר לאורן.

אשוח דאגלס, על אף שמו, אינו אשוח אמיתי, ומשויך טקסונומית לסוג נפרד הקרוי צוגנית (Pseudotsuga), הכולל חמישה מינים.

==תפוצה==
אשוחים נפוצים באירופה, אסיה וחלקים מצפון אמריקה וצפון אפריקה. הם אינם סוג מצוי בישראל. האשוח צומח לרוב באדמה גבוהה, על גבעות וצלע הר.

המין הגדל באגן מזרח הים התיכון נקרא אשוח קיליקי (Abies cilicica), המצוי בהרים של דרום טורקיה ולבנון. המין ככל הנראה גדל בחרמון בעבר יחד עם ערער ברושי, אך נכחד עקב כריתה. ישנן עדויות שגדל בתקופות קדומות בהרי ארץ ישראל.

==שימושים נפוצים==

מרבית מיני האשוח אינם מתאימים כעץ לנגרות, אך לעיתים עיסת תאית מקליפת האשוח משמשת בעץ לבוד.

רוב השימוש לעץ הוא כקישוט לגנים (במיוחד המין אשוח קוריאני) וכעצי חג מולד. ענפיהם הרבים ופקעות המחטים שלהם מאפשרות תליית קישוטים רבים בקלות, והיותם לא נשירים מפחיתה את הלכלוך בהכנסתם לבית.

==מינים==
שמות המינים המנויים מטה הם תרגומים מקורבים של השמות האנגליים. היות שהאשוח אינו סוג עץ הנפוץ בישראל, לא לכל המינים שם עברי רשמי.

לא כל המינים מובאים מטה, אלא רק מספר מהקבוצות הנפוצות באמריקה ובאירופה. לרשימה המלאה, ראו את הערך באנגלית.
עלווה של [[אשוח ענק]]
* בלזמאים - Balsamea (מרכז אסיה וצפון אמריקה, העדפה לאדמות גבוהות)
** אשוח פרייזר
** אשוח ריחני (Abies balsamea)
** אשוח תת-אלפיני (Abies lasiocarpa)
*** אשוח שעם (Abies lasiocarpa arizonica)
** אשוח סיבירי
** אשוח סכלין
** אשוח קוריאני
** אשוח כינגאן
** אשוח ויץ'
*** אשוח שיקוקו
אצטרובל של אשוח בולגרי, מפורק ושלם
* אשוחים גדולים (צפון אמריקה, מקסיקו, גוואטמלה. העדפה לגבהים מתונים)
** אשוח ענק (Abies grandis)
*** אשוח ענק פנימי (Abies grandis idahoensis)
** אשוח לבן (Abies concolor)
*** אשוח לבן של לאו (Abies concolor lowiana)
** אשוח אדום (Abies magnifica)
** אשוח דורנגו (Abies durangensis)
** אשוח מקסיקני (Abies mexicana)
** אשוח חליסקו
** אשוח גואטמלי
* אשוחיים (אסיה ומרכז אירופה)
** אשוח סיציליאני
** אשוח כסוף
** אשוח בולגרי
** אשוח יווני
** אשוח נורדי
*** אשוח טורקי
** אשוח סליסיאני

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ מילר
קטגוריה:סוגי מחטניים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1754
סיטי ג'ורנל

סיטי ג'ורנל (באנגלית: City Journal) הוא כתב עת רבעוני המוצא לאור בעיר ניו יורק על ידי מכון מנהטן לחקר מדיניות- קבוצת חשיבה (think tank) שמרנית שבסיסה בניו יורק, כתב העת מאופיין בקו ניאו שמרני.

מאמרי בכתב העת כוללים ניתוח סוגיות עירוניות (אורבניות) בעיקר מן העיר ניו יורק אך גם במטרופולינים אחרים בארצות הברית. מאמרים רבים בכתב העת תוקפים באופן עקבי את מדיניות הרווחה הליבראלית הנהוגה בערים הגדולות ומאשימים אותם ביצירת שכבה חברתית פרזיטית הגורמת לעליית הפשע והרחבת מעגל העוני. בנוסף כתב העת תוקף בהקשר האורבני את המיסוי הגבוה, השחיתות והבזבוז במנהל המוניציפלי וליקויים באכיפת החוק, בייחוד אכיפת החוק בעברות אלימות ופגיעה בסדר הציבורי. בתקופה בה שימש רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק היה כתב העת למשענתו האידאולוגית ברבות מן ההחלטות שקיבל ג'וליאני בתחום אכיפת החוק, מדיניות הרווחה, חינוך וייעול כללי של המערכת המוניציפלית. 

פרט למאמרים בנושאים אורבניים מפורסמים בכתב העת מאמרים בנושאים לאומיים ובינלאומיים כגון יחסי ארצות הברית והעולם האסלאמי, דת ומדינה בארצות הברית, פמיניזם, ורפורמות ברפואה הציבורית. במאמרים אלו שומר כתב העת על הקו הניאו שמרני- גינוי אויבי ארצות הברית בעולם האסלאמי תוך כדי תמיכה בישראל, תמיכה במשפחה המסורתית על חשבון המשפחה החד הורית, תמיכה בשוק החופשי והתנגדות למיסוי יתר וסבסוד. 

כתב העת נערך על ידי בראיין אנדרסון, לאחר שנערך מיסודו בשנת 1994 ועד שנת 2006 על ידי מיירון מגנט.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.manhattan-institute.org מכון מנהטן לחקר מדיניות]

קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
ולווט ריבולבר

ולווט ריבולבר (אנגלית: Velvet Revolver) הייתה סופרגרופ הארד רוק אמריקאית שקמה ב-2002 ופעלה עד 2008. שלושה מחברי הלהקה, הגיטריסט סלאש, הבסיסט דאף מק'אגן והמתופף מאט סורום, היו חברי להקת Guns N' Roses לשעבר. סולנה סקוט וילנד הוא סולן להקת הגראנג' סטון טמפל פיילוטס והגיטריסט דייב קושנר, שהיה חבר בלהקת וויסטד יות'.

הלהקה אחראית לכמה להיטים גדולים כמו "Fall To Pieces ", "Set Me Free" ו - " Dirty Little Thing"
כל הלהיטים האלו הם מאלבומם הראשון contraband שיצא בשנת 2004 וזכה להצלחה רבה.
בסוף חודש מרץ ותחילת חודש אפריל 2008, לאחר ריב מתוקשר של הסולן, סקוט וילנד, עם שאר חברי הלהקה, הוחלט על כך שווילנד יעזוב את הלהקה, והוא הצטרף מחדש ללהקה המקורית שלו סטון טמפל פיילוטס. עוד במהלך חודש אפריל זה, העלו חברי הלהקה אתר אינטרנט בו הם מציעים לסולנים מקצועיים וחובבנים כאחד לעבור אודישן לתפקיד סולן הלהקה.

לאחר שהתפרקה הלהקה סופית, אחרי מופע צדקה ב-2012 בה התאחדה עם וילנד, סלאש ומק'אגן הצטרפו חזרה ללהקת המוצא המקורית שלהם Guns N' Roses.

==חברי ההרכב בעבר==
* סלאש - גיטרה, טוקבוקס (2002–2012)
* דייב קושנר - גיטרות (2002–2012)
* דאף מק'אגן - בס, קולות רקע (2002–2012)
* מאט סורום - תופים, כלי הקשה, קולות רקע (2002–2012)
* סקוט וילנד - סולן, קלידים (2003–2008, 2012; נפטר 2015)

==דיסקוגרפיה==

* 2004 Contraband
* 2007 Libertad

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:Guns N' Roses
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2012
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2002
מיכאל גבריאל פרדרסדורף

ממוזער
מיכאל גבריאל פרדרסדורף (בגרמנית: Michael Gabriel Fredersdorf; 1708, גארץ, ברנדנבורג – 12 בינואר 1758, פוטסדם, אז בפרוסיה, כיום בברנדנבורג, גרמניה). התפרסם כחדרן ובן הלוויה, שעבד בשירותו של פרידריך השני מפרוסיה במשך הזמן הרב ביותר. השניים נפגשו כשפרידריך השני היה עדיין במאסר על ניסיון להימלט עם בן הלוויה הקודם שלו, האנס הרמן פון קאטה. פרדרסדורף היה מבוגר בארבע שנים מיורש העצר.

הן בני זמנם והן היסטוריונים מעריכים, שבין פרדרסדורף לפרידריך השני היה קשר הומוסקסואלי, אך אין ראיה חותכת לדבר. לאחר זמן יתאר וולטר את מערכת היחסים בספר הזכרונות שלו במילים אלה, "החייל הזה, יפה תואר, בנוי היטב, שגם ניגן בחליל, שימש לבדר את האסיר ביותר ממובן אחד." פרדריך מינה את פרדרסדורף לחדרנו, אחר למנהל התיאטרון המלכותי ולבסוף לקנצלר של פרוסיה. הצעד האחרון הזה הכה בהלם את הסנובים הפרוסים, כיון שפרדרסדורף היה יורש לאיכר אריס ותואר הקאנצלר היה כרוך בהקצאת נחלה.

פרדרסדורף ביקש להינשא, בסופו של דבר, מהלך ששם קץ לקסם שהילך על המלך. פרידריך כתב לו, "ערוך את טקס נישואיך היום ולא מחר, אם זה יתרום לשלומך ולרווחתך; ואם אתה מבקש לשמור ברשותך גם נער חצר קטן ומשרת קטן, אדרבא."

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלילנים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1708
קטגוריה:נפטרים ב-1758
בריגן

250px
בריגן (בנורווגית: Bryggen - "המזח" ובעבר Tyskebryggen - "המזח הגרמני") הוא רובע המשתרע בסמוך לרציף הצפון-מזרחי של נמל ברגן בנורווגיה (Vågen) והמתאפיין בבתי עץ שנבנו בתקופה בה הייתה העיר חברה בברית ערי ההנזה. הרובע שאורכו כ-150 מטר משתרע בין מזח הנמל לאוורגאטן (Øvergaten - "הרחוב העילי"), ושטחו 13,000 מ"ר. ברובע 61 בתי עץ שביניהם מעברים צרים וארוכים, חלקם מקורה. בריגן הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1979, וכיום הוא אזור בילוי שוקק חיים בעיר ואחד ממוקדי המשיכה שלה.

==היסטוריה==
מעבר צר בבריגן המוביל מהמזח לכיוון אוורגאטן
ברגן נוסדה בשנת 1070 וב-1343 הקימה ברית ערי הנזה עמדת סחר בבריגן (Kontor - קונטור) ששימשה לאחסון סחורות, בעיקר דגים מצפון נורווגיה ודגנים מרחבי אירופה, אך גם למגורים וכבתי מלאכה. בשיא פעילותו פקדו את בריגן כשישים ספינות בשנה, ולרובע היה מונופול על הסחר בחופיה הצפוניים והמזרחיים של נורווגיה, והוא שלט גם על הסחר באיי צפון האוקיינוס האטלנטי ובהם: גרינלנד, איסלנד, איי אורקני, איי שטלנד ואיי פארו. 

בבתי הרובע שנבנו מעץ לא הותקן חימום כדי למנוע אפשרות של פריצת שריפות. חימום הותקן רק בבתים האחוריים שהיו עשויים מאבן ושימשו כמשרדים וכמקום מפגש לסוחרים. למרות זאת פרצו במקום מספר שריפות ובשנת 1702 כילתה שרפה חלק גדול מהרובע. למרות זאת הבתים שופצו בכל פעם מחדש, וחלקם הגדול נצבע בצבעי אוכרה אופייניים המדמים את צבעם של בתי לבנים מאבן אדומה. 

לאחר מלחמת העולם השנייה ועם סיום הכיבוש הגרמני, החלו התושבים לכנות את הרובע בשם "בריגן" או "המזח" בלבד והשמיטו את שם התואר "הגרמני" שהיה צמוד לו קודם לכן. שרפה נוספת פגעה בחלקו הצפון-מערבי של הרובע ב-1955 ובאזור זה הוקם מוזיאון בריגן (Bryggens Museum) המציג שרידי מבנים מהמאה הראשונה לקיומה של העיר וממצאים שונים מימי הביניים. סמוך למוזיאון ניצבת כנסיית מריה בברגן (Mariakirken i Bergen) שנבנתה לראשונה במאה ה-12. בקצהו השני של הרובע שוכן המוזיאון ההנזאטי (Hanseatisk museum) הממוקם באחד מהבתים שנבנו לאחר השרפה ב-1702 והמציג את החיים בתקופת חברותה של ברגן בברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.bergen.kommune.no/hanseatisk_/ekstern/museum/ המוזיאון ההנזטי] 
* [https://web.archive.org/web/20050602023137/http://www.uib.no/bmu/ מוזיאון בריגן]
* [https://web.archive.org/web/20050224000042/http://www.bergen.kommune.no/byutvikling/bryggen.html מפת בריגן]
* [https://web.archive.org/web/20110525202916/http://www.norphoto.com/r/nor6.php תמונות מבריגן]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברגן
הנס-מרטין לינדה

הנס-מרטין לינדה (בגרמנית: Hans-Martin Linde; 24 במאי 1930 בוורנה גרמניה) הוא חלילן ונגן חלילית וירטואוז גרמני, המנגן בעיקר מוזיקה מתקופת הבארוק ומוזיקה עתיקה.
הוא גם מלחין, מעבד, עורך ומנצח.
לינדה כתב מספר ספרי הדרכה לחלילית ולחליל צד:

* "ספר הדרכה לחלילית" (Handbuch des Blockflötenspiels) משנת 1997
* המתודה המלאה לחלילית בפה
* המתודה המלאה לחלילית בדו
* תרגילים במפתח הצרפתי לחלילית
* תולדות חלילי-פיפל

===רשימת יצירות חלקית===
* Amarilli mia bella, recorder solo
* Music for a bird, Alto recorder solo
* Sonate in d (1961), Alto recorder and piano
* Sonata, Alto recorder and organ 
* Kinder-Suite, 3 recorders
* Music for two, recorder, guitar
* Musica da camera, recorder, guitar
* Trio, recorders
* Trio, Alto recorder, flute and harpsichord (piano)
* Four caprices, unaccompanied alto recorder or flute
* Miniatures, soprano recorder solo
* Jazzy tunes, recorder, piano
* Five studies, Alto recorder, piano
* Three Skizzen Alto recorder, violin and piano (harpsichord)
* Anspielungen, flute
* Concerto, recorder (alto, sopranoino and bass) and string orchestra
* Die Zahl ist nichts : Madrigal, mixed choir
* Fairy Tales, soprano, alto, tenor and bass recorder changing
* Fantasias and Scherzi, Alto recorder
* Musical Paintings, Alto recorder and piano
* Notabene, harpsichord
* Reminiscences, 4 recorders (ATTB)
* Sechs Eichendorff-Gesänge, mixed choir
* Serenade, soprano- or tenor recorder
* Serenata a tre, 3 recorders (SAT), guitar and cello (viola da gamba)
* Suite, 4 recorders (SATB)
* Una Follia nouva, Alto recorder
* Zwiegespräche, recorder (alto recorder, tenor recorder) and cello

כן ייסד ייסד את "לינדה קונסורט" (תזמורת בארוק) והוציא הקלטות רבות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלילנים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:נגני חלילית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1930
תחרותיות (רגש)

[[אצן במרוץ בגרמניה. תחרויות ספורט מעודדות תחרותיות גבוהה מצד המתמודדים.]]
המושג תחרותיות מתייחס ליצר הניצחון וההישגיות המלווה את האדם בהימצאו בתחרות. 

מספר צורות גילויה של התשוקה להיות ראשון במעלה הן כמספר הדרכים שהחברה מזמנת לאדם לשם כך.
לכן, אין זה משנה באיזה סוג של תחרות מדובר. כלומר, הן תחרות מעולם הספורט והן התמודדות על תפקיד נחשק בעולם העבודה ילוו בתחרותיות. שכן, תחרותיות היא אותו זרז לשאיפה לנצח.

==תחרותיות כתכונת אופי==
תחרותיות היא תכונת אופי נרכשת שמקורה בחינוך או השפעת הסביבה.
תחרותיות, בהיותה תכונת אופי, לרוב אינה מהווה מאפיין זמני ומזדמן, אלא סוג של קו מנחה המאפיין את שגרת חייו של המחזיק בה, והיא באה לידי ביטוי באופן רציף בחשיבתו, השקפת עולמו, תגובותיו ודרכי פעולתו. נתון זה רק מחזק את ההכרח הטמון בשליטה על יצר התחרותיות.

תחרותיות אינה תכונת אופי בריאה, אמנם כאשר אדם מקבל מוטיבציה להענות לאתגר אמיתי מול עצמו זה דבר מבורך, שלזכותה נזקפים הצלחותיו של אדם לאורך חייו. אך יצר התחרותיות שטבוע באדם, שהופך לתכונת אופי מתמדת, בהכרח גורם לו להשוואתיות מתמדת ומיותרת עם הסביבה שפוגת בו ובחברה, התחרותיות אינה מאפשרת לחברה להתקיים באופן בריא כי אלוף יש רק אחד, וכל השאר הם מפסידים, אין תוחלת לחברה שמטפחת אלופים.

==תחרותיות במשחק==
המשחק היא אחת הפעולות שבה התחרותיות יכולה לבוא לידי ביטוי באופן המביא לידי התרתה של מתיחות מחוץ למהלכם הרגיל של החיים.
התחרותיות במשחק מתוחמת במסגרת של הסכם הדדי, המגדיר את גבולותיו של הזמן והמקום, היא נערכת לפי כללים מסוימים וצורה מסוימת.
בהינתן כל אלו ניתן לבחור בכל פעילות שהיא, שכן עבור תכלית המשחק אין חשיבות לטיבו של המעשה הספציפי והתועלת המכוונת בו.

== ראו גם ==
* אלפי קון

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* הרצאה של ריצ'רד לבוי Rick Lavoie על שימוש בתחרותיות בחינוך - [https://www.youtube.com/watch?v=RIsvQAwbTfE חלק 1] [https://www.youtube.com/watch?v=xapfiMAqqz8 חלק 2] [https://www.youtube.com/watch?v=-cSk1buoXzs חלק 3] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התנהגות
המרחצאות הרומיים של באת'

המרחצאות הרומיים
הכניסה למרחצאות כיום
המרחצאות הרומיים של באת הם מתחם היסטורי בעיר באת' שבאנגליה, ושמה נובע מהם (bath באנגלית - מרחץ). המרחצאות, הפעילים מאז התקופה הרומית היו אתר תיירות פופולרי במהלך ימי הביניים. פופולריות האתר הגיעה לשיאה במהלך המאה ה-18 וה-19.

המרחצאות הוצגו בסדרת הטלוויזיה "שבעת פלאי עולם הטבעיים" כאחד מפלאי מערב בריטניה.

==מים חמים==
קיימים בעיר באת' שלושה מעיינות חמים. המרחצאות הרומיות נבנו סביב המעיין הגדול ביותר שספיקתו כ-1,250,000 ליטרים ביממה בטמפרטורה קבועה של 46.5 מעלות צלזיוס. המים מכילים 43 מינרלים.

==היסטוריה==
המעיינות הם מעיינות חמים, הפורצים בלחץ מבטן האדמה. טמפרטורת המים נעה בין 46 ל-83 מעלות צלזיוס. הקלטים היו הראשונים שהשתמשו במעיינות, והאמינו שמדובר במתנה של האלה המקומית סוליס שעבורה הוקם במקום מקדש. המרחצאות הוקמו אחרי הכיבוש הרומי של אנגליה בשנת 43 לספירה. על פי כתובת שנתגלתה במקום, ידוע כי הרומאים היו במקום בשנת 75 לספירה. הרומאים זיהו את האלה סוליס עם האלה מינרווה והקימו עבורה מקדש מצפון למעין, ומדרומו הם בנו שורת מרחצאות לטיהור ולריפוי. המעיין היה קדוש לרומאים והם עשו בו שימוש כפול. אתר תפילה שבמהלכה הושלכו למעיין תרומות לסוליס מינרווה, ומקור מים למרחצאות. במעיין עצמו איש לא שחה בשל קדושתו. מדרום למעיין נבנתה העיר הרומית "אקווה סוליס" - "המים של סוליס". בשל מיקום המעיינות בעיר הפכה עיר זו לאתר תיירות פופולרי החל מהמאה הראשונה ועד המאה החמישית (נסיגת הרומאים מאנגליה).

לאחר שהרומאים עזבו המקום ניטש. המקדש נחרב והמרחצאות התמוטטו ונקברו. במהלך ימי הביניים הייתה העיר אתר עלייה לרגל, בשל האמונה בתכונות הרפואיות של המעיינות. מעל המעיין הקדוש נבנה במאה ה-12 מרחץ המלך (King's Bath), ועולי רגל רבים הגיעו אל העיר בתקווה להירפא ממחלות שונות באמצעות שתיית המים ורחצה בהם.

שתיית מי המעיינות הפכה פופולרית במאה ה-18, ולצורך כך נבנה חדר המשאבה ליד מרחץ המלך. קווי הרכבת שנבנו והובילו אל העיר בתקופה זו הגבירו את זרם המבקרים באתר. בתקופה זו נבנו מבני האירוח הקיימים כיום על המעיינות על ידי האדריכל ג'ון ווד ובנו (שנקרא אף הוא ג'ון ווד). המבנה, שנבנה בסגנון נאו-קלאסי הכיל חדרי אירוח וחדרים למפגשים חברתיים. במהלך התקופה הוויקטוריאנית גברה הפופולריות של האתר, ושמנה וסולתה של לונדון נהגו להגיע לעיר באת' לנפוש בה, לשתות את מי המרחצאות (בשל האמונה בסגולותיהם הבריאותיות) ולהתרחק מזיהום האוויר הרב של לונדון. בשל הפופולריות הרבה של המרחצאות הורחבו המבנים תוך שמירה על הסגנון הנאו-קלאסי של המבנים. בשלהי המאה ה-19 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות והתגלו שרידי המרחצאות. בשנת 1897 נפתחו המרחצאות לקהל כמוזיאון ארכאולוגי.

כיום ידוע שמי המרחצאות מסוכנים לרחצה ולשתייה, בשל העובדה שהרומאים הובילו את המים אל מבני המרחצאות בצינורות עופרת. מרחצאות חדשים שנבנו בקרבת מקום מאפשרים רחצה במים שנשאבים מבטן האדמה שלא דרך הצינורות הרומאיים.

בשל חשיבותו ההיסטורית והתרבותית של מבנה המרחצאות, הוכרז המבנה כמבנה לשימור.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

* [https://web.archive.org/web/20080417175927/http://www.thatvideosite.com/video/3798 סרטון המתאר את המרחצאות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:באת': מבנים
באת'
באת', המרחצאות הרומיים של
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:מונומנטים רשומים
מצפה שלושת הימים

מצפה שלושת הימים לעת שקיעה
מצפה שלושת הימים היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הגדעונים, הנמצא בשומרון, ממזרח לעיר שכם.
[[בקעת הירדן ומזרח השומרון במבט ממצפה שלושת הימים]]
גובה המצפה 866 מטרים מעל פני הים. ממצפה זה ניתן ביום בהיר לראות את ים המלח, הכנרת והים התיכון, ומכאן שמו. יש האומרים בבדיחות הדעת, כי רק בשלושה ימים בהירים מאוד בשנה אפשר לראות ממנו את שלושתם, ומכאן שמו. בנוסף ניתן לראות מהמצפה את הר הסרטבה שבבקעת הירדן. הגישה למצפה היא דרך היישוב איתמר, כביש הגישה נסלל במימון משרד התיירות. לאחרונה נסלל כביש מזרחה שיתחבר לבקעת הירדן דרך כביש אלון (508). גבעות קרובות למצפה הן: גבעת ארנון, גבעת ינוח וגבעות עולם. צה"ל הקים במקום מגדל תצפית גבוה. המקום מרובה באבני בזלת, ככל הנראה היה שם בעבר הר געש.

==גלריית תמונות==
<gallery>
קובץ:מגדל שלושת הימים.jpg|מגדל שמירה של צה"ל במצפה שלושת הימים.
קובץ:איתמר01.jpg|מצבת קבר המיוחסת לגדעון, סמוך למקום.
</gallery>

==לקריאה נוספת==
*אל הארץ הטובה - בהוצאת יפה נוף - י. פוזן, ה'תשס"ו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השומרון: הרים
שלושת הימים
קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:רכס גדעונים
שימי ריגר

שמחה (שימי) ריגר (נולד ב-28 בינואר 1946) הוא כדורסלן עבר, מאמן עבר, ופרשן כדורסל ישראלי-אמריקאי של ליגת ה-NBA.

ריגר ידוע בעברית המאונגלזת אשר בפיו, בחוש ההומור שלו, באהדתו לניו יורק ניקס ולמכבי גדרה. כמו כן בולטת הקריאה שהפכה לסמלו המסחרי – "רק רשת".

== קריירה ==
ריגר נולד במנהטן שבניו יורק למשפחה אורתודוקסית. לאחר שסיים תואר בישיבה יוניברסיטי (במדיה גם שיחק כדורסל), עלה בשנת 1967 לישראל. שיחק כרכז במספר קבוצות כדורסל, בהן מכבי חיפה ומכבי פתח תקווה. בהמשך פנה לקריירת אימון ואימן בין השאר את הפועל גבת/יגור, מכבי חיפה, בית"ר תל אביב, מכבי חדרה, הפועל רמת גן, הפועל תל אביב, עימה העפיל לחצי גמר גביע קוראץ', והפועל ירושלים, איתה עלה לליגה הראשונה. במקביל, אימן ומאמן קבוצות נוער שונות.

החל משנות התשעים משמש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט. מפרשן בעיקר משחקי ליגת ה-NBA וכדורסל מכללות.

ב-1999 הופיע בסדרה "שמש", בפרק ה-16 של עונתה השלישית, שנקרא "הליגה למקומות עבודה".

בשנת 2013 השתתף בצילומי העונה השנייה של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר".

בשנת 2016 יצא ספרו האוטוביוגרפי "לא רק רשת" בשיתוף עם יוסי כהן, בפרויקט מימון המונים, באתר הדסטארט.

== משפחתו וחייו האישיים ==
שימי ריגר הוא נכדו של הרב שמחה זליג ריגר, דיין מבריסק וממקורבי רבי חיים מבריסק.

מנישואיו לניטה יש לו בת ושני בנים – אחד מהם הוא יונתן ריגר, המשמש ככתב התרבות של חברת החדשות.

==קישורים חיצוניים==

*
* 
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:מאמני הפועל ירושלים בכדורסל
קטגוריה:מאמני הפועל תל אביב בכדורסל
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי חיפה בכדורסל
קטגוריה:מאמני הפועל רמת גן בכדורסל
שימי ריגר
קטגוריה:משתתפי גולסטאר
קטגוריה:סגל ערוץ הספורט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:פרשני כדורסל ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קונקס סאות' סנטרל

קונקס סאות' סנטרל (דרום-מרכז) הייתה מפעילת רכבות קצרת-ימים בממלכה המאוחדת. החברה הייתה בבעלות קבוצת קונקס, והפעילה רכבות תחת שם המותג קונקס בין אוקטובר 1996 ועד אמצע 2001.

החברה הפעילה רכבות נוסעים ששירתו את המחוזות סארי, מזרח סאסקס ומערב סאסקס, וחלקים מהאפשייר. הרשת הייתה בעבר חלק מהאזור הדרומי של חברת הרכבות הלאומית בריטיש רייל, ורשת דרום-מזרח של החברה. לפני ההפרטה אזור הזיכיון שניתן לקונקס סאות' סנטרל נקרא נטוורק סאות'-סנטרל (רשת דרום-מרכז). רכבות החברה שירתו את תחנות הטרמינל הלונדוניות ויקטוריה ולונדון-ברידג' (גשר לונדון).

במקור הזיכיון נועד להמשיך עד 2006, אבל קונקס סאות' סנטרל איבדה את הזיכיון באוקטובר 2000. הזיכיון ניתן מאוחר יותר לחברת גו-ויה שתיתגה מחדש את הרשת בשם "סאת'רן" (דרומי).
==ראו גם==
* קונקס סאות' איסטרן
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חברות רכבות
קונקס סאות' איסטרן

קווי הרכבת בקנט, שרבים מהם הופעלו על ידי קונקס סאות' איסטרן
קונקס סאות' איסטרן הייתה מפעילת רכבות בממלכה המאוחדת. החברה הייתה בבעלות קבוצת קונקס, ופעלה בין 14 באוקטובר 1996 ל-9 בנובמבר 2003. החברה הפעילה שירותי נוסעים בדרום לונדון ובמחוז קנט. הרשת הייתה בעבר חלק מהאזור הדרומי של חברת הרכבת הלאומית בריטיש רייל, ומאוחר יותר רשת דרום-מזרח של החברה.

רשת הרכבות הדרום מזרחית העמוסה הפעילה רכבות לתחנות הטרמינל הלונדוניות ויקטוריה, צ'ארינג-קרוס וקאנון-סטריט, כאשר הרכבות לשתי האחרונות עברו דרך תחנת לונדון-ברידג'. החברה התפרסמה בכך שהבטיחה רכבות באורך 12 קרונות ברשת ללא אספקת חשמל מתאימה, בכך שגידרה תחנות כדי להוריד את מספר נוסעי החינם ורמת הוואנדליזם, ובכך שהיא ניסתה להתגבר על הגבלות ההעמסה על ידי הזמנת רכבות חדשות ללא תאי שירותים. (משך הנסיעה בקווים הפרבריים של החברה היה עד שעה, בקווים הבינעירוניים עד שעתיים)

הזיכיון נועד במקור להמשיך עד שנת 2011, אך ביולי 2003 הרגולטור הבריטי - רשות הרכבות האסטרטגית החליט לסיים את זיכיונה של קונקס סאות' איסטרן בסוף שנת 2003 עקב מה שהרגולטור כינה "ניהול פיננסי גרוע". קונקס סאות' איסטרן איבדה את הזיכיון בחצות של 8 בנובמבר 2003 כאשר שירותי הרכבות שלה הועברו לסאות' איסטרן טריינס (רכבות דרום-מזרחיות), חברה בת בבעלותה המלאה של רשות הרכבות האסטרטגית.

==ראו גם==
* קונקס סאות' סנטרל
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חברות רכבות
קטגוריה:אנגליה: רכבות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחבורה ציבורית
גברת דאוטפייר

גברת דאוטפייר (באנגלית: Mrs. Doubtfire) הוא סרט דרמה-קומי, המגולל את סיפורו של דניאל הילארד, המגולם על ידי השחקן רובין ויליאמס. הילארד הוא מובטל גרוש ואב לשלושה ילדים (נטלי, כריס ולידיה). הסרט מתאר את ניסיונותיו הנואשים להיפגש עם ילדיו על ידי התחזות לאומנת אנגלייה בשם "גברת דאוטפייר".

הסרט יצא בשנת 1993 והוא מבוסס על הרומן "מאדאם דאוטפייר" שנכתב על ידי אן פיין. הוא בוים על ידי כריס קולומבוס, ומלבד רובין ויליאמס מככבים בו גם פירס ברוסנן, סאלי פילד, רוברט פרוסקי והארווי פירסטיין. צלם הסרט היה דונלד מקאלפיין והמוזיקה נכתבה על ידי האוורד שור.

הסרט זכה ב-2 פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות סרט הקומדיה הטוב והשחקן הקומי הטוב שהוענק לרובין ויליאמס, כמו כן זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.

== עלילה==
מירנדה, אשתו של דניאל הילארד, גיבור הסרט ומדבב המתגורר בסן פרנסיסקו, מחליטה להתגרש ממנו. בית המשפט מעניק למירנדה משמורת על הילדים, ומרשה לדניאל לארח אותם רק בימי שבת. זאת מפני שדניאל לא עובד ומתגורר אצל אחיו. השופט קובע כי בעוד 90 יום תתעדכן ההחלטה בהתאם להתפתחויות. דניאל מסרב להשלים עם הגזרה שהטיל עליו בית המשפט, והוא מחליט להפר את פסק הדין ולפגוש את ילדיו בדרך לא שגרתית. הוא מתחפש לאלמנה אנגלייה בת 60 בשם "גברת דאוטפייר" ומתקבל לעבודה בבית גרושתו בתור השמרטפית. אחיו, שידוע כמומחה להכנת תחפושות, עוזר לו בהכנת התחפושת.
במסגרת תפקידו החדש מתנסה דניאל בעבודות בית כמו בישול וניקיון. כעבור זמן לא רב מגלים ילדיו הגדולים את סודה של ה"מטפלת" החדשה, אולם הם מחליטים לשתף פעולה עם אביהם ולשמור על סודו. כ"גברת דאוטפייר" מנסה דניאל בכל הזדמנות לשבח את בעלה לשעבר באוזני מירנדה, ובנוסף מנסה להשפיל את בן זוגה החדש, סטו, ולגרום לכך שיפרדו.

ההתחזות באה לסופה כאשר המשפחה יוצאת לארוחת ערב לכבוד יום ההולדת של מירנדה. באותו ערב ובאותה מסעדה יש לדניאל גם פגישה עסקית עם מנהל תחנת טלוויזיה. בערב זה נאלץ דניאל לתמרן ביו השולחנות ובין הזהויות שלו. בסופו של דבר מתגלה התרמית כאשר המסכה נושרת מפניו של דניאל במהלך תמרון היימליך שהוא מבצע בסטו. 

בתום 90 הימים מתקיים דיון נוסף בבית המשפט. השופט ששמע על מעלליו של דניאל מחליט שמעתה ואילך ביקורי הילדים אצלו יהיו תחת פיקוח. 

מירנדה לא מצליחה למצוא מחליפה ראויה לגברת דאוטפייר. יום אחד היא מגלה שגברת דאוטפייר מגישה תוכנית לילדים בטלוויזיה. מירנדה מגיעה לאולפן, מתנצלת בפני דניאל על העוול שנגרם לו, ומזמינה אותו לחלוק ביניהם את המשמורת.

== הפקות בימתיות ==
ב-2023 עלתה הפקה בימתית מוזיקלית לסרט בווסט אנד של לונדון, בכיכובו של השחקן האנגלי גבריאל ויק. בהפקה העכשווית הוכנסו גם בדיחות וחיקויים על בוריס ג'ונסון והנסיך הארי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://movies.walla.co.il/ts.cgi?w=/1296/@movies וואלה סרטים - גברת דאוטפייר]
* [http://www.third-ear.com/p_prod.aspx?id=23304 האוזן השלישית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1993
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט קומדיה או מוזיקלי הטוב ביותר
קטגוריה:קרוס-דרסינג בקולנוע ובטלוויזיה
קטגוריה:זוכי אוסקר: האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטים על גירושים
קטגוריה:סרטי סאלי פילד
קטגוריה:התחזות מגדרית בקולנוע
נובגורוד (מחוז)

מחוז נובגורוד (ברוסית: Новгородская область; תעתיק: נובגורודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי, כ-400 ק"מ דרומית למוסקבה.

המחוז הוקם ב-5 ביולי 1944.

מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 21 אזורים מוניציפליים וכן העיר נובגורוד הנחשבת לבעלת חשיבות מחוזית.

כ-64% משטח המחוז מכוסה ביערות.

==היסטוריה==
התיישבות רוסית באזור מוכרת מהמאה ה-7. החל משנת 862 היה האזור מרכז רפובליקת נובגורוד. השטח סופח לרוסיה בשנת 1478. מאז סיפוחה גדולתה של העיר והאזור פחתו מאוד.

==פוליטיקה==
המועצה המחוקקת היא הדומה המחוזית של נובגורוד.

המשרה הבכירה ביותר במחוז היא מושל מחוז נובגורוד, מושל המחוז הראשון היה מיכאיל פרוסאק שכיהן משנת 1991 עד 2007 עת מונה להיות לנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי הצפון-מערבי. במקומו מונה סרגיי מיטין, שכיהן עד שנת 2017 עת הודיע על התפטרותו. במקומו מונה אנדריי ניקיטין.

==כלכלה==
כלכלת המחוז מבוססת על מפעלי תעשייה רבים. בין היתר ניתן לציין ייצוא רמוצרי אלקטרונקה, חלקי מטוסים וכימיה שימושית. במחוז ממוקם מרכז ייצור של חברת Splat-Cosmetica שיהא בין המובילות ברוסיה באספקת מוצרי היהיאנה וקוסמטיקה לילדים.

==דמוגרפיה==
בערים מתגוררת כ-70% מאוכלוסיית המחוז. הרוסים מהווים כ-88% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את האוקראינים - כ-1.1%.

בעיר הגדולה - נובגורוד - מתגוררים כ-216 אלף תושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1944
נובוסיבירסק (מחוז)

מחוז נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирская область; בתעתיק: נובוסיבירסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז, הנמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הסיבירי, ממוקם בדרום סיביר המערבית. הוא גובל בקזחסטן. אוכלוסיית המחוז מונה כ -2,762,000 (נכון לשנת 2015), השטח - 177,756 קמ"ר. אורך האזור ממערב למזרח - 642 ק"מ, מצפון לדרום - 444 ק"מ.

בשטח המחוז עובר נהר האוב. המחוז מחולק ל-30 אזורים מוניציפליים ו-7 אזורים עירוניים. נובוסיבירסק היא מרכז התעשייה, התחבורה, המדע והתרבות הגדול ביותר ברוסיה, העיר השלישית באוכלוסיית המדינה אחרי מוסקבה וסנט פטרסבורג. זוהי גם בירת המחוז הפדרלי של סיביר.

==היסטוריה==
המחוז הוקם ב-28 בספטמבר 1937. האוכלוסייה המקורית של האזור - טטרים. התיישבות רוסית החלה בשנת 1695. התיישבות משמעותית החלה במאה ה-18.

במשך אלפי שנים, שטח אזור נובוסיבירסק, בשל מיקומו על גבול אזורי הטבע ואזורי התרבות (הטייגה הסיבירית והערבה האירואסית), מילא את התפקיד של אזור חיץ או אזור גבול של עמים שונים.

עם הקמת הרכבת הטרנס-סיבירית החל הפיתוח המואץ של האזור. במפגש של המסילה עם נהר אוב הוקמה עיירה נובוניקולאיבסק שעם הזמן התפתחה לעיר השלישית בגודלה ברוסיה ובירת המחוז.

==דמוגרפיה==

בערים מתגוררים כ-79% מאוכלוסיית המחוז. העיר נובוסיבירסק היא העיר השלישית ברוסיה. הרוסים מהווים כ-93% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין קהילה גדולה יחסית של גרמנים (כ-31 אלף, 1.1%) רובם הגיעו בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1959 התגוררו במחוז כ-80 אלף גרמנים.
==פוליטיקה וממשל==
בראש המחוז עומד מושל מחוז נובוסיבירסק שהוא גם ראש ממשלת המחוז.
==כלכלה==
בשטח המחוז התגלו מרבצים גדולים של פחם, נפט, גז טבעי, וטיטניום דו-חמצני. במחוז קיימת תעשייה כבדה מפותחת - בניית מכונות, מטוסים וציוד חשמלי. החקלאות האזורית מתמחה בגידול דגנים, תפוחי אדמה וירקות, גידול בקר חלבי, וגידול עופות.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

נובוסיבירסק
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
בגרות מינית

בגרות מינית היא השלב בהתפתחותו של אורגניזם שבו הוא מסוגל להתרבות. אצל האדם קרוי המעבר לשלב זה בשם התבגרות מינית.

מרבית הרב-תאיים אינם מסוגלים להתרבות מיד עם לידתם, ובהתאם למינם (במשמעות הטקסונומית של מושג זה) עוברים ימים, שבועות ואף שנים עד שהם הופכים למסוגלים להתרבות, כלומר מגיעים לבגרות מינית. אצל היונקים, מינים המגיעים לבגרות מינית בגיל מבוגר יותר ונגמלים מהוריהם בשלבים מאוחרים יחסית הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה k, המקבילה להשקעה באיכות, בעוד שהמינים המגיעים לבגרות מינית בגיל צעיר יותר הם לרוב בעלי אסטרטגיית רבייה r, המקבילה להשקעה בכמות. ברבייה מסוג זה, הצאצאים לרוב מוכנים ומפותחים מספיק כדי לרוץ ולפעול לבדם, ואינם נתמכים בהוריהם לפרק זמן ארוך או בכלל.

בגרות מינית מתבטאת בהתפתחותם של איברי הרבייה ובייצורם של תאי רבייה. היא עשויה להיות מלווה בשינויים נוספים במבנה גופו של האורגניזם, שינויים המבדילים את האורגניזם הבוגר מהבלתי בוגר. שינויים אלה קרויים סימני מין משניים, והם מגבירים, בדרך כלל, את עוצמתה של הדו-צורתיות הזוויגית. דוגמה: קודם להתבגרות המינית, לילדי האדם חזה שטוח, אבל לנשים בוגרות יש שדיים, בעוד שלגברים בוגרים - אין.

בגרות מינית קשורה פעמים רבות לגיל, אולם לא תמיד. אליגטור, למשל, נחשב לבוגר מינית כאשר הוא מגיע לאורך של מטר ושמונים סנטימטרים או יותר. כאשר הבגרות המינית קשורה לגיל, ישנם מינים שבהם שני הזוויגים מגיעים לבגרות מינית באותו הגיל, ואחרים שבהם יש הבדל בין הזוויגים. בארנבת המצויה, למשל, הנקבה והזכר מגיעים לבגרות מינית בגיל 8 חודשים, ואילו בצבי ג'ירפי הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, והזכרים - בגיל שנה וחצי.

לאחר הגעה לבגרות מינית, יש אורגניזמים ההופכים לבלתי פוריים בהמשך התבגרותם, ויש אף המשנים את מינם.

לבגרות מינית אצל בני האדם יש כמה סימנים: אצל נערות מופיע המחזור החודשי, צומח שיער גוף והשדיים מתפתחים. אצל נערים מתארך הפין וגם להם צומח שיער גוף.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רבייה מינית
אומסק (מחוז)

מחוז אומסק (ברוסית: Омская область; תעתיק: אומסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בדרום סיביר המערבית בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. המחוז גובל עם קזחסטן. בשטח המחוז עובר הנהר אירטיש.

המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934.

מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-32 אזורים מוניציפליים.

==התקופה העתיקה==
על פי נתונים ארכאולוגיים, התיישבות באזור החלה כבר לפני 14,000 שנה. בתקופה הניאולתית חיו באזור ציידים ודגים. לפני 3,000 שנה החל להתפתח באזור גידול חיות.

==דמוגרפיה==
כמחצית מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה אומסק (מעל מיליון תושבים). בערים מתגוררים כ-74% מאוכלוסיית המחוז. רוב האוכלוסייה מרוכזת סביב התוואי של הרכבת הטרנס-סיבירית ולאורך הנהר אירטיש.

הרוסים מהווים כ-86% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך יש לציין את הקזחים (כ-4%), האוקראינים (כ-2.7%) והגרמנים (כ-2.7%). אוכלוסייה גרמנים הגיע למחוז בעקבות גירושם במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-100 אלף גרמנים.

התיישבות רוסית באזור החלה בשנת 1717.

==כלכלה==
בשטח המחוז קיימים שדות נפט וגז טבעי. הכלכלה מתבססת על ענפי תעשייה כבדה ובמיוחד פטרוכימיה ובניית מכונות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
אומסק
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
ונסן לה שאפל

וַנסַן לָה שְאפֶּל (בצרפתית: Vincent La Chapelle) (נולד בשנת 1690 או 1703, מת ב-1745) היה שף צרפתי שעבד בחצרות פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד, וילם הרביעי, הנסיך מאורנג', ולבסוף בחצרה של מאדאם דה פומפדור, מאהבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.

לה שאפל ידוע בעיקר בזכות ספר הבישול שחיבר, "הבישול המודרני" (Le Cuisinier moderne), שיצא לאור לראשונה ב-1733 כשעבד עבור הרוזן מצ'סטרפילד, ושנתיים מאוחר יותר פורסם גם בצרפתית. הספר טבע לראשונה את המונח "נובל קוויזין", אם כי זה שינה את מובנו מאז. לספר הייתה השפעה עצומה על הבישול של המעמדות העליונים באנגליה. הוא הושפע חלקית מספר בישול שקדם לו, Le nouveau cuisinier royal et bourgeois, של פרנסואה מסיאלו.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Larousse Gastronomique, president of gastronomic comitee: Joel Robuchon, Clarkson Potter, Random House, New York, 2001, p. 662.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kb.nl/webexposities/smaakmakers-5-eeuwen-kookboeken/de-achttiende-eeuw/le-cuisinier-moderne הבישול המודרני] - תיאור בהולנדית עם תמונת השער המקורי
* [https://web.archive.org/web/20070926224412/http://www.historicfood.com/Quinces2Recipe.htm חבושים] מתכון של לה-שאפל (אנגלית)
* [http://perso.orange.fr/capso/tartecitron.html טארט לימונים] מתכון של לה-שאפל (צרפתית)

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:נפטרים ב-1745
יוסף רום

יוסף רום (2 בספטמבר 1932 – 19 בנובמבר 1997) היה פרופסור להנדסה אווירונאוטית בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון וחבר הכנסת מטעם הליכוד. בשנת 1976 זכה בפרס ישראל לטכנולוגיה ולהנדסה.

== ביוגרפיה ==
יוסף רום נולד כיוסף רובינוביץ' בוורשה שבפולין ועלה לארץ ישראל ב-1935. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א' בתל אביב. אחר כך למד הנדסת מכונות והנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו, וקיבל דוקטורט בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדינה בשנת 1957.

לימד בפקולטה להנדסה אווירונאוטית של הטכניון וכיהן כדיקן הפקולטה. ב-1974 התמנה למופקד הקתדרה ע"ש ליידי דייוויס לאווירודינמיקה ניסויית. הרבה לפרסם מאמרים מדעיים בכתבי עת מקצועיים. היה יועץ למערכת הביטחון ודחף לייצור ישראלי של מערכות נשק מתוחכמות. בשנים 1970–1972 עמד בראש מינהלת נקבות הרוח והמעבדות האווירודינמיות.

===פעילות פוליטית===
אחרי מלחמת יום הכיפורים הזהיר בעיתונות נגד התחמשות גרעינית של מצרים, בסיוע ארצות הברית, והיה מהפעילים נגד הנסיגה בסיני.

באוגוסט 1976 הצטרף לתנועת החרות ושמו עלה כמועמד להתמודד על ראשות עיריית חיפה.

רום כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בשנים 1977–1988, מהכנסת התשיעית ועד לתום כהונתה של הכנסת העשירית. לאחר המהפך היה יו"ר הצוות להעברת הממשל ולייעול עבודת הממשלה.

בכנסת היה רום מתומכי המשך פיתוח האריה ופיתוח נשק בישראל בהיקף נרחב יותר ומתומכי הקמת התנחלויות.

===משפחתו===
נפטר בחיפה. אשתו, יעל רום, הייתה הבוגרת הראשונה של קורס טיס במסגרת צה"ל. לזוג שלושה ילדים: בתם, ורד רום-קידר, היא פרופסור למתמטיקה, שהייתה ראש המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע בין השנים 2014 ל-2016; בתם השנייה, דלית רום שילוני, היא פרופסור לחקר המקרא באוניברסיטת תל אביב; בנם, רמי רום, הוא בעל תואר דוקטור לכימיה ועורך פטנטים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של אילינוי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:סגל הטכניון: הנדסת אווירונאוטיקה וחלל
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:זוכי פרס ישראל להנדסה
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:חברי כנסת זוכי פרס ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
ארנון גפני

ארנון גפני (14 ביולי 1932 - 13 באוגוסט 2015) היה כלכלן ישראלי ונגיד בנק ישראל השלישי.

==ביוגרפיה==
ארנון גפני נולד ב-1932 בתל אביב, בן יחיד להוריו. מצד אביו היה דור חמישי בארץ. האב, שמחה גפני (וינברג), היה פקיד מכס ובשנות ילדותו של גפני נדדה המשפחה בעקבות תפקידיו אל חיפה, ירושלים, ראש הנקרה ולאחר מכן חזרו לתל אביב ואל חיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בגמנסיה הרצליה בתל אביב וסיים בבית הספר הריאלי בחיפה. לימים היה אביו מראשוני משרד האוצר, מנהל אגף המכס והבלו והממונה על הכנסות המדינה, ולאחר מכן היה יושב ראש בנק הדואר.

בתקופת לימודיו בתל אביב ערך גפני את עיתון בית הספר בשם "אור וצל". עם גמר לימודיו ב-1950 התגייס לצה"ל אך לאחר זמן קצר בלבד זכה במלגה שהעניק משרד החינוך ללימודים גבוהים בניו יורק. הוא סיים ב-1954 את חוק לימודיו לתואר הראשון בכלכלה ומדע המדינה בקולג' בארט, מוסד שהתנהל בשיתוף התלמידים ובמסגרתו נבחר גפני ליושב ראש הגוף המנהל. בשובו לישראל שירת בשנים 1954–1957 כעוזר של היועץ הכספי לרמטכ"ל בדרגת סגן. בתוך כך סיים ב-1957 את לימודי התואר השני בסטטיסטיקה וכלכלה במכון פאלק של האוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיו באמריקה היה חבר החוג הדרמטי ובארץ למד משחק בהנחייתו של צבי פרידלנד. בתקופת לימודיו בירושלים עבד כקריין ב"קול ישראל".

ב-1958 הצטרף לעבודה ככלכלן באגף התקציבים במשרד האוצר והיה ממונה על תקציב משרד התחבורה וחבר הוועדה שהמליצה על הקמת רשות הנמלים. עם הקמתה של הרשות ב-1961, עבר לעבוד בה בתפקיד ראש אגף הכלכלה והמסחר. בשנים 1967–1970 היה מנהל נמל אשדוד ולאחר מכן חזר למשרד האוצר והיה הממונה על התקציבים (1970–1975) ומנכ"ל המשרד (1975–1976). ב-1972 כממונה על אגף התקציבים באוצר עמד גפני בראשות ועדה בין משרדית לנושא קצב הגידול הרצוי בירושלים. המלצתה המרכזית של הוועדה הייתה להאיץ את הבנייה עבור יהודים. המלצה זו אומצה על ידי ממשלת גולדה מאיר כמדיניות התכנון לבירה.

ב-1976, לאחר מעצרו של אשר ידלין, מונה לנגיד בנק ישראל, תפקיד בו כיהן עד 1981 במהלך כהונתם של ארבעה שרי אוצר. ועדת בייסקי קבעה כי על תקופת כהונתו מוטלת האחריות על ראשיתו של הוויסות והיעדר המענה המערכתי שניתן לו.

לאחר פרישתו מבנק ישראל עסק במשך שנתיים בשווייץ במיזמים של הברון אדמונד ליאופולד דה רוטשילד לקידום שיתוף פעולה עם מצרים ולמימוש "תוכנית מרשל" לסיוע כלכלי ופיתוח אזורי במזרח התיכון, תוכנית שאותה הציג ב-1979 בתפקידו כנגיד הבנק המרכזי. ב-1983 מונה למועצת המנהלים של בנק כללי, שבשליטת משפחת רוטשילד, ונבחר לתפקיד סגן יו"ר הדירקטוריון ויו"ר הוועד הפעל של הבנק.

ב-1985 נתבקש על ידי הממשלה להגיש את המלצותיו בתחום פריקת פחם בישראל. בשנים 1986–1989 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של קונצרן "כור". במשך יומיים באוגוסט 1987 הוחזקו גפני ובכירי "כור" נוספים כבני ערובה במפעל סולתם, כאשר העובדים התבצרו במקום.

פעל כדירקטור בחברות ישראליות אחדות, ובהן איי די בי חברה לאחזקות וחבר ועדת ביקורת של חברת העובדים. בפעילותו הציבורית, עם פרישתו משירות המדינה צורף לחבר הנאמנים של בית לוחמי הגטאות ועמד בראש ועדה להנצחת זכרם של יצחק צוקרמן וצביה לובטקין.

היה נשוי לד״ר מירה ארשבסקי, חוקרת בתחום חקר הסרטן, ואב לשלושה. לאחר גירושיהם חי בזוגיות עם צפרא אריאן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לי משרד האוצר
קטגוריה:נגידי בנק ישראל
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:הממונים על התקציבים
קטגוריה:אישים הקבורים בקריית ענבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אביב לביא

אביב לביא (נולד ב-9 באוגוסט 1967 ברמת גן) הוא עיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
אביב לביא הוא בנו של הצייר רפי לביא. למד בבית ספר גורדון בתל אביב, בתיכון עירוני ה', וסיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את שירות המילואים עשה ככתב צבאי בשבועון "במחנה".

לביא החל את דרכו העיתונאית במוסף הספורט של המגזין "העיר" בשנת 1989.

החל משנות ה-90 ועד לשנת 2010 שימש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט במשחקי כדורסל נשים וגברים והגיש בערוץ את המגזין "חמישיות" יחד עם שימי ריגר ועפר שלח, הוא שימש ככתב מגזין ומבקר תקשורת בעיתון "הארץ" עד לשנת 2004.

שימש ככתב לענייני איכות הסביבה במעריב בין השנים 2007-2011 במרץ 2013 חזר לכתוב בעיתון.בתור פרשן.

בעבר כתב טור שבועי למוסף "דיוקן" של העיתון מקור ראשון.

באמצע העשור השני של המאה ה-21, הוא כותב טור שבועי בנושאי סביבה ופוליטיקה באתר mako, וכותב גם באתר "זמן ישראל".

בעבר הגיש והיה עורך התוכנית "זה הזמן" בהגשת עמנואל רוזן בערוץ 10.

מגיש בגלי צה"ל, יחד עם לינוי בר-גפן ונעמי רביע, את "יהיה בסדר", מגזין יומי בנושאים חברתיים וסביבתיים.

ב-2002 השתתף בכתיבת הספר "מאיפה משתין הדג" שליקט 2,000 שאלות טריוויה שהופיעו ב"העיר". ב-2007 יצא לאור "המדריך הישראלי לאוכל אורגני" שחיבר עם אשתו, שירי כץ. באותה תקופה שימש גם כמראיין בתוכנית "הפירמה" בערוץ HOT בידור ישראלי בה מראיינים אנשי תקשורת משפיעים בראיון אחד על אחד.

לביא מעודד את תנועת המזון האורגני, וכתב גם על כך במעריב. כמו כן הוא מציף בשידוריו מחדלים סביבתיים.

זכה בפרס פראט לשנת 2009 לאנשי תקשורת העוסקים בנושאי סביבה.<ref></ref> זכה בפרס השדר המצטיין של אגודת העיתונאים בתל אביב לשנת 2017.

==חיים אישיים==
מתגורר עם בת זוגו שירי כץ ושלושת ילדיהם בתל אביב. מנהל אורח חיים טבעוני.

==ספריו==
* מיכל שרון ואביב לביא, מאיפה משתין הדג, הוצאת בבל, 2002
* שירי כץ ואביב לביא, המדריך הישראלי לאוכל האורגני, הוצאת כנרת, 2007

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nrg.co.il/gevanew/owa/MORE.OPINIONS?pWriterID=3107010 הטורים של אביב לביא], באתר nrg מעריב
* [http://www.mako.co.il/video-blogs-aviv-lavi הטור השבועי של אביב לביא], בערוץ הדעות של אתר mako
* 
* [http://glz.co.il/1097-8138-he/Galatz.aspx יהיה בסדר], אתר התוכנית בגלי צה"ל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:סגל ערוץ הספורט
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:סגל העיר
קטגוריה:סגל זמן ישראל
קטגוריה:זוכי פרס פראט
קטגוריה:פרשני כדורסל ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:טבעונים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
שחפית

[[שחפית ים]]
שַׁחֲפִית (שם מדעי: Sterna) הוא סוג של עופות ממשפחת השחפיתיים. המינים הנכללים בסוג זה הם השחפים הגדולים השוכנים באזורי החופים. הסוג כלל בעבר את כל מיני השחפים ה"לבנים", אך לאחר השוואת רצפי דנ"א מיטוכונדריאלי נקבע כי קבוצת השחפים הללו היא פרפילטית.

חלק מהמינים שהיו בסוג עברו לסוגים סטרנולה או שחפית חומת-גב.

===מינים===
* שחפית פורסטר (Sterna forsteri)
* שחפית טרודו (Sterna trudeaui)
* שחפית ים (Sterna hirundo)
* שחפית ורדרדת (Sterna dougallii)
* שחפית לבנת חזה (Sterna striata) – נפוצה בניו זילנד
* שחפית סומטרה (Sterna sumatrana)
* שחפית דרום אמריקאית (Sterna hirundinacea)
* שחפית אנטארקטית (Sterna vittata)
* שחפית קרגלן (Sterna virgata) – מצויה בעיקר באיי קרגלן
* שחפית הקוטב (Sterna paradisaea)
* שחפית נהרות (Sterna aurantia)
* שחפית שחורת חזה (Sterna acuticauda)
* שחפית שוניות (Sterna repressa)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שחפיתיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758