ז'ול ז'אנן

ז'ול גבריאל ז'אנן (בצרפתית:Jules Gabriel Janin; 16 בפברואר 1804 – 19 ביוני 1874) היה סופר ומבקר ספרות צרפתי. מכונה "נסיך הבקורת".

==קורות חייו==
===ילדות וצעירות===
ז'ול ז'אנן נולד ב-1804בסנט אטיין כבן של עורך דין. 
הוא זכה לחינוך טוב, בהתחלה בעיר לידתו, ואחר כך בתיכון לואי הגדול בפריז
בצעירותו שימש כפקיד זוטר במשרד העורך דין גיונה-מרוויל, בו זמנית עם אונורה דה בלזק. אחר כך היה לעיתונאי ועבד ב"רבו דה פארי" , רבו דה דה מונד לה פיגרו ו"לה קוטידיין" La Quotidienne. הוא נמנה עם מייסדי "רבו דה פארי" ו"ז'ורנל דז אנפאן" .

===הקריירה כסופר וכמבקר===
ב-1829 התפרסם ברומן שלו, L’Âne mort et la femme guillotinée (החמור המת והאישה שגמרה בגיליוטינה), פרודיה של הספרות המקברית מתקופתו. ב-1831 פרסם את הרומן "La Confession" (הווידוי), פחות מעמיק אך כתוב בסגנון משובח, ואת "Barnave" שבו כיוון את חיציו נגד משפחת אורליאן. 
הפיליטונים שלו זכו לפופולריות רבה בזכות אופיים המשעשע והעוקצני. עבורו קטעים אלה לא היו אלא תירוץ לכתוב עם נושאים שונים ומשונים, לעיתים קרובות אישיים מאוד. 
עם זאת מאמרי הביקורת שלו חסרו קוהרנטיות ושיטה בקורתית עקבית. 

בפברואר 1831 התמנה לעורך בעיתון L'Artiste ובהמשך היה למשך ארבעים שנה מבקר תיאטרון בעיתון "ז'ורנאל דה דבא ("Journal des débats"} שם נשאר לעבוד למשך ארבעים שנה. הוא צידד בדרך כלל בזרם הרומנטי וזכה לכינוי "נסיך המבקרים". 
יצירתו הייתה רחבה למדי. פרט לבקורת, היא כוללת רומנים, נובלות, סיפורים, פיליטונים, כתבים פילולוגיים, שירים, כתבי פילוסופיה ומוסר, פנזטיות פרדוקסליות והומוריסטיות, סיפורי מסע, ביאורים, ביוגרפיות ותרגומים (למשל מהורטיוס וורגיליוס). היה מבוקש על ידי מו"לים עבור כיתבת הקדמות לספרים וכותרות בדפוס בלט בספרים מאויירים.
הוא אסף חלק ממאמריו בקובץ שאותו כינה "ההיסטוריה של הספרות הדרמטית בצרפת" (1858-1853). האשימו אותו שהסכים לקבל ממחזאים דמי שוחד - בערך 8000-6000 פרנק - תמורת בקורות חיוביות בעיתון.
בין היתר הוא כתב את מילות הקנטטה " Le Chant des chemins de fer" ("שיר מסילות הברזל") שאותה הלחין עמיתו לעיתון, המלחין ומבקר המוזיקה הקטור ברליוז. 
עם כתביו של ז'אנן נמנה - ב-1861 - Fin d'un monde et du neveu de Rameau "סופו של עולם ושל אחיין של ראמו" שנכתב כמעין "המשך" לספרו של דני דידרו", "האחיין של ראמו". הצטיין בו בבקיאותו לגבי שלהי המאה ה-18. 
על אף תמיכתה של הברונית רוטשילד, נחשב וולטריאני ואורליאניסטי מדי, מה שגרם לו לכשלונות חוזרים
בניסיון להתקבל לאקדמיה הצרפתית (ב-1863 מול דופור, ב-1864 מול קאמי דובה ואוטראן, ב-1865 מול פרבו-פאטראדול). בעקבות זאת פרסם "נאום קבלה חגיגי על מדרגות גשר האמנויות" שבו הבטיח לא להציג יותר את מועמדותו. בסופו של דבר ב-7 באפריל 1870 נבחר ז'אנן כחבר האקדמיה במושב של סנט-בב המנוח. התקבל בו זמנית עם אמיל אוליבייה ואת נאום לכבודו נאם ב9 בנובמבר 1871 יריבו לשעבר, קאמי דובה.
ז'אנן נהג להתארח בטירת דה רוטואר על יד גאיון , נכס של חמיו, הזוג הואה (Huet).

==חייו הפרטיים==
ז'אנן היה נשוי החל מ-1841. בתחילת הקריירה שלו נגרר למריבות רבות, אחת יותר מפורסמת - עם פליקס פיא (Felix Pyat) (1889-1810) שאותו תבע בהצלחה למשפטו עבור הוצאת דיבה. 
באחד ממסעותיו באיטליה זכה בהימורים בבית בעיר לוקה. 

ז'אנן מת ב-1874 בווילה שלו ברחוב דה לה פומפ 11 ברובע השישה עשר של פריז. הוא הובא לקבורה בבית הקברות סן-לואי ד'אוורה בקבר המשפחתי המפואר של בני הואה (Huet) שעוצב על ידי אלמנתו, אדלאיד ז'אנן

==פרסים ואותות הוקרה==
 
עטיפת הספר "החמור המת והאישה שגמרה בגיליוטינה"
*7 באפריל 1870 - נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית

==הנצחה==
*שדרת ז'ול זאנן בפריז ניקראה לזיכרו

==ספרים==

*1826 : Talma et Lekain 
*1829 : L'Âne mort et la femme guillotinée
* 1829 : Tableaux anecdotiques de la littérature française depuis François Ier
* 1830 : La Confession
* 1831 : Barnave
* 1832 : Contes fantastiques - Histoire du théâtre à quatre sous
* 1833 : Contes nouveaux
* 1834 : Voyage de Victor Ogier en Orient - Cours sur l’histoire du journal en France
*1836 : Le Chemin de traverse
* 1837 : Fontainebleau, Versailles, Paris - Un cœur pour deux amours - Histoire de France (texte explicatif des galeries de Versailles) (1837-1843)
* 1839 : Les Catacombes - Versailles et son musée historique - Voyage en Italie
* 1841 -1842 : Le Premier feuilleton de Pistolet, dans le recueil collectif Scènes de la vie privée et publique des animaux
* 1842 : La Normandie historique, pittoresque et monumentale - Le prince royal - Une heure à Paris
* 1843 : Un hiver à Paris - Un été à Paris
* 1844 : Les Beautés de l’Opéra - La Bretagne historique
* 1846 : Le Feuilletoniste, Répertoire de Lecture du soir
* 1847 : Suite de l’histoire du chevalier Desgrieux et de Manon Lescaut - Voyage de Paris à la mer - Le gâteau des rois
*[1850 : La Religieuse de Toulouse
* 1851: Les Gaîtés champêtres - Le mois de mai à Londres
* 1853 : 
(Histoire de la littérature dramatique (6 vol. 1853-1858) - Almanach de la littérature, du théâtre et des beaux-arts (1853-1865) 
(,"תולדות הספרות הדרמטית" למעשה ששה כרכים של מאמרי בקורת שפירסם ז'אנן ב"ז'ורנל דה דבא" 1858)
* 1855 : La Comtesse d’Egmont
* 1856 : Les Petits Bonheurs
* 1857 : Les Symphonies de l’hiver
* 1858 : Rachel et la tragédie - Ovide, ou le poète en exil
* 1859 : Critique, portraits et caractères contemporains - Variétés littéraires
* 1860 : Les Contes du chalet
* 1861 : La Fin d'un monde et du neveu de Rameau - La Semaine des trois jeudis
* 1862 : Contes non estampillés
* 1864 : Les Oiseaux bleus - La poésie et l’éloquence à Rome, au temps des Césars - La Révolution française
* 1866 : L’Amour des livres - Béranger et son temps - Le Talisman. Seconde édition de l'Amour des livres par les Bibliolâtres de France en 1937
* 1867 : Les Amours du chevalier de Fosseuses - La Sorbonne et les gazeliers - Circé
* 1868 : Le Bréviaire du roi de Prusse
* 1869: L’Interné - Lamartine - Petits romans d’hier et d’aujourd’hui - Les révolutions du pays des Gagas
* 1870: Le Crucifix d’argent - Le livre
* 1871 : Alexandre Dumas - La Muette
* 1872 : François Ponsard
* 1874 : La Femme à l’œillet rouge - Paris et Versailles il y a cent ans
* 1876 : Œuvres diverses - Œuvres de jeunesse
* 1881 : Debureau, histoire du théâtre a quatre sous
* 1884 : Causeries littéraires et historiques - Contes, nouvelles et récits
* 1922 : Victor Hugo en exil : d'après sa correspondance avec Jules Janin, et d'autres documents inédits réunis par Noël Clément-Janin

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclop%C3%A6dia_Britannica/Janin,_Jules_Gabriel/ ערך ב"בריטניקה" 1911]

==לקריאה נוספת==
* Françoise Joukovsky, Jules Janin et son temps, Publications de l'Université de Rouen, 1974.
* Alexandre Piédagnel - Jules Janin. 1804-1874 Librairie des bibliophiles,Paris,1874. (ביוגרפיה של ז'ול ז'אנן מאת מזכירו, אלכסנדר פיידאנייל)

קטגוריה:מבקרי תיאטרון
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:מתרגמים לצרפתית
קטגוריה: מתרגמים מלטינית
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרי מסע צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים