אשרי הגפרור

כתב ידה של חנה סנש (שמור בבית לוחמי הגטאות)]]
"אשרי הגפרור" לצד דמותה של [[חנה סנש כפי שמופיע בתבליט קיר שיצר גרשון קניספל ביד חנה]]
"אַשְׁרֵי הַגַּפְרוּר" (או "אַשְׁרֵי" – כמילות הפתיחה; במקור ללא כותרת) הוא שיר קצר מאת חנה סנש, שנכתב ביוגוסלביה ב-2 במאי 1944, כחודש לפני שחצתה את הגבול להונגריה. זהו השיר האחרון, שחיברה סנש כאדם חופשי. השיר, שהיה לסמל לרוח ההקרבה של לוחמי המחתרות הארצישראלים, הוא אחד משני השירים המוכרים ביותר של המחברת (לצד "הליכה לקיסריה").

==נסיבות כתיבת השיר ופרסומו==
חנה סנש, ילידת הונגריה, עלתה לארץ ישראל ב-1939 והצטרפה לקיבוץ שדות ים. ב-1943, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדבה לצבא הבריטי והצטרפה לקבוצת צנחנים שנועדו לצנוח על אדמת אירופה.

בראשית חודש מאי 1944 שהו סנש בת ה-23 וחבריה הצנחנים ראובן דפני ויונה רוזן שני לילות בכפר סרדיצה שבקרואטיה, יוגוסלביה, והמתינו לקראת חציית הגבול להונגריה. בכפר פגשו השלושה בפרטיזנית יהודייה, חברה לכיתה של דפני, שהצטרפה לקומוניסטים בעוד הוא פנה לציונות. לימים כתב דפני על הפגישה:

המפגש היה נרגש, ומילות הסיום של הצעירה נחרטו בלבה של סנש: "הנה אתם יצאתם, הגשמתם וחזרתם לעזור בעוד שאני, הפרטיזנית, נשארתי בעיניהם יהודייה מלוכלכת". המפגש – פגישה בין לוחמים יהודים הנאבקים בנאצים, פגישה שעלו בה תחושות של קרבה ושל גורל משותף – הותיר בה רושם עז והיווה את ההשראה לכתיבת השיר.

יום-יומיים לפני שהייתה אמורה לעבור את הגבול מסרה סנש את השיר לדפני בצירוף בקשה, שאם לא תחזור - ימסור את השיר לחברים בשדות ים. על פי עדותו של דפני, הוא זרק תחילה את פיסת הנייר שעליה היה כתוב השיר, מכיוון שלא העריך נכונה את חשיבותו ומשום שסבר שזה אינו הזמן לכתיבת שירים. לאחר זמן קצר התחרט, חזר ואסף אותו.
באמצע חודש ספטמבר הגיע לארץ ישראל הצנחן אריה פיכמן עם השיר, ובתוך זמן קצר הוא נדפס בעמוד הראשון של "דבר הפועלת" תחת הכותרת "חברה שיצאה בשליחות מיוחדת כתבה שורות אלו לפני צאתה". למעשה, פורסם השיר בארץ עוד לפני שחנה סנש נרצחה בכלאה בבודפשט ב-7 בנובמבר 1944.

השיר הוקרא באפריל 1945 בכנס של הקיבוץ המאוחד, ובאוגוסט אותה שנה הוזכר על ידי משה שרת בנאומו בפני כינוס ציוני עולמי בלונדון.

==מבנה, תוכן ופרשנות==
השיר בנוי מבית אחד בן ארבע שורות. זהו שיר מעגלי – השורה הפותחת את השיר זהה לזו החותמת אותו. כל ארבע השורות מתחרזות.

השיר עושה בלשון המקרא שימוש המעניק לה (כמו ב"הליכה לקיסריה").

עזה צבי, במאמר על יצירות בספרות העברית העושות שימוש בביטוי "אשרי", כותבת:
:חנה סנש מוסיפה את החוליות שלה לשלשלת אשרי בשיר "אשרי הגפרור". גם אצלה ארבע שורות הפותחות ב״אשרי״, אך אין בתים מאחורי השורות, והמלה ״כי״ אינה מתייצבת מול ״אשרי״ לנַחֵם. ארבע שורות חשופות לאש, למר המוות, ולעינויים שיבואו לפניו. האם הייתה למעוני האינקוויזיציה, לאנוסים העולים על המוקד – תפילה מיוחדת? כאן בשיר יש אש השליחות, או אולי תפילה שלאחרי – אך ללא האל הנוקם והנורא שבברכת מקדשי השם ובתפילת האשכבה לשרופים על קידוש השם.

לדעת מרים ילן-שטקליס,
:בשירה הקטן הזה עולה חנה סנש לדרגה שירתית שגיבה. ושוב, שיר זה כמו כל יתר כתביה – אין לבנו מרשה לנו לראותו כיצירה אמנותית בלבד. שיר זה בשבילנו הוא יותר משיר.

ויצחק טבנקין קובע:
:השורות של ״אשרי הגפרור״ – הן אלו שורות של פתגם! פתגם הוא ביטוי מגובש של לשון, דרגה גבוהה של יצירה. פתגם הוא מעין שירה מרוכזת, קצרה ומבטאה – ובהיותו כזה הוא הופך לפתגם-עם.

לדברי עוזי שביט, בשיר זה סנש "כמו סיתתה לשלמות אחת את תמצית אמונתה האנושית והציונית".

==תרגומים==

השיר תורגם פעמים מספר לאנגלית; התרגום הראשון, מאת מרי סירקין (1946), הוא גם המקובל ביותר.

כמו כן, הוא תורגם ליידיש על ידי המשורר ה' גוֹלדובסקי (1947).

==לחנים==

לשיר שני לחנים. הלחן הידוע יותר הוא של דוד זהבי (5 במרץ 1946), שהלחין את השיר לבקשת משה ברסלבסקי; לחנו זכה לביצועים רבים.
לחן נוסף הוא מאת אברהם דאוס.

אריאל הירשפלד רואה בשיר בלחנו של זהבי שיר לכת חזק וקודר שעיקרו חרדתו של השורד בעולם של מלחמה.

==אזכורים, הנצחה והשפעה==

השיר, שהיה לסמל לרוח ההקרבה של לוחמי המחתרת, זכה לפרסום רב ביישוב העברי בארץ ישראל. במהרה הוא הפך, לצד "הליכה לקיסריה", לחלק מהרפרטואר המוזיקלי ומההווי החברתי של תנועות הנוער בישראל, והוא מושמע בטקסי יום השואה בישראל.

לדברי צביקה דרור, "השיר הושר כתפילה על ידי אנשי הפלמ"ח. [...] [יצחק] שדה היה מזמזם את השיר כששפתיו נרעדות קימעה".

שם השיר שימש כשם ספרה של הסופרת האמריקאית מרי סירקין על חייה של חנה סנש (1947); כשמו של מחזה שכתב אביגדור המאירי על חנה סנש (תשי"ט 1958); וכן של סרט תיעודי של רוברטה גרוסמן על חייה של סנש (2008).

המשוררת היהודייה-הונגרייה מלכה נשר חיברה לזכרה של סנש את השיר "הגפרור המאושר".

השיר מאוזכר בשיר מאת דליה רביקוביץ (""אשרי הגפרור הקטן / שיצית לפתע חַיָּל ביחידת עלית").

ב-1976 יצר גרשון קניספל קיר אמנותי בכניסה לחדר האוכל בקיבוץ יד חנה המשלב את דמותה של חנה סנש והשיר.

על פי ההיסטוריונית יהודית תידור באומל, השיר היה "לסמל הפיוטי של הפעילות היישובית באירופה בתקופה השואה". כיום מזוהה השיר בישראל עם יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

השיר נכלל בסידור התפילה של כמה זרמים ביהדות ארצות הברית, בהם היהדות הרפורמית (המתקדמת) והיהדות הרקונסטרוקטיבית (היהדות המתחדשת).

ח"כ צבי האוזר מסיעת דרך ארץ נשא ב-11 במאי 2020 נאום במליאת הכנסת, לציון 75 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית, ציטט את שירה של חנה סנש "אשרי הגפרור" והוסיף בדבריו<ref></ref>:

== לקריאה נוספת ==
* עדנה בר-אילן, "להוראת "אשרי הגפרור" מאת חנה סנש", עלון למורה לספרות, 2 (תשמ"ג), 41–44.

== קישורים חיצוניים ==

* ראובן דפני, , 1990, ארכיון מפלגת העבודה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1944
קטגוריה:יצירות שהתפרסמו לאחר מות מחבריהן
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דוד זהבי
קטגוריה:שירי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שירים על השואה
קטגוריה:חנה סנש
קטגוריה:ציונות בתרבות