OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מצר אינגליש

מצר אנגליש (באנגלית: English Strait) הוא מצר ים, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.

המצר פונה לכיוון דרום-מזרח - צפון-מערב ומפריד בין האי גריניץ' לבין האי רוברט.

תחילתו של המצר, בדרומו, בקו שבין נקודת סנטה קרוז לבין נקודת אדוארדס.

קצהו של המצר, בצפונו, הוא הקו שבין לשון היבשה פורט ויליאם לבין האיונים סלעי אורול ואיי אייצוק.

== היסטוריה ==
=== מיפוי המצר ===

המצר מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1812, 1822 ו-1968, ולאחר מכן על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאים בשנת 1980, ועל ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009.

=== מקור השם ===

שמו של המצר ניתן לו בשנת 1822.

אינגליש
אינגליש
אינגליש
יום אכפי הכבדתי

יוֹם אַכְפִּי הִכְבַּדְתִּי היא קינה שחיבר רבי יהודה הלוי ומתארת את סיפור ביאתו של נבוזראדן למקדש וראייתו את דמו של זכריה בן יהוידע. הקינה נאמרת בקינות בתשעה באב בבוקר במנהגי האשכנזים ובמנהגי הספרדים.

==מבנה הפיוט==
הפיוט בנוי מחמישה בתים, אשר יוצרים את האקרוסטיכון "יהודה". הבית הראשון של הפיוט, השונה במבנהו משאר הבתים, מהווה פתיחה ומעין פרולוג, ומתאר את הריגתו של זכריה במקדש. הבית בנוי מארבע שורות, השלוש הראשונות חורזות בחרוז פנימי "נַי", והשורה הרביעית חורזת ב"יָה", על מנת להעביר לרפרן של הפיוט, .
ארבעת הבתים הבאים מתארים את ביאתו של נבוזרדאן למקדש (ראו בהמשך "תוכן הפיוט"). הבתים בנויים משישה טורים בני שתי צלעיות. ארבעת הטורים הראשונים חרוזים בחריזה פנימית לבית, ושני הטורים האחרונים חרוזים בחרוז "יָה" המעביר לרפרן. בית נוסף, שישי, אשר לא מופיע ברוב הדפוסים של הפיוט, מהווה סיכום לפיוט, ותוכנו הוא בקשת רחמים מאת ה' למרות חטאי עם ישראל. הבית דומה לשאר בתי הפיוט מצד המבנה והחריזות, אולם מצד האקרוסטיכון הוא יוצר אקרוסטיכון פנימי משלו, כך ששלושת הטורים הראשונים של הבית יוצרים את האקרוסטיכון "לוי".

==תוכן הפיוט==
זכריה הנביא היה נביא בתקופת המלך יואש, שהוכיח את העם על חטאיו, ובשל כך יואש ציווה לרגום אותו למוות בחצר בית המקדש. על פי חז"ל, מעשה חמור זה היה אחד הגורמים לחורבן בית המקדש, על פי הפסוק .

על פי המדרש, דמו של זכריה לא נבלע בקרקע, אלא המשיך לבעבע על רצפת העזרה. לאחר כ-250 שנים, בעת חורבן בית המקדש, הגיע למקדש נבוזראדן, רב הטבחים של ממלכת בבל, וראה את הדם במקדש. נבוזרדאן תיחקר את הכהנים מהו הדם, ובתחילה הם ניסו לספר לו שזה דם בהמות שנשחטו כקרבנות. נבוזרדאן שחט בהמות מסוגים שונים, והדם שלהם לא נראה כמו הדם של זכריה. לאחר שהוא הבין שזה לא דם בהמות, הוא איים עליהם שיספרו לו את האמת, והכהנים סיפרו לו שזה הדם של זכריה. על מנת להשקיט את הדם, נבוזרדאן שחט לידו קבוצות גדולות מעם ישראל: סנהדרין גדולה וסנהדרין קטנה, בחורים ובתולות, ותינוקות של בית רבן. לאחר ששום דבר מזה לא הועיל, והדם המשיך לבעבע, פנה נבוזרדאן אל הדם, ושאל אותו האם הוא רוצה שנבוזרדאן ימשיך לטבוח בכל עם ישראל, ואז הדם נח. את המדרש הזה לקח הפייטן ועיבד בצורה לירית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* חיים ברודי, דיואן יהודה בן שמואל הלוי [https://rosetta.nli.org.il/delivery/DeliveryManagerServlet?dps_pid=IE48796127 חלק ד'], עמוד 109 (127 בקובץ)
* 
* [https://www.nli.org.il/he/piyut/Piyut1media_010274100796405171/NLI ביצוע מוקלט של יום אכפי הכבדתי בביצוע משה חבושה באתר הפיוט והתפילה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קינות לתשעה באב
קטגוריה:שירי יהודה הלוי
קטגוריה:שירי המאה ה-12
קטגוריה:יצירות עם אקרוסטיכון
יחסי ארגנטינה–סלובניה

יחסי ארגנטינה–סלובניה הם היחסים הדו-צדדיים בין ארגנטינה לסלובניה. שתי המדינות חברות באו"ם.

== היסטוריה ==
שגרירות סלובניה בבואנוס איירס
שורשי היחסים הבילטרליים בין ארגנטינה וסלובניה מתוארכים לתחילת המאה ה-20 כאשר סלובנים מחבל פרקמוריה וסלובנים הונגרים היגרו לארגנטינה מסיבות כלכליות, והם התרכזו בעיקר בבואנוס איירס ובבואנוס איירס רבתי, בבארילוצ'ה ובמנדוסה, עם כמה קהילות קטנות יותר שהתיישבו ברוסאריו, בטוקומאן ובפרנה.<ref name="buenosaires.gob.ar"></ref><ref name="Glasgow"></ref>

ארגנטינה הכירה רשמית בעצמאות סלובניה ב-16 בינואר 1992, והיחסים הדיפלומטיים כוננו ב-13 באפריל 1992. ארגנטינה הסמיכה את השגרירות שלה בווינה שבאוסטריה לסלובניה, בעוד לסלובניה יש שגרירות בבואנוס איירס. כמה אוניברסיטאות בארגנטינה, כמו אוניברסיטת בואנוס איירס והאוניברסיטה הלאומית של קורדובה מספקות קורסים בשפה הסלובנית. חוץ מזה, יש גם כמה אגודות תרבות סלובניות בארגנטינה, שמחזקות את הקשרים התרבותיים בין שתי המדינות.<ref></ref> <ref></ref>

ב-2016 בורוט פאחור הפך לנשיא סלובניה הראשון שערך ביקור רשמי בארגנטינה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי השני

טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי השני (באנגלית: Afioga Tuimalealiʻifano Vaʻaletoʻa Eti Sualauvi II; נולד ב-29 באפריל 1947)<ref></ref> הוא פוליטיקאי סמואי המכהן כראש המדינה של סמואה מאז 2017.<ref></ref> ביולי 1977 הוא מונה לתואר טמא-א-אייגה של טוימאלייפאנו, אחד מארבעת התארים החשובים ביותר בסמואה.<ref></ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
טואימאליפאנו ואלטואה סואלובי עבד כשוטר (במשטרת ניו זילנד), עורך דין וכמורה בבית ספר תיכון. בתור עורך דין, סואלובי עבד כסנגור ציבורי וכעורך דין בבית המשפט העליון של סמואה. בעבר, אף נשא דרשות באוסטרליה ובניו זילנד במסגרת הכנסייה של סמואה.

הוא היה חבר במועצת הצירים בשנים 1993–2001 ומאז 2004.<ref></ref> הוא הושבע לתפקיד ראש המדינה ב-21 ביולי 2017.<ref></ref>

במאי 2021, ניסה סואלאובי לבטל את תוצאות הבחירות ב-2021 ולקדם בחירות חדשות.<ref name="rnznewcall"></ref><ref name="SONewCall"></ref> החלטה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון בסמואה ב-17 במאי 2021.<ref></ref><ref></ref> לאחר מכן ניסה סואלאובי למנוע מהאסיפה המחוקקת של סמואה להיפגש, מה שגרם למשבר חוקתי.<ref></ref> ביולי 2022 הוארכה כהונתו בחודש.<ref></ref>

לסואלאובי תואר ראשון במשפטים (LLB) מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ותעודה בלימודים תאולוגיים מהמכללה התאולוגית מאלואה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סמואה: פוליטיקה
קטגוריה:ילידי 1947
אדוארד נגירנטה

אדוארד נגירנטה (באנגלית: Édouard Ngirente; נולד ב-22 בפברואר 1973) הוא כלכלן ופוליטיקאי רואנדי, המכהן כראש ממשלת רואנדה מאז 30 באוגוסט 2017, לאחר שמונה על ידי נשיא רואנדה, פול קגאמה.<ref name="Him"></ref>

== ביוגרפיה ==
אדוארד נגירנטה נולד ברואנדה ב-22 בפברואר 1973. הוא בעל תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת לובן שבבלגיה.

לפני מינויו מילא תפקידים שונים: יועץ בכיר למנכ"ל הבנק העולמי (2017); יועץ למנכ"ל הבנק העולמי (מ-2011 עד 2017); יועץ כלכלי בכיר למשרד האוצר והתכנון הכלכלי של רואנדה; מנכ"ל תכנון ומחקר פיתוח לאומי במשרד האוצר והתכנון הכלכלי; מרצה בכיר באוניברסיטה הלאומית לשעבר של רואנדה (כיום אוניברסיטת רואנדה) עד 2010; ראש החוג לכלכלה חקלאית באותה אוניברסיטה, יועץ עצמאי ומנהל פרויקטים. נגירנטה היה משתתף פעיל במחקר כלכלי בתקופתו בבנק העולמי, וחיבר מאמרים על שווקים ספציפיים באזור ועל אתגרים כלכליים עם התמקדות בשוקי החקלאות של רואנדה.

נגירנטה מונה ליורשו של אנסטסה מורקזי ב-30 באוגוסט 2017. הוא הפך לראש הממשלה ה-11 של רואנדה והשישי מאז רצח העם ב-1994 שבוצע נגד הטוטסי.<ref name=":1"></ref> הוא היה בין כמה לא פוליטיקאים שהושבעו על ידי פול קגאמה לאחר הבחירות לנשיאות רואנדה ב-2017.<ref name=":1" /><ref></ref>

נגירנטה נשוי ואב לשניים.

== מדיניות ==
נגירנטה קידם פרויקטים של מחקר ופיתוח בכלכלה בתשתיות, בתחבורה ובחינוך. בנוסף על כך, נגירנטה קידם גם קמפיינים לעידוד תשלום מיסים ושמירת הסביבה. נגירנטה נדד ברחבי העולם בקמפיין למען הגדלת ההשקעות הזרות במדינה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.primature.gov.rw/the-prime-minister.html אתר ראש ממשלת רואנדה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רואנדה: פוליטיקה
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:ילידי 1973
אורי מרטינוביץ

אורי מרטינוביץ (נולד ב-27 במרץ 1946) הוא המטולוג ישראלי, מומחה לקרישת דם. סיים לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב. התמחה בהמטואונקולוגיה בבית החולים שיבא, ובהמופיליה וקרישה בבית החולים קינגס קולג' בלונדון.

עמד במשך יותר משלושים שנה (1980 עד 2013) בראש המרכז הארצי להמופיליה ומכון הקרישה בבית החולים שיבא. הוא הפך את המרכז בתל השומר למרכז רב מקצועי לטיפול בחולי המופיליה. במהלך עבודתו פיתח את הדבק הביולוגי, המסייע לצמצום הדימום בהליכים כירורגיים שונים, בבעלי מחלות דמם ובחולים אחרים. בעניין הדבק הביולוגי הגישה מדינת ישראל תביעה נגד חברת אומריקס, ששווקה את התכשיר. המדינה טענה שיש לה זכויות קניין רוחני על הפיתוח, כי מרטינוביץ היה עובד שלה בעת פיתוח התכשיר. הפרשה הסתיימה בהסכם פשרה בין מדינת ישראל לחברת אומריקס, שקיבל תוקף של פסק דין בשנת 2016. מרטינוביץ מצא גם התוויה חדשה לפקטור 7 משופעל<ref>http://www.hemophilia.co.il/news.asp#expusefviii</ref>, ובכך הציל מאות נפגעי פיגועים, חיילים, יולדות ועוד, שסבלו מדימום מאסיבי והיו על סף מוות. על הישגיו אלה זכה, בין היתר, במגן הוקרה של הצבא האמריקאי, כיוון שחיילים רבים שלו ניצלו הודות לשימוש החדש שמצא מרטינוביץ לתרופה.

מרטינוביץ הפך את המרכז הארצי להמופיליה בתל השומר למרכז הדרכה בינלאומי לטיפול בהמופיליה. בנוסף, סייע להקמה וקידום של מרכזי המופיליה בארצות מתפתחות.

הוא זכה בפרס יושב ראש הכנסת למפעל חיים, בפרס מטעם הפדרציה העולמית להמופיליה (WFH) ובפרסים נוספים.

מרטינוביץ שרת 17 שנה בחיל הרפואה בסדיר ובמילואים, ופרש בדרגת סגן אלוף.

==חיים אישיים==
נשוי ואב לארבע בנות ובן, מתגורר ברמת גן, אחיו הוא קצין הרפואה הראשי לשעבר, גיורא מרטונוביץ'.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hemophilia.co.il/uri.asp קורות חיים]
* [https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000758665 פרשת "דבק ביולוגי"]
* [https://www.calcalist.co.il/marketing/articles/0,7340,L-3704690,00.html כתבה על סיום ההליך המשפטי והפשרה בעניין הדבק הביולוגי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטולוגים ישראלים
קטגוריה:רופאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
ז'ורז'ה בום ז'זוס

ז'ורז'ה לופז בום ז'זוס (בפורטוגזית: Jorge Bom Jesus או בראשי תיבות JBJ; נולד ב-26 ביולי 1962) הוא בלשן ופוליטיקאי סנטומני המכהן כראש הממשלה ה-17 והנוכחי של סאו טומה ופרינסיפה. הוא חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. הוא מכהן כראש הממשלה מאז 3 בדצמבר 2018.

== ביוגרפיה ==
ז'זוס נולד ב-26 ביולי 1962 בסאו טומה ופרינסיפה. בצעירותו נסע ללמוד באירופה. הוא סיים תואר ראשון ושני בספרות צרפתית ופורטוגזית באוניברסיטת טולוז בצרפת. בנוסף על כך, הוא בעל תואר Ph.D.{{D}} במנהל ציבורי מאוניברסיטת סאו טומה ופרינסיפה.

לאחר לימודיו, כיהן ז'זוס במספר רב של תפקידים, ובהם: יועץ לשר התרבות והמדע, מזכ"ל הנציבות הלאומית לאונסק"ו, מנהל הספרייה הלאומית במדינה, מנהל בית הספר הלאומי להכשרת מורים ומחנכים ואף כמורה. בשנים 2008–2010 ובשנים 2012–2014 כיהן ז'זוס כשר החינוך, התרבות והמדע. בשנת 2018 נבחר ז'זוס להנהיג את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

=== בתור ראש ממשלה ===
בבחירות שנערכו ב-2018 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הייתה השנייה בגודלה, אך הצליחה להרכיב קואליציה רחבה וז'זוס מונה לראש הממשלה בדצמבר 2018, בתמיכת הנשיא אבריסטו קרבליו. במהלך כהונתו הצהיר כי אחת ממטרותיו המרכזיות היא המאבק בשחיתות.

ז'זוס נשוי ואב ל-5 ילדים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סאו טומה ופרינסיפה: פוליטיקאים
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:שרי חינוך
קטגוריה:שרי תרבות
קטגוריה:שרי מדע
קטגוריה:ילידי 1962
אריק אקוטו

אריק אקוטו (באנגלית: Eric Akoto; נולד ב-20 ביוני 1980) הוא כדורגלן עבר טוגולזי-גנאי ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירת מועדונים==
אקוטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל ליברטי פרופשיונלס מליגת העל הגנאית וכעבור חצי עונה בקבוצה הבוגרת חתם בגראצר א.ק. מליגת העל האוסטרית. ב-28 באוקטובר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד טירול. ב-10 באוקטובר 2001 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ריד.

בקיץ אקוטו חתם באוסטריה וינה. בקיץ חתם ברוט-וייס ארפורט מהבונדסליגה השנייה במדיה רשם רק 4 הפעות ושוחרר מהמועדון בסיום העונה. ב-1 ביוני 2005 חתם באדמירה ואקר מדלינג וכעבור שנה חזר לקדנציה שנייה בגראצר.

ביולי חתם באינטרבלוק ליובליאנה מליגת העל הסלובנית וכעבור שנה חתם בקפפנברג. בקיץ חתם במכבי אחי נצרת מליגת העל במדיה שיחק 9 משחקים ושוחרר מהמועדון כעבור מספר חודשים וחתם ב-OFI כרתים.

בהמשך הקריירה שיחק בנורת'רן קווינסלנד יונייטד, פלוריאנה ואוסטריה קלגנפורט.

==קריירה בינלאומית==
אקוטו נולד בגאנה אך בחר לייצג את טוגו. ב-8 באוקטובר 2000 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד . ב-6 במאי 2001 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד . אקוטו השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות ובמונדיאל 2006.

ב-8 בינואר 2010 היה נוכח באירוע תקיפת האוטובוס של הנבחרת בו נהרגו 3 אנשים ששהו בו. כתוצאה מכך, החליטה הנבחרת לפרוש מגביע אפריקה לאומות 2010.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים גנאים
קטגוריה:כדורגלנים טוגולזים
קטגוריה:בלמי כדורגל גנאים
קטגוריה:בלמי כדורגל טוגולזים
קטגוריה:אקרה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ליברטי פרופשיונלס
קטגוריה:כדורגלני גראצר א.ק.
קטגוריה:כדורגלני אוסטריה וינה
קטגוריה:כדורגלני אדמירה ואקר
קטגוריה:כדורגלני אינטרבלוק ליובליאנה
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני OFI כרתים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת טוגו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2006
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2010
קטגוריה:ספורטאים זרים באוסטריה
קטגוריה:ספורטאים גנאים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים בסלובניה
קטגוריה:ספורטאים גנאים בישראל
קטגוריה:ספורטאים גנאים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים באוסטרליה
קטגוריה:ספורטאים זרים במלטה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:גנאים שנולדו ב-1980
קטגוריה:טוגולזים שנולדו ב-1980
רישטי ארדלהון

מוסטפא רישטי ארדלהון (; 1894 – 9 בנובמבר 1983) היה גנרל טורקי אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא טורקיה בין השנים 1958–1960.

==ביוגרפיה==
ארדלהון נולד באדירנה להורים ממוצא רומני. הוא למד באקדמיה הצבאית העות'מאנית, וב-1914 התגייס לצבא העות'מאני. הוא לחם במערכה הקווקזית במלחמת העולם הראשונה כמפקד סוללת ארטילריה. לאחר מכן חזר לאנטוליה והשתתף במלחמת העצמאות של טורקיה. לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית הטורקית וסיים את לימודיו ב-1923. ב-1926 נכנס לשירות במטה הכללי, ועד 1945 מילא תפקידי מנהל ומטה שונים, וכן שימש כנספח צבאי בטוקיו, רומא ולונדון.

ב-1945 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד הבריגדה ה-15. ב-1947 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ופיקד על הדיוויזיות ה-6 וה-51. ב-1952 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-18. ב-1956 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הארמייה השנייה. ב-1 באוגוסט 1958 מונה למפקד כוחות היבשה הטורקיים, וב-23 באוגוסט של אותה שנה הפך לראש המטה הכללי. ב-23 בפברואר 1960 הוא מונה גם ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.

בתפקידו כרמטכ"ל הצבא הטורקי נודע ארדלהון בנאמנותו הקיצונית לממשלת טורקיה. הוא תמך בכל פעולות הממשלה גם כאשר זו פעלה נגד החוקה. עמדותיו בנושא זה עוררו נגדו שנאה עזה מצד הקצונה הזוטרה יותר בצבא הטורקי. ארדלהון קיבל מידע מודיעיני על הקשר המתרקם, ודרש להכניס כוחות צבא נוספים לאנקרה כדי למנוע מהמרד לפרוץ. לרוע מזלו, שר ההגנה אטם מנדרס שיתף פעולה עם הקושרים ושכנע את ראש הממשלה אדנאן מנדרס כי הכנסת כוחות צבא נוספים לעיר הבירה תגביר את התסיסה החברתית. במטרה למנוע את המרד, ב-26 במאי 1960 הודיע ארדלהון על התפטרותו. יום למחרת השתלטו המורדים על אנקרה והפילו את הממשלה. ארדלהון הושלך למאסר. מנהיגי החונטה הצבאית ניגשו אל תאו והציעו לו להוביל את ההפיכה, אולם הוא סירב. הוא נשפט ונידון למוות, אולם מאוחר יותר הומתק עונשו למאסר עולם. ב-1964 העניק לו הנשיא ג'מל גירסל חנינה והוא שוחרר מהכלא.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.biyografya.com/biyografi/13119 ביוגרפיה של רישטי ארדלהון], באתר Biyografya 
* [https://www.odatv4.com/analiz/allah-kimseyi-erdelhuna-benzetmesin-1301131200-30057 ביוגרפיה של רישטי ארדלהון], באתר odatv4 

קטגוריה:גנרלים טורקים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:ילידי 1894
קטגוריה:נפטרים ב-1983
חורחה סאנצ'ס

חורחה אדוארדו סאנצ'ס ראמוס (בספרדית: Jorge Eduardo Sánchez Ramos; נולד ב-10 בדצמבר 1997 בטוראון שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת קרוס אסול ובנבחרת מקסיקו.

== קריירת מועדונים ==
סאנצ'ס גדל במחלקת הנוער של סנטוס לגונה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך 32 הופעות במסגרת ליגת העל המקסיקנית.

ב-6 ביוני 2018 חתם סאנצ'ס בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית. בסך הכל ערך במועדון 125 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.

ב-3 ביולי 2024 חזר למקסיקו וחתם בקרוס אסול תמורת 3.5 מיליון אירו.

== קריירה בינלאומית ==
ב-26 במרץ 2019 ערך סאנצ'ס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 4-2 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו בטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וזכה עמה במדליית ארד. ב-7 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר קופה אמריקה 2024.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים מקסיקנים
קטגוריה:מגני כדורגל מקסיקנים
קטגוריה:טוראון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סנטוס לגונה
קטגוריה:כדורגלני קלוב אמריקה
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני קרוס אסול
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מקסיקו
קטגוריה:כדורגלנים מקסיקנים באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2022
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2023
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2024
קטגוריה:ספורטאים מקסיקנים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים מקסיקנים בפורטוגל
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית מקסיקנים: כדורגל
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1997
הקורפוס הראשון (בלגיה)

הקורפוס הראשון (בצרפתית: 1er Corps d'Armée belge) היה קורפוס של צבא בלגיה אשר לחם במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן פעל במהלך המלחמה הקרה ופורק ב-1995.

==היסטוריה==
הקורפוס הוקם במהלך הקרב על בלגיה במלחמת העולם השנייה. יחידותיו שמרו על קו הגנה ליד לייז', אולם הקו נשבר לנוכח מתקפה של הקורפוס הממונע ה-16 של הוורמאכט.

לאחר המלחמה הוקם הקורפוס מחדש והיה חלק מהכוחות הבלגיים בגרמניה. במהלך המלחמה הקרה הוא הוצב בריינלנד כחלק מקבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו. הקורפוס כלל שתי דיוויזיות (ה-1 וה-16) אשר כללו שלוש בריגדות כל אחת. בשעות מלחמה, הקורפוס היה אמור להיות מתוגבר בכוחות אמריקניים וקנדיים. ב-1966 עבר הצבא הבלגי צמצום, וכל אחת מהדיוויזיות כללה רק שתי בריגדות. ב-1985 קיבלה כל אחת מהדיוויזיות בריגדת מילואים. בעקבות סיום המלחמה הקרה, ב-1995 פורק הקורפוס. שנה לאחר מכן הוחזרו החיילים הבלגים מגרמניה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.youtube.com/watch?v=HsslK0iJ7zo De 17e Pantserbrigade - La 17ème Brigade Blindée (Televox 1987) (בצרפתית)]
* [http://users.skynet.be/les.cuirassiers/les_fba.htm Les FBA - Les Forces Belges en Allemagne 1946 - 2005 (בצרפתית)]

קטגוריה:בלגיה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הכוחות המזוינים של בלגיה
הכתובת הפיניקית מאביניון

הכתובת הפיניקית מאביניון
הכתובת הפיניקית מאביניון היא כתובת קבורה פיניקית שנמצאה ברובע אוסט באביניון, צרפת בשנת 1897, על ידי בנאי שחפר תעלה בעומק 2–3 מטרים על גבול נכס. היא פורסמה לראשונה על ידי מאייר למברט .<ref> Berger Philippe. [https://www.persee.fr/doc/crai_0065-0536_1897_num_41_6_71073 Annonce de la découverte d'une inscription phénicienne à Avignon]. In: Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, 41<sup>e</sup> année, N. 6, 1897. p. 672. DOI : https://doi.org/10.3406/crai.1897.71073</ref>

בשל דמיון לכתובות קבורה מקרתחדשת, יש המשערים שהכתובת יובאה משם, אך דעה זאת איננה קונצנזוס.<ref name=":0"></ref> הכתובת נמצאת כיום במוזיאון הארכאולוגיה הים־תיכונית במרסיי.

== הכתובת ==
הכתובת ידועה כ־KAI 70.

השם זיבקת מקביל לשמות הזכריים "זיבק" ו"זיבקם" שנמצאו גם הם בכתובות פיניקיות (למשל בכתובת גול). אותה זיבקת הייתה כהנת לאלה ששמה בן חמש האותיות, מהן שרדה רק א' בסוף, התהדר בתואר "רבת" (גבירה). ייתכן שמדובר באלת המקום. "מקם אלם" הוא תואר פולחני נפוץ בכתובות פיניקיות, שמשמעותו איננה ברורה. שתי המילים בסוף מזהירות לא לפתוח את הקבר: "אבל לפתח".<ref></ref>

== ראו גם ==

* רשימת כתובות כנעניות וארמיות

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* 
* 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עתיקות
קטגוריה:אביניון
קטגוריה:כתובות בפיניקית
קטגוריה:צרפת: ארכאולוגיה
קטגוריה:קבורה
רועי צברי

רועי צברי (נולד ב-13 בנובמבר 1979) הוא סטנדאפיסט, שחקן וקומיקאי ישראלי.

== ביוגרפיה ==
צברי נולד בכפר סבא. בנעוריו למד בתיכון כצנלסון אך נשר ממנו לפני תום הלימודים.
בצבא שירת בגדוד 12 של גולני ובחטיבת אלכסנדרוני.
היה בצוות בידור בצעירותו ובגיל 25 החל לעשות סטנדאפ.
צברי התחיל את דרכו בערבים של משה קול בצוותא, המשיך כאומן בית במועדון ה-zoa קומדי בר ולאחר מכן נהיה אומן בית בקאמל קומדי קלאב.
למד משחק בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין.

== טלוויזיה ==
צברי כיכב והציג קטעי סטנדאפ בערוץ ביפ בתוכניות הסטנדאפ "עובר כל גבול", "תל אביב קומדי בר" ו-"ביפ קומדי האוס".

השתתף כקומיקאי בתוכנית "מחוץ לחוק" בקומדי סנטרל.
השתתף בתוכנית "סופרסטארט" בהנחיית רועי לוי, שם לוי הכריז עליו כסטנדאפיסט הבא של ישראל.
היה סטנדאפיסט הבית בתוכנית של ניסים גרמה ששודרה בערוץ הראשון בשנים 2010 עד 2012. הוא הופיע גם במספר תוכניות בערוץ 24.

בשנת 2018 היה פאנליסט בתוכנית הבידור "אהבה ושקרים" בהנחיית אילנית לוי בשידורי קשת, השתתף בתוכנית "ספיישל טדי סטנדאפ" בפרטנר TV וכן היה סטנדאפיסט אורח בספיישל זמר ים תיכוני (ערוץ 11).
בשנת 2020 השתתף כפאנליסט ומתמודד באופן קבוע בתוכנית "קומדי סטאר" ברשת 13, יחד עם אשתו אלמוג שור.
הוא התארח ועשה סטנדאפ בתוכנית "הפסקת צחוק" בהנחיית רועי לוי ברשת 13. באותה שנה השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מתחילים מאפס" ששודרה בתאגיד השידור כאן, יחד עם אשתו אלמוג שור.

== משחק ==
בשנת 2011 שיחק בסדרה "גבוה וגרינבאום". בשנת 2019 הוא גילם חב"דניק שיוצא מהארון, בסדרה מתיר עגונות של תאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2020 שיחק בסדרה הנחלה.
שיחק בסדרת הרשת פגום ששודרה בכאן 11 ובתפקידי אורח ב-"קופה ראשית" וב- "שנות ה-80". בשנת 2022 שיחק בסדרה "נאפס" של הוט.

צברי היה קומיקאי קבוע בסדרת הרשת "הישראלים" מבית מאקו וקשת, שהיוותה מענה גברי לתוכנית הקשת המצליחה "הישראליות".

== חיים פרטיים ==
נשוי לסטנדאפיסטית אלמוג שור החל מ-2016, והם מתגוררים בשכונת פלורנטין בתל אביב. באפריל 2024 נולד בנם.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://13tv.co.il/tags/almog-and-roi/ רועי צברי] בתוכנית "קומדי סטאר"
*[https://www.facebook.com/100050401813662/posts/3518250244914975/ "אני בוגרת לגילי, והוא אידיוט לגילו"], כתבה בלאישה, 24 בפברואר 2020
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:כפר סבא: אישים
פטראשקו הטוב

פטראשקו הטוב (ברומנית: Pătrașcu cel Bun, (מת ב־24 בדצמבר 1557), היה וויווד (שליט) של ולאכיה בשנים 1554–1557.

פטראשקו הוא בנו של ראדו הגדול. הוא כונה "הטוב" כי בתקופת שלטונות לא היו רדיפות נגד האצולה.

בשנת 1554 הוא קיבל מסולימאן הראשון תפקיד של וויווד של ולאכיה במקום מירצ'ה הרועה שהיה אחיו. בפקודת הטורקים בשנת 1556 הוא פלש לטרנסילבניה במטרה להחזיר לשלטון את ג'ון סיגיזמונד, מלך הונגריה. ב-28 באוקטובר 1556 הוא היה בקלוז' ובחן את מצב בשטח. מכיוון האזור לא היה שקט היה צורך בפעילות צבאית נוספת. עקב מצב בריאותו הוא לא היה יכול להצטרף לצבא ועבר לאזור סיביו ובהמשך לבוקרשט בה נפטר בדצמבר 1557. הוא נטמן במנזר דאלו בקרבת טרגובישטה.

קיימת השערה שפטראשקו הורעל על ידי מושל סוקול שבעצמו רצה להיות שליט ולאכיה. כאשר מירצ'ה הרועה קיבל את המינוי של וויווד והגיע לאזור, מושל סוקול עם בנו נמלטו לטרנסילבניה.

לפטראשקו היו מספר ילדים. לפי חלק מההיסטוריונים פטרו צ'רצ'ל היה בנו והוא כיהן כשליט ולאכיה בשנים 1583–1588. לפי מסורות אחדות, בן נוסף מחוץ לנישואים שלו היה מיכאי האמיץ, שליט ולאכיה בשנים 1593–1601. אין ודאות שהשערה זו היא נכונה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://adevarul.ro/locale/targoviste/cat-bun-fost-fapt-domnitorul-patrascu-bun-fost-numit-asa-1_56041510f5eaafab2cf50d2d/index.html ביוגרפיה]
* [https://www.geni.com/people/Pătrașcu-voivode-of-Wallachia/6000000003932494734 נתוני משפחתו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:נפטרים ב-1557
ויקטור סימוב

ויקטור סימוב (ברוסית: Виктор Симов; 14 באפריל 1858 – 21 באוגוסט 1935) היה צייר ותפאורן רוסי.<ref>Paul Fryer and Anastasia Toros (Eds.) Viktor Simov: Stanislavsky’s Designer, Routledge, 2019</ref>

== ביוגרפיה ==
הוא סיים את לימודיו בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1882. בשנים 1885 עד 1886 עבד כמעצב עבור סבבה ממונטוב באופרה הפרטית שלו. הוא גם יצר כמה ציורים וליטוגרפיות. ב-1896 ערך תערוכה משותפת, עם יצחק לויתן ואלכסנדר פופוב באודסה.
עיצוב במה לאופרה, 1915
בשנת 1898, הוא החליט להקדיש את הקריירה שלו לעבודה עם התיאטרון האמנותי של מוסקבה שנוסד באותה העת, שם ייצר עיצובים ותפאורות לחמישים ואחת הצגות וזכה להערצתו של השחקן האיקוני, קונסטנטין סטניסלבסקי.<ref>Большая советская энциклопедия (Great Soviet Encyclopedia). B. A. Vvedensky (Ed.) 2nd ed., Vol.39. Сигишоара — Соки. 1956.</ref> סימוב לא רק יצר אסתטיקה חדשה לתפאורה, הוא גם עסק בפרשנויות אידאולוגיות של החומר, ותהליך הבימוי. יחד עם סטניסלבסקי, הוא החל את הפרקטיקה של מחקר שטח.<ref></ref>

הוא הרחיב את פעילותו ב-1909, על ידי תכנון דאצ'ה בשיתוף עם האדריכל, ליאוניד וסנין.<ref>A. G. Chinyakov, Братья Веснины (The Vesnin Brothers), Стройиздат, 1970</ref> ב-1912, מסיבות לא ידועות, עזב את התיאטרון האמנותי ועבד במקום זאת בתיאטרון החופשי של מוסקבה, בתיאטרון מאלי ובתיאטרון האופרה באולפני המשחק של סטניסלבסקי.

ב-1924 הוא עיצב תפאורות המתארות את מאדים, לסרט המדע הבדיוני פורץ הדרך, "אליטה", מאת יעקב פרוטזנוב. בשנה שלאחר מכן שימש גם כמעצב, בניהולו של איבן סטפנוב, עבור "מנהל התחנה", סרט דרמטי המבוסס על סיפור מאת אלכסנדר פושקין. מאוחר יותר באותה שנה חזר לתיאטרון האמנות, שם שהה עד מותו ב-1935, בן שבעים ושבע.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://teatr-lib.ru/Library/Nehoroshev/Simov/ ביוגרפיה] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:מעצבי במה
קטגוריה:ילידי 1858
קטגוריה:נפטרים ב-1935
יחסי אוסטרליה – דרום סודאן

שר החוץ של דרום סודאן [[ניאל דנג ניאל חותם על מזכר עם עמיתו האוסטרלי קווין ראד לייסוד היחסים הדיפלומטיים בין המדינות, 2011]]
יחסי אוסטרליה–דרום סודאן הם היחסים בין הקהילייה של אוסטרליה לרפובליקה של דרום סודאן. בין שתי המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ולמרות לשתי המדינות אין שגרירויות רשמיות זו אצל זו, הקשר בין המדינות חזק<ref></ref>.

==היסטוריה==
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, ואצל שתי המדינות השפה האנגלית משמשת כשפה העיקרית.

לאורך מלחמות האזרחים בסודאן (מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה בשנים 1955–1972 ומלחמת האזרחים הסודאנית השנייה בשנים 1983–2005), פליטים דרום סודאנים רבים חיפשו מקלט בקניה, שבה אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכריזו על תמיכתן ביישוב מחדש של פליטים דרום סודאנים. לפיכך, הקהילה הדרום סודאנית באוסטרליה הייתה הקהילה האפריקאית המאורגנת הראשונה אי פעם באוסטרליה, וגם הפזורה האפריקאית הגדולה ביותר במדינה<ref></ref>.

כאשר דרום סודאן קיבלה את עצמאותה ב-2011, אוסטרליה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בה. בעקבות מלחמת האזרחים בדרום סודאן שפרצה שנתיים לאחר מכן, השתתפה אוסטרליה בכוח שמירת השלום שנשלח למדינה. בשל הפזורה הדרום-סודאנית הגדולה במדינה, אוסטרליה התבקשה לקחת מעורבות גדולה יותר בכוח ממה ששלחה בפועל<ref></ref>.

==דרום סודאנים באוסטרליה==
פליטים מדרום סודאן הגיעו לאוסטרליה לראשונה במהלך שנות ה-90<ref></ref>.

בעוד שהקהילה הדרום סודאנית באוסטרליה נוטה להיות משולבת היטב בחברה, אלימות על רקע גזעי וגזענות נותרו בעיה במדינה. פעילויות פשע מתמשכות שנגרמו על ידי כנופיות דרום סודאניות עוררו עוינות ושנאה נגד דרום סודאנים על ידי אוסטרלים וגרמו לחששות שמספר התושבים הדרום סודאנים במדינה יגדל<ref></ref>.

==ראו גם==
* יחסי החוץ של אוסטרליה
* יחסי החוץ של דרום סודאן

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
אלן נייט

אלן נייט (באנגלית: Alan Knight; נולד ב-3 ביולי 1961) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער בקבוצת פורטסמות'. במהלך הקריירה הוא רשם 801 הופעות במדי הקבוצה (מהן 683 משחקי ליגה), דבר המהווה שיא משחקי ליגה עבור שוער במועדון בודד.

== קריירת מועדונים ==
נייט נולד בלונדון והצטרף למועדון פורטסמות' בגיל 14. בשנת 1977 הוא נחתם על חוזה מקצועי. בשנת 1978 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הליגה השלישית, זאת לאחר שנשירת הקבוצה לליגה הרביעית כבר הובטחה. במשך מספר עונות הוא היה שוער משנה לפטר מלור. בעונת 1981/82 הוא ביסס את עצמו כשוער הרכב ראשון ובסיום העונה זכה בתואר "שחקן העונה" מטעם אוהדי המועדון.
 
בעונת 1986/87 העפילה הקבוצה לליגה הראשונה שאז הייתה הליגה העליונה באנגליה. לאחר עונה בודדת שבה הקבוצה לליגת משנה. בעונת 1991/92 נייט הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע ה-FA בו הפסידה הפסידה לליברפול בבעיטות עונשין לאחר שני משחקים שהסתיימו בשוויון.

במהלך שנות ה-90 זכה נייט פעמיים בתואר "שחקן העונה" של המועדון אך בהמשך היה צריך להתמודד על מקום בהרכב עם שוערים צעירים. הוא הפסיד את מקומו לארון פלהאבן. לאור מצבו הבריאותי של פלהאבן, נייט המשיך מפעם לפעם להיות שוער ההרכב הראשון. בפעם האחרונה הוא עלה על הדשה באוגוסט 1999.

בשנת 2001 הוענק לו תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.

עד לשנת 2005 היה נייט מאמן השוערים של פורטסמות'. בשנת 2006 שימש באותו התפקיד בדאלאס. באותה תקופה מאמנה הראשי של הקבוצה היה קולין קלרק, שחקן פורטסמות' בעבר. בשנת 2007 חזר נייט לאנגליה ושימש בתור מאמן שוערים במספר קבוצות.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.dailymail.co.uk/sport/football/article-8616943/Portsmouth-legend-Alan-Knight-joins-Sportsmail-backing-Reposm-charity-help-struggling-stars.html מאמר על חייו]

קטגוריה:שוערי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני פורטסמות'
קטגוריה:מאמני שוערים אנגלים
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1961
יעקב פרוטזנוב

יעקב פרוטזנוב (ברוסית: Яков Протазанов; 4 בפברואר 1881 - 8 באוגוסט 1945) היה במאי ותסריטאי ואחד האבות המייסדים של הקולנוע הרוסי והסובייטי.<ref>Peter Rollberg (2009). Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield. pp. 546–549</ref><ref>Cinema: Encyclopedic Dictionary // ed. Sergei Yutkevich. — Moscow: Soviet Encyclopedia, 1987, p. 337</ref>

== ביוגרפיה ==
נולד להורים רוסים משכילים.<ref>Mikhail Arlazorov. Protazanov. Moscow: Iskusstvo, 1973, pp. 7—9</ref> אביו אלכסנדר פרוטזנוב, הגיעה ממשפחת סוחרים והיה אזרח כבוד של קייב.<ref>Dmitry Aglitsky. Family chronicles don't burn article from Nezavisimaya Gazeta, 23 September 2015 (in Russian)</ref>

אמו של יעקב אליזבטה פרוטזנובה (לבית וינוקורובה) הייתה מוסקובאית. היא סיימה את מכון אליזבת לנשים אצילות. אחיה מיכאיל וינוקורוב היה ידיד קרוב של משפחת אנשי התיאטרון סדובסקי והשפיע רבות על פרוטזנוב הצעיר .

בשנת 1900 סיים יעקב את לימודיו בקולג' המסחרי במוסקבה והחל לעבוד כסוחר, למרות שלא היה מרוצה מבחירת המקצוע שלו. בשנת 1904 עזב את רוסיה ובילה מספר שנים בצרפת ובאיטליה. לאחר שובו ב-1906 הצטרף פרוטזנוב לחברת הסרטים "גלוריה" במוסקבה כתסריטאי ועוזר במאי. הוא גם פגש שם את אשתו לעתיד - פרידה קניקה, שהייתה במקרה אחות של אחד ממייסדי "גלוריה".

בשנת 1910 הפכה "גלוריה" לחלק ממפעל הקולנוע בראשות פול תימן ופרידריך ריינהרדט. פרוטזנוב קיבל תפקיד של במאי, למרות שלפי זיכרונותיו הוא לקח חלק בעצם בכל תהליך צילום, כולל צילום, ניהול במה והנהלת חשבונות. יצירותיו הבולטות ביותר באותה תקופה הן "שירו של הנביא אולג" המבוסס על שירו של אלכסנדר פושקין ו"יציאתו של הזקן" על ימיו האחרונים של לב טולסטוי. ב-1914 הצטרף לאולפן הסרטים של ג'וזף נ. ארמוליף, שם עבד עד להגירתו ב-1920.

בתקופה שבין 1911 ל-1920 פרוטזנוב כתב וביים כ-80 סרטים, כולל "מלכת העלים" (1916) ו-"האב סרגיוס" (1918), שזכו לשבחים כיצירות המופת שלו.

הוא היגר לאירופה ב-1920 בעקבות מלחמת האזרחים הרוסית יחד עם קבוצתו של ארמוליף, שם עבד באולפני קולנוע שונים בצרפת ובגרמניה. הוא חזר לרוסיה ב-1923. בשנה שלאחר מכן הפיק את "איליטה" על פי הרומן של אלכסיי טולסטוי. זה היה אחד מסרטי המדע הבדיוני הראשונים שתיארו טיסה בחלל וחברה חייזרית.

סרטו הבא "החייט מטורז'וק" יצא להצלחה רבה וביסס אותו כאחד מבמאי הקומדיה המובילים. הוא גילה כישרונות רבים לקולנוע, כמו איגור אילינסקי, מיכאיל ז'רוב, אנטולי קטורוב, ורה מרצקאיה, יוליה סולנצבה. אחד מבמאי האגדות הרוסים הפופולריים ביותר אלכסנדר רו התחיל גם כעוזרו של פרוטזנוב.

הסרט האחרון שזכה לשבחים היה גרסת מסך למחזהו של אלכסנדר אוסטרובסקי "ללא נדוניה" בשנת 1937.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה לטשקנט יחד עם עוד כמה מחבריו מתעשיית הקולנוע. בערך באותו זמן בריאותו החלה להתדרדר. בדרכו לטשקנט הוא לקה בהתקף לב. הוא הצליח להפיק רק סרט אחד נוסף - "נסרדין בבוכרה" (1943)<ref>Jay Leyda (1960). Kino: A History of the Russian and Soviet Film. George Allen & Unwin. p. 380.</ref> - המתרחש באוזבקיסטן.

את ימיו האחרונים הוא בילה בעבודה על העיבוד למחזה הקומדיה "זאבים וכבשים" של אלכסנדר אוסטרובסקי.

פרוטזנוב נפטר ב-8 באוגוסט 1945 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאים רוסים
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1945
איתמר ויצמן

איתמר ויצמן (נולד ב-1992) הוא יזם חברתי, מרצה, עיתונאי לשעבר, מנהל קמפיינים ומשקיע בתחום פתרונות האקלים. עבד כיועץ עבור פוליטיקאים, לרבות ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק.<ref></ref> ויצמן הוא ממייסדי תנועת V15, מייסד הוצאת הספרים העצמאית "רדיקל", ושותף ומנהל תחום אקלים בקרן ההשקעות Firstime.

== ביוגרפיה ==
ויצמן נולד בתל אביב ולמד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון. אמו חני הייתה מנהלת בית ספר, ומאוחר יותר עמדה בראש אגף החינוך בעיר, ואביו, ירון ברודסון, ניהל עסק להפצת משחקי מחשב.

בשנת 2006 החל ללמוד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב במסגרת התוכנית למצוינות אקדמית לנוער. בנוסף למד במסגרת התוכנית בחוגים מדע המדינה ופילוסופיה. לצורך השלמת התואר למד באוניברסיטה במשך ארבע וחצי שנים והשלים תשעה סמסטרים לפני שהתגייס לצבא..

בשנת 2008 התגרשו הוריו של ויצמן, והוא החליט לאמץ את שם משפחתה של אמו.

בשנת 2011 התגייס לגלי צה"ל, שם שירת ככתב וסיקר את תחום התרבות.

זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל, בדצמבר 2014, הקים את תנועת V15 עם שותפו, נמרוד דוויק.

=== פעילות פוליטית ===
בשנת 2009 החל לכהן כיו"ר נוער מרצ, ובגיל 17, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, שימש כמתמחה בלשכת חבר הכנסת ניצן הורוביץ. בשנים 2010–2011 ניהל קמפיינים בתנועת גרינפיס הבינלאומית.

בין השנים 2016–2020 ייעץ עבור אהוד ברק בענייני קמפיינים ודיגיטל. בשנת 2019 עמד בראש מטהו של ברק וניהל עבורו את הקמפיין לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.

=== פעילות בתחום התקשורת ===
במהלך שירותו בגלי צה"ל פרסם ויצמן מעל 300 כתבות ולאחר מכן שימש ככתב תרבות וראש דסק הספרים והמוזיקה הקלאסית של גלי צה״ל. בנוסף, עבד כעורך בתוכנית ״פתוח בשבת״ בהנחיית אלכס אנסקי וכמפיק התכנית ״ישראקלאסי״.

בשנים 2007–2008 כתב עבור וואלה!. בשנת 2010 עבד ככתב במקומון "העיר", והחל משנת 2020 הוא בעל טור ובלוג ב"הארץ".

== יזמות ==
בשנת 2021 הצטרף כמרצה ללימודי משבר האקלים בבית הספר לאדריכלות "נגב" במכללת סמי שמעון<ref name=":0" />. במקביל, ייסד את הוצאת הספרים העצמאית רדיקל, המוקדשת לתחום הפוליטיקה, החברה והאקלים.

ויצמן משמש כשותף ומנהל תחום האקלים בקרן ההשקעות הון סיכון Firstime. הקרן פועלת בהתאם ליעדים לפיתוח בר קיימא של האו"ם ותומכת במיזמי פיתוח תוכנה המיועדים להתמודדות עם גורמי מפתח במשבר האקלים כגון קידום אנרגיות מתחדשות ופתרונות חקלאות בת קיימא<ref name=":0" />.

ב-2022 מונה לראש צוות בפורום האקלים שהקים נשיא המדינה יצחק הרצוג.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://streaklinks.com/BFVylJFa2mIsf6JjJwjNJKjy/https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%3Fv%3DKWzokmL-O3M?email=itamar%40radical.org.il נאום ויצמן בוועידת האקלים של הארץ]
* [https://streaklinks.com/BFVylIwhIScxQKHlngTpIudk/https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%3Fv%3D5gZLzzVH-ug?email=itamar%40radical.org.il ראיון עם איתמר ויצמן בדמוקרטיוי]
* [https://omny.fm/shows/odpodcast/firstime-1 פודקסט עם ויצמן על יזמות אקלים]
*
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יזמים חברתיים
קטגוריה:יזמים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:משקיעי הון סיכון ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כתבים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1992
רומנה קריזנובסקה

רומנה קריזנובסקה (באנגלית: Romana Kryzanowska; 30 ביוני 1923 – 30 באוגוסט 2013) הייתה מדריכת פילאטיס אמריקאית שהתחילה כתלמידתו של יוזף פילאטיס ואשתו קלרה, בסטודיו שלהם בשדרה השמינית בניו יורק. משנת 1970, ניהלה את הסטודיו ופעלה במשך מספר עשורים להפצת השיטה, ולהפיכתה משיטה המוכרת בעיקר לרקדנים, לתרגול ופעילות גופנית פופולרית במיינסטרים.<ref name=":0" />

== ביוגרפיה ==
קריזנובסקה נולדה בפרמינגטון, מישיגן ב-30 ביוני 1923. היא הייתה ילדה יחידה לרומן קריזנובסקי וסארי פיקט קריזנובסקי. אביה, רומן, היה אמן שפעל בדטרויט בשנות ה-20. חלק מיצירות האמנות שלו מאוחסנות במכון לאמנויות בדטרויט. אמה, שרי, המשיכה לצייר ולהציג יצירות אמנות משלה לאחר מותו של רומן ב-1929.

קריזנובסקה הכירה את יוזף פילאטיס בשנת 1941, כשג'ורג' בלנשין, שאצלו רקדה, שלח אותה אליו על מנת לטפל בפציעה בקרסול. שלוש שנים לאחר מכן עברה לפרו עם בעלה. ב-1958 חזרה לניו יורק והמשיכה להתאמן אצל פילאטיס והפכה לבת חסותו.

כאשר נפטר יוזף פילאטיס בשנת 1967, התברר כי לא הותיר אחריו צוואה בנוגע להמשך דרכה של השיטה. אשתו קלרה המשיכה להפעיל את הסטודיו לפילאטיס בשדרה השמינית. ב-1970 היא מינתה את קריזנובסקה למנהלת הסטודיו והפקידה בידיה את האחריות להמשך דרכם של הזוג. קריזנובסקה קיבלה את האחריות ואף וידאה שאת המכשירים השונים שהשאיר אחריו יוזף – הרפורמר הסטנדרטי, הקאדילק, הכיסאות השונים ושאר המכשירים – ממשיכים לייצר במפעל המקורי לפי הנחיותיו ושרטוטיו המדויקים של פילאטיס. קריזנובסקה רצתה לשמור על שיטת ה”קונטרולוג׳י“ (contrology), והחלה באימון ובהדרכת מאמנים חדשים לפי משנתו של הממציא, במרכזי ההכשרה שפתחה.<ref></ref>

קריזנובסקה לימדה את השיטה במשך כשישים שנה, העמידה דורות של מדריכי פילאטיס המלמדים את השיטה בגישתה<ref></ref> ותרמה רבות להפצתה ולהפיכתה משיטה המוכרת בעיקר לרקדנים, לתרגול ופעילות גופנית פופולרית במיינסטרים.<ref name=":0"></ref>

== ספרים ==
קריזנובסקה הוציאה לאור 3 ספרים על שיטת פילאטיס:
<div style="direction: ltr;">
* The Joseph H. Pilates Archive Collection: Photographs, Writings and Designs, Sean P. Gallagher and Romana Kryzanowska, 
* The Pilates Method of Body Conditioning - An Introduction to the Core Exercises, Sean P. Gallagher and Romana Kryzanowska, 
* The Complete Writings of Joseph H. Pilates, Joseph Pilates, Romana Kryzanowska, 
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
דמיטרי שצ'רבינובסקי

דמיטרי שצ'רבינובסקי (ברוסית: Дмитрий Щербиновский; 13 בינואר 1867 – 27 בנובמבר 1926) היה צייר רוסי אימפרסיוניסטי ומורה לאמנות. הוא היה קשור לקבוצת "הנודדים".

== ביוגרפיה ==
הוא נולד למשפחת סוחרים. שיעורי האמנות הראשונים שלו היו בסראטוב. ב-1885, בהתעקשות הוריו, הוא נכנס לבית הספר למשפטים באוניברסיטת מוסקבה וסיים את לימודיו ב-1891. עם זאת, בעודו שם, הוא למד גם שיעורים מוסילי פולנוב, שעודד אותו להיות אמן.

הוא עבר מהאוניברסיטה לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד עם פאבל צ'יסטיאקוב ואיליה רפין, והפך לאחד הסטודנטים האהובים על האחרון. בשנת 1896, ציור "עורכי הדין" זיכה אותו בתואר "אמן" ובמלגה להמשך לימודים באירופה. כתוצאה מכך, הוא נסע לפריז, שם נרשם לאקדמיה ז'וליאן ועבד עם טוני רובר-פלרי.

לאחר שטייל ברחבי צפון אירופה, הוא חזר בשנת 1900, התיישב בסנט פטרסבורג ולימד בסטודיו שהופעל על ידי הנסיכה מריה טנישבה. ארבע שנים לאחר מכן, הוא עבר לאוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה של סטרוגנוב במוסקבה. הוא גם נתן שיעורים פרטיים.

כהוקרה על מאמציו הפדגוגיים הוענק לו מסדר אנה הקדושה. ב-1914 הוא הפך לחבר בנוודים והשתתף בתערוכות שלהם. בוריס גריגורייב היה התלמיד הידוע ביותר שלו.

לאחר המהפכה, בנוסף לעבודתו הרגילה, לימד במספר בתי ספר למלאכת יד ובאגודות עובדים והיה חבר ב"מועצת הציירים של האיגודים המקצועיים" .
== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Scherbinovskiy 008.jpg|בת איכרים
File:Scherbinovskiy 001.jpg|ספינת קיטור
File:Scherbinovskiy 010.jpg|כביסה
File:Scherbinovskiy 007.jpg| טריו

</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים רוסים
קטגוריה:מורים לאמנות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1867
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1926
אורביטר 4

אורביטר 4 הוא כלי טיס בלתי מאויש טקטי ממשפחת אורביטר של חברת אירונאוטיקס, בעל יכולת נשיאת שני מטע"דים בו זמנית. האורביטר 4 נועד לפעול כ"להקה" של מספר כלי טיס אשר משמשים כרשת מתואמת אשר אוספת מידע יחד..

== היסטוריה ==
=== פיתוח ===
האורביטר 4 פותח כהמשך להתפתחות קו האורביטר והארוסטאר אשר חולקים יחד את אותה פלטפורמה עם יכולות מוביל, משימה ורב-תכליתיות.

=== שירות בצה"ל ===
בדצמבר 2019 זכתה רפאל יחד עם אירונאוטיקס במכרז לפרויקט "ענני סערה" מול חברת אלביט לאחר שהתעשייה האווירית ויתרה על ההתמודדות.<ref></ref>

הכטב"ם הוא חלק ממערך "ענני סערה" אשר עתיד לקום בצה"ל ומשותף לזרוע האוויר ולזרוע היבשה. בצה"ל מכונה הכטב"ם בשם "ניצוץ".

באוגוסט 2022 נפתחה מחדש טייסת 144 כטייסת כטב"ם בבסיס חצור, והיא הטייסת הראשונה המפעילה את "ניצוץ". בנובמבר 2023, במלחמת חרבות ברזל נכנסו כלי הטיס לפעילות מבצעית ברצועת עזה במטרה לחשוף מחבלים ולאסוף מודיעין.

== מאפיינים ==
אורביטר 4 הוא כטב"ם טקטי ייחודי, פועל בצורה שקטה ובעל יכולת לשהות באוויר כ-25 שעות ברציפות – שהות ארוכה במיוחד, שאפשר היה להשיג עד לאחרונה רק בכלים יקרים וגדולים יותר. ממדיו הקטנים יחסית (מוטת כנף של 5.4 מטרים) מקשים על האיתור והיירוט שלו מעל שטח עוין, לעומת כלים מסורתיים שמסוגלים לשהות יותר מיממה רצופה באוויר.

הכטב"ם יכול לשאת בו זמנית שילוב של מטע"ד אלקטרו-אופטי עם מכ"ם SAR, מכ"ם סיור ימי MPR או סנסורים נוספים, מה שמרחיב את יכולות ה-ISTAR שלו. המערכות מאפשרות אחיזת שטח על אזורים רחבים תוך התמקדות בתאי שטח נבחרים. קל ומהיר להשתמש בו והוא מופעל על ידי צוות קטן של 3 אנשים. את אורביטר ניתן לשגר במספר דרכים אשר כולן אינן מצריכות מסלול:<ref></ref>

* שיגור ממסילה בשטח, ונחיתה בעזרת מצנח.
* שיגור ממסילה בשטח, ונחיתה לתוך רשת איסוף
* המראה ונחיתה אנכית באמצעות סט את מותקן על האורביטר המכיל רוטורים אנכים

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירונאוטיקס
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים ישראליים
המועצה הלאומית של כווית

המועצה הלאומית של כווית (בערבית: مجلس الأمة) היא בית המחוקקים החד-ביתי של כווית. המועצה הלאומית מתכנסת בבירת כווית, כווית סיטי. במועצה אין מפלגות, משום שמפלגות פוליטיות אינו חוקיות בכווית, וכל חבר מועצה מתמודד ונבחר כעצמאי. המועצה הלאומית מורכבת מ-50 חברים נבחרים, יחד עם שרי ממשלה ממונים.<ref></ref>

== סקירה ==
המועצה הלאומית הוקמה בשנת 1963.<ref name=":0"></ref>

המועצה כוללת 50 חברים, ועוד 16 שרים שנחשבים כסגנים. לשרים יש אותן זכויות כמו חברי הפרלמנט הנבחרים, למעט שני חריגים: הם אינם משתתפים בוועדות המועצה ואינם יכולים להצביע כאשר יש הצבעת אי-אמון נגד אחד מן השרים. חברי המועצה נבחרים ל-4 שנים.<ref name=":0" />

בהתאם לסעיף 107 של חוקת כווית, המועצה הלאומית יכולה להתפרק על ידי האמיר בצו, תוך ציון הסיבות לפירוק. עם זאת, המועצה הלאומית לא תפורק שוב מאותה עילה, ויש לקיים את הבחירות למועצה חדשה תוך תקופה שלא תעלה על חודשיים ממועד הפירוק.<ref name=":0" />

בשנת 2001 טען חוקר בשם נתן ג'יי בראון שהמועצה של כווית היא הפרלמנט העצמאי ביותר בעולם הערבי. בשנת 2009 טען החוקר הישראלי ערן סגל שהוא בין הפרלמנטים החזקים והטובים במזרח התיכון.<ref name=":0" />

=== שוויון מגדרי ===
בשנת 2005 אושר לנשים להשתתף בבחירות למועצה. בבחירות 2006 ו-2008 אף מועמדת לא זכתה במושבים. נשים זכו לראשונה במושבים באספה הלאומית בבחירות 2009, שבהן נבחרו ארבע נשים.

== מבנה המועצה ==
בניין המועצה תוכנן על ידי האדריכל הדני ירן אוטזון, שתכנן גם את בית האופרה של סידני. הבניין תוכנן ב-1972 והסתיימה בנייתו ב-1982. הבניין ניזוק קשות בפברואר 1991 כאשר כוחות עיראקים שנסגו מן מהמדינה, בעקבות מלחמת המפרץ, הציתו אותו, אך הוא שוחזר מאז.<ref></ref>

== גושים פוליטיים ==
אף על פי שמפלגות אסורות בכווית, ישנם 3 גושים פוליטיים במועצה:
* הגוש הליברלי-חילוני
* הגוש השעבי-פופוליסטי: קואליציה של סונים ושיעים, ליברלים וארגונים פוליטיים לאומניים עם התמקדות בנושאי מעמד הביניים.
* הגוש האסלאמיסטי: מורכב מחברים אסלאמיסטים סונים.

== ראו גם ==

* פוליטיקה של כווית
* בתי מחוקקים לפי מדינה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרלמנטים
קטגוריה:כווית: פוליטיקה
יעקב יהודה ורשנר

הרב יעקב יהודה (בגרמנית: ליאופולד) ורשנר (12 פברואר 1865, ט"ז בשבט ה'תרכ"ה - 1935, ב' אלול ה'תרצ"ה) היה רבם של סמטר שבפולין ובאד הומבורג שבגרמניה, ר"מ בבית המדרש לרבנים בברלין, ומנהל בית הספר היהודי בבאד הומבורג.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
הרב יעקב יהודה ורשנר נולד בברסלוי, שבה אביו הרב זאב נחום וולף ורשנר, מחבר ספר 'נחלת יעקב' על התורה, שימש ברבנות. סבו היה הרב אברהם ורשנר, תלמיד רבי עקיבא איגר.

למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובמקביל באוניברסיטת ברלין, שם קיבל תואר ד"ר, כפי שהיה מקובל אצל רבני גרמניה באותה העת. בשנת 1899 מונה לרבה של סמטר שבמחוז פוזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכרח לעזוב את המדינה ולחזור לגרמניה, אז התמנה לרבה של באד הומבורג.<ref></ref>

בשבתו בעיר הקים וניהל בית ספר יהודי שבו למדו כשישים ילדים, ובמקביל לימד יהדות בשעות הצהרים גם לילדים שלמדו בבתי הספר הכלליים.

בשנת 1935 הלך לעולמו, בעודו בן 70. לאחר מותו תפקיד הרב כבר לא אוייש בשל התגברות אנטישמיות בגרמניה, והחזן הרץ שימש בפועל כאחראי על שירותי הדת בעיר.<ref></ref>

אחיו היה ארתור ורשנר.

== קישורים חיצוניים ==
איסק סוואנקמבו

איסק סאלי סוואנקמבו (בשוודית: Isak Ssali Ssewankambo; נולד ב-27 בפברואר 1996 באנגרד שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם.

== קריירת מועדונים ==
סוואנקמבו גדל במחלקות הנוער של לאריה-אנגרדס IF וגטבורג. בשנת 2012 הצטרף אל מחלקת הנוער של צ'לסי מהפרמייר ליג.

לאחר ששוחרר מצ'לסי, חתם סוואנקמבו על חוזה לעונה אחת בנאק ברדה, מליגת העל ההולנדית, עם אפשרות הארכת החוזה לעונה נוספת. ב-9 באוגוסט 2014 ערך סוואנקמבו את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אקסלסיור רוטרדם במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2014/2015. בסך הכל ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-2 בינואר 2015 חתם סוואנקמבו בדרבי קאונטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. לאורך כל תקופתו שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-12 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 2-1 לפורטסמות' במסגרת הסיבוב הראשון של גביע הפוטבול ליג.

ב-3 במרץ 2016 חתם סוואנקמבו על חוזה לשלוש עונות במולדה מליגת העל הנורווגית. ב-13 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טרומסה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-19 במרץ 2018 הושאל סוואנקמבו למאלמה מליגת העל השוודית. ב-2 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 2-1 על אלפסבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-21 בפברואר 2019 חתם סוואנקמבו על חוזה לשלוש עונות באסטרסונד מליגת העל השוודית. ב-3 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 3-0 על סיריוס במסגרת הגביע השוודי לעונת . ב-31 במרץ ערך סוואנקמבו את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד א.י.ק סולנה במסגרת המחזור הראשון לעונת . ב-29 באפריל הבקיע סוואנקמבו את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על הלסינגבורג במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל שיחק סוואנקמבו במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 70 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.

ב-31 במרץ 2022 חתם סוואנקמבו בסיריוס מליגת העל השוודית עד לקיץ 2022. ב-3 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 2-1 על סונדסוואל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . הוא שוחרר מהמועדון בחודש יוני 2022 בתום חוזהו, לאחר שערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים שוודים
קטגוריה:בלמי כדורגל שוודים
קטגוריה:כדורגלני נאק ברדה
קטגוריה:כדורגלני דרבי קאונטי
קטגוריה:כדורגלני מולדה
קטגוריה:כדורגלני מאלמה
קטגוריה:כדורגלני אסטרסונד
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1996
קופה אמריקה נשים 1995

קופה אמריקה נשים 1995 (נקראה אז: אליפות דרום אמריקה בכדורגל נשים 1995, בספרדית: Campeonato Sudamericano de Fútbol Femenino 1995) הוא הטורניר השני של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך בברזיל והתקיים מ-8 בינואר עד ה-22 בינואר 1995. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 1995, שנערך באותה שנה בשוודיה. 

הטורניר שוחק במתכונת של בית אחד עם 5 נבחרות, כאשר שתי הנבחרות שסיימו במקומות הראשון והשני העפילו למשחק הגמר. בגמר נפגשו ארגנטינה (שסיימה במקום השני) וברזיל - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, שנערך באוברלנדיה מול 50,000 צופים, ניצחה ברזיל 0-2 וזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות. בעקבות זכייתה היא העפילה לגביע העולם כנציגה היחידה של קונפדרציית הכדורגל של דרום אמריקה.

==תוצאות==
===הבית המוקדם===

===משחק הגמר===

קטגוריה:קופה אמריקה נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1995
קטגוריה:תחרויות כדורגל בברזיל
קופה אמריקה נשים 1991

קופה אמריקה נשים 1991 (נקראה אז: אליפות דרום אמריקה בכדורגל נשים 1991, בספרדית: Campeonato Sudamericano de Fútbol Femenino 1991) הוא הטורניר הראשון של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך בברזיל והתקיים מ-28 באפריל עד ה-5 במאי 1991. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם הראשון לנשים, שנערך מספר חודשים לאחר מכן בסין. 

מכיוון שרק שלוש מדינות לקחו חלק באליפות, הוחלט שהנבחרות ישחקו במתכונת של בית אחד, והנבחרת שתסיים את הבית עם המאזן הטוב ביותר תזכה בגביע. המארחת ברזיל, שניצחה בשני משחקיה וספגה רק שער אחד, זכתה במקום הראשון. אדריאנה הברזילאית סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם ארבעה כיבושים, ובפרס השחקנית המצטיינת זכתה אדה קרוז מצ'ילה. בעקבות הזכייה, העפילה ברזיל לגביע העולם בתור הנציגה היחידה של דרום אמריקה.

==תוצאות==

קטגוריה:קופה אמריקה נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1991
קטגוריה:תחרויות כדורגל בברזיל
פאולו גוצ'י

פאולו גוצ'י (באיטלקית: Paolo Gucci; 29 במרץ 1931 – 10 באוקטובר 1995) היה איש עסקים ומעצב אופנה איטלקי. הוא היה המעצב הראשי וסגן הנשיא של המותג גוצ'י.

== ביוגרפיה ==
פאולו גוצ'י נולד ב-29 במרץ 1931 בפירנצה, איטליה, לאולון פרייס ואלדו גוצ'י , בנו של מייסד גוצ'י גוצ'יו גוצ'י . הוא היה המעצב הראשי של גוצ'י בסוף שנות ה-60. בשנת 1978 מינה אותו אביו לסגן הנשיא של גוצ'י.

בשנת 1980 פתח פאולו עסק משלו בחשאי תחת השם "גוצ'י" מבלי לספר לאביו, וגם לא לדודו רודולפו. כשנודע להם, שניהם זעמו ופיטרו אותו בספטמבר 1980 מגוצ'י. בנוסף, הוא נתבע על ידי אביו אלדו על הפרת זכויות.

בשנת 1984 נקם פאולו באביו, ופיטר אותו מהחברה בעזרת בן דודו מאוריציו גוצ'י. בנוסף, פאולו גם דיווח למס הכנסה על העלמת מס של אביו. בשנת 1986 נידון אלדו לשנה ויום מאסר בגין העלמת מס. ב-1987 מכר פאולו את כל מניותיו בגוצ'י לאינסקורפ תמורת 42.5 מיליון דולר. עקב הוצאת סכומי כסף מוגזמים והחלטות עסקיות גרועות, הוא הגיש בקשה לפשיטת רגל ב-1993.

== חיים אישיים ==
ב-1952, פאולו גוצ'י התחתן עם איבון מושטו, ממנה נולדו לו שתי בנות, אליזבטה ופטריציה. נישואיהם התפרקו, ובשנת 1977, הוא התחתן עם בריטית בשם ג'ני גארווד ממנה נולדה לו בת אחת, ג'מה גוצ'י. בשנת 1990, הוא נפרד מאשתו השנייה ג'ני גארווד לאחר שניהל רומן עם פני ארמסטרונג בת ה-19. היו לו שני ילדים איתה מחוץ לנישואים, אליסה וגבריאל. ב-1994 הוא בילה חמישה שבועות בכלא על אי תשלום מזונות לאשתו השנייה ג'ני גארווד ולבתם. פאולו גוצ'י מת בלונדון ב-10 באוקטובר 1995, בגיל 64, מדלקת כבד כרונית בעיצומם של הליכי גירושין.
הסמל של גוצ'י

== בתרבות ==
בסרט "בית גוצ'י" (2021), מגלם את פאולו גוצ'י השחקן האמריקאי ג'ארד לטו. באפריל 2021, בתו של פאולו, פטריציה גוצ'י, מתחה ביקורת על הצגתו של לטו (שיער לא מטופח, חליפת לילך) של אביה בסרט, והצהירה שהיא "עדיין מרגישה נעלבת". ההופעה של לטו זכתה בפטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר בטקס פרסי פטל הזהב ה-42, וגם זכתה לשבחים ממבקרי קולנוע וזיכתה אותו במועמדויות לפרס הסרטים של המבקרים ולפרס הלוויין – שניהם לשחקן המשנה הטוב ביותר.

== הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבי אופנה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1931
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1995