OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דונייבצי

דונייבצי (באוקראינית: Дунаївці; בפולנית: Dunajowce; ביידיש: דינעוויץ) היא עיר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון של דונייבצי הוא משנת 1403. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלי תעשייה רבים.

===יהודי דונייבצי===
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים. תחת השלטון הסובייטי עבדו חלק מיהודי העיר בקולחוזים שהוקמו בסביבתה. בשנת 1936 סגרו הרשויות את בית הכנסת בעיר.

ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך. 19 יהודים הוצאו להורג בחודש זה בגין הפרת החוקים.

באביב 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו תנאי מחיה קשים ורעב.

ב-8 במאי 1942 נערכה בגטו סלקציה, וכ-2,500 יהודים נלקחו ממנו למכרות ליד הכפר דמיאנקובצי (Demiankovtsy), ושם נקברו חיים בתוך המכרות שפוצצו עליהם. לאחר מכן, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה לרבות מוליקי ז'וונצ'יק.

ב-18 באוקטובר 1942 רוכזו כ-3,000 עד 5,000 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם סמוך לכפר סולוניצ'ניק (Solonichnik).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
דוקורה

דוקורה (בבלארוסית: Дукора; בפולנית: Dukora; ביידיש: דוקאָר) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

==תולדות היישוב==
דוקורה נזכר מהמאה ה-16 כיישוב בבעלות משפחות אצולה. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1880 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ובשנת 1924 הוחזר למעמד של כפר.

==יהודי דוקורה==
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-500 יהודים, ופעל בו בית ספר יידי.

עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, שדדו הגרמנים את רכוש יהודיו. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, ובנובמבר 1941 רצחה יחידת ס"ס את כ-300 עד 400 היהודים שנותרו בו. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו ביישוב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז מינסק: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:גטאות בבלארוס
חיים דייטשמן

רבי חיים דייטשמן. [[רפרודוקציה של ציור דיוקן, התפרסמה כנראה בעיתון יהודי-גרמני בין מלחמות העולם. מאוסף שבדרון]]
רבי חיים (יואכים) דייטשמן (או דויטשמן; בגרמנית: Joachim Deutschmann; ז' באדר ה'תק"ך, 24 בפברואר 1760 – ט"ו בכסלו ה'תקצ"ז, 24 בנובמבר 1836) היה רב בוהמי, אב בית דין וראש ישיבה בגביץ', טרביץ' וקלן.

==ביוגרפיה==
נולד ברייכנוי, בגיל ארבע-עשרה יצא לישיבת "הנודע ביהודה" בפראג. בבירה למד גם בביתו של הרופא יונה ייטלס גרמנית ופילוסופיה יהודית, יחד עם בנו ברוך ייטלס. ב-1780 עזב לישיבתו של רבי שמואל קעלין מחבר ספר "מחצית השקל" בבוסקוביץ. ב-1784 נשא לאישה את רייזעל רוזנבאום, בת סוחר. הוא בילה עוד כשנתיים עם הרב נתן אדלר שהזדמן אז לבוסקוביץ לאחר שגורש מפרנקפורט דמיין. עמיתו של דייטשמן ללימודים היה רבי משה סופר הצעיר, שגם ניסה לאחר מכן לעזור לו לקבל את תפקיד אב"ד נייטרא, ללא הצלחה.

את משרת רבנותו הראשונה קיבל דייטשמן בהיותו בן 34 בשנת ה'תקנ"ד (1794) בהרשיץ (Hořice v Podkrkonoší). משם ניסה לעבור לרייכנוי, אך האשמה בקשרים עם שבתאים סיכלה את המינוי. ב-1812 התקבל לאב"ד בגביץ' ובשנת ה'תק"ף (1820) בטרעביטש. בשנת ה'תקפ"ט, 1829, התמנה לאב"ד קלן והחזיק במשרתו זו עד פטירתו. בערים בהן ישב קיים תמיד ישיבה גדולה למדי. בין מי שלמדו אצלו נמנו הרבנים ברוך גויטיין בעמח"ס "כסף נבחר", לאופולד לעף, יששכר בר אילווי, הכתב סופר וליב שוואב. כמו כן נודע כפטרון ואוהד של ההשכלה המתונה, ובין היתר התערב עבור שוואב אצל הרב הכולל למוראביה, מרדכי בנט, שרצה לשלול ממנו היתר לשמש אב"ד מפני שנחשב משכיל מדי.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Julius Carlebach, Michael Brocke, Biographisches Handbuch der Rabbiner: Die Rabbiner der Emanzipationszeit in Den Deutschen, Böhmischen und Großpolnischen Ländern 1781-1871, Walter de Gruyter, 2004. עמ' 250.
</div>
* הרב משה אלכסנדר זושא קינסטליכר, החתם סופר ובני דורו: אישים בתשובות חתם סופר, בני ברק, ה'תשנ"ג, פריט קצ"א

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים בוהמים
קטגוריה:רבנים מוראבים
קטגוריה:משכילי פראג
קטגוריה:תלמידי רבי נתן אדלר
דוקשטי

דוקשטי (בליטאית: , דוקשטס; בפולנית: Dukszty; ביידיש: דוקשט) היא עיירה במחוז המשנה איגנלינה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
דוקשטי הייתה יישוב בבעלות נסיכים מאז המאה ה-16, ואזכורה הראשון בכתב הוא משנת 1737. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הואץ פיתוחה של העיירה, עם חיבורה לקו מסילת הברזל.

==יהודי דוקשטי==
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בדוקשטי כ-650 יהודים, כשני שלישים מסך האוכלוסייה בה. בעיירה התקיימה פעילות ציונית, ופעלו בה מוסדות יהודיים שונים, ובהם בית ספר מרשת תרבות ובית ספר יידי.

במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי רצח ביהודיה, והקימו בה שני גטאות, אליהם צוו יהודי היישוב לעבור ללא רכוש. בד בבד נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה בתנאים קשים.

ב-21 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בידי שוטרים גרמנים וליטאים, והוצעדו לכיוון יער דגוצ'יאי (Deguciai), בו רוכזו יהודים נוספים מהאזור. שם נורו תחילה הילדים והזקנים, ולמחרת יתר היהודים. מספר בעלי מקצוע שהושארו בעיירה נרצחו לאחר מכן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז אוטנה
קטגוריה:גטאות בליטא
דז'יסנה

דז'יסנה או דיסנה (בבלארוסית: Дзісна, דזיסנה; בפולנית: Dzisna) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון לדז'יסנה, שהחלה כטירה מבוצרת על נהר דווינה, הוא משנת 1374. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמהלך מלחמת ליבוניה הפכה הטירה שביישוב למרכז איסוף לחייליו של סטפאן באטורי.

בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בנפת וילנה של הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי דז'יסנה==
אנדרטה לזכר חללי הגטו.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-8,000 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וכן מוסדות תרבות ודת יהודיים. בספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום.

ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בהטלת גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות ורצח. בד בבד, הוקם בעיירה יודנרט, בראשות נחום רוכלין ואפרים גורדון.

ב-3 באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו צפיפות, רעב ומגפות, ויהודיו נאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר. באפריל 1942 נרצחו כ-30 יהודים מהגטו.

באמצע יוני 1942 פתחו הגרמנים, בסיוע שוטרים מקומיים, באקציה בגטו, בה ירו באופן אקראי לעבר יושביו. כ-2,200 יושבי הגטו התנגדו לגרמנים, וניסו להימלט מהגטו, אך רובם נתפסו, ונרצחו בבורות ירי. מעטים מיהודי העיירה שהצליחו להימלט ממנה, הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

בסך הכול נרצחו בעיירה 3,800 יהודים. אנדרטה לזכרם הוקמה בידי שארית הפליטה שחזרה לעיירה לאחר המלחמה.
על גבי המצבה רשום: נרצחו 3,800 בני אדם ללא תזכורת להשתייכותם הלאומית (יהודים).

ניצולי העיירה היו ברובם אלו שהספיקו לברוח מזרחה בימים שלפני הכיבוש הגרמני.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
דמבלין

דמבלין (בפולנית: Dęblin, ביידיש: מאָדזשיץ, מודז'יץ) היא עיר קטנה במחוז ריקי שבפרובינציית לובלין בפולין, ליד נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון של דמבלין הוא משנת 1397, עת הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשנת 1840 הוענק היישוב בידי ממשלת פולין הקונגרסאית למצביא הרוסי איוואן פסקביץ' והיא נקראה איוונגרד (Ивангородской) על שמו, עד תום השליטה הרוסית במקום בשנה 1915.

מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיר, כתוצאה מחיבורה למסילת הברזל. בשנת 1854 הוקמה בסמוך ליישוב המושבה "אירנה" (Irena) , אשר אוחדה עם דמבלין בשנת 1953.

באוקטובר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערך בקרבת המצודה של העיר קרב משמעותי, בו הדפו הרוסים מתקפה משולבת של גרמניה ואוסטרו-הונגריה.

==יהודי דמבלין==
בין מלחמות העולם נמנו בדמבלין כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה. בעיר פעלה חסידות מודז'יץ שנוסדה בה, וכן חוגים ציוניים ובית ספר עברי.

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטל על יהודיה לשלם סכום כופר גבוה, ויהודיה נלקחו לעבודות כפייה. בתחילת 1940 צוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ובעיר הוקם יודנרט, בראשות לייזר טייכמן.

בנובמבר 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו פרצה בהמשך מגפת טיפוס הבהרות. משנת 1941 הועסקו יהודי הגטו בחמישה מחנות עבודה שהוקמו בסביבת העיר. בחורף 1942-1941 חוסלו אנשי היודנרט הראשון בעיר. בגטו זה הובאו יהודים מבוברובניקי הסמוכה.

ב-6 במאי 1942 נערכה בגטו דמבלין אקציה בידי שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, בה שולחו כ-2,500 יהודים, מתוך כ-3,500 יהודי הגטו, למחנה ההשמדה סוביבור. בהמשך החודש הובאו לגטו יהודים מריקי הסמוכה וכ-2,200 יהודים שגורשו מסלובקיה, ואלו הועסקו בעבודות כפייה.

ב-15 באוקטובר 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח כ-100 יהודים בשעת האקציה. בספטמבר 1943 חוסל מחנה העבודה האחרון שנותר בעיר, וב-22 ביולי 1944 הועברו כ-2,000 היהודים שהוחזקו במחנה העבודה שהוקם בשדה התעופה שליד העיר למחנה עבודה ליד צ'נסטוחובה, תוך רצח ילדיהם בבית העלמין היהודי בעיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
שבתי בוחבוט

הרב שבתי בוחבוט (1870, כ"ג בשבט ה'תר"ל – 26 באפריל 1948) היה אב בית דין ביפו, רב הקהילה היהודית בקיליס שבסוריה, הרב הראשי של חלב שבסוריה, ובהמשך הרב הראשי של יהדות לבנון.

==קורות חיים==
נולד ביפו למשפחה ספרדית-מערבית. אביו, הרב שלמה בוחבוט, היה מקובל מישיבת חסד אל בירושלים, שעלה בצעירותו לארץ ישראל מרבאט שבמרוקו.

בילדותו למד לימודי חול בבית ספר אליאנס, לצד לימוד תורה מפי מלמדים ורבנים בני העדה הספרדית ביפו. בנוסף, למד במשך הזמן שפות שונות, ושלט באנגלית, צרפתית וטורקית (לצד עברית, לאדינו וערבית).

בגיל בגרות עבר לירושלים ונישא למזל בת עזריה די-בוטון (מעולי סלוניקי). בשנים הבאות למד ש"ס ופוסקים מפי הראשון לציון הרב יעקב מאיר, וכן הוסמך לרב בבית המדרש לרבנים באיסטנבול.

בשנת 1906 מונה לחבר בית הדין ביפו ובהמשך לאב בית הדין. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוגלה לסוריה, ושימש כרב הקהילה היהודית בקיליס שבצפון-מערב המדינה (כיום חלק מטורקיה). בעקבות יציאתו של הרב חזקיה שבתי לבואנוס איירס בשליחות גיוס כספים עבור בית יתומים בשנת 1921, מונה הרב בוחבוט לכהן במקומו כרבה הראשי של חלב. בשנת 1924 פרש מתפקידו, לאחר שהרב חזקיה שבתי חזר משליחותו ודרש לשוב ולקבל את המינוי, על אף שנבחר ברוב גדול להמשיך לכהן בתפקיד.

החל משנת 1925 ועד פטירתו בשנת 1948, כיהן בביירות כרבה הראשי של לבנון, לאחר שהוזמן לכהן במשרה על ידי בני הקהילה היהודית בעקבות הדחתו של הרב שלמה טאג'ר מרבנות העיר. לאורך שנות כהונתו עודד את חברי הקהילה לגלות עניין רב יותר ביהדות ולחזק את זיקתם למסורת, לצד הפתיחות למודרנה ולהשכלה כללית. כן פעל לחיזוק הקשרים עם היישוב היהודי בארץ ישראל ולתרומה לבניינו.

בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר.

הלך לעולמו בביירות בשנת 1948 (י"ז בניסן ה'תש"ח) ונקבר בה. 

בשתדלנות של בנו בן-ציון בחבוט, הובא לקבורה בירושלים בכ"ז באדר ב' ה'תשי"א, על אף המתיחות בגבולות באותה תקופה.

== חיבוריו ==
במהלך חייו חיבר ספרים רבים על תורה, הלכה מוסר ופיוטים, אך מרביתם נותרו בכתב יד. כן חיבר דיוואן שירים, כתב מאמרים לכתבי העת המאסף, עם וספר ולמספר קובצי מאמרים רבניים. חלק מתשובותיו הודפסו בספר "ישכיל עבדי" מאת הרב עובדיה הדאיה.
* מגד ציון
* שיבת ציון
* ילקוט ציון
* ארץ חפץ
* לב ירושלים
* חדר הורתי
* שלטון הנפש
* תכשיטי הנפש
* שעשועי הנפש
* קופה של בשמים
* מחלצות
* שפתי צדק - ארבעה חלקים
* טהרת המדות
* כלי גולה
* שירים - מוסר בחרוזים ע"ד "בחינת עולם" מאת ידעיה הפניני, חלקו הודפס ב"קול ששון"

== לקריאה נוספת ==
* משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 140)
* דוד תדהר (עורך), אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו (עמ' 2332 -2333)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://billiongraves.com/grave/person/23308141 קברו], באתר Billion Graves

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:רבנים ראשיים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:פעילים ציונים בלבנון
קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:עיתונאים יהודים לבנונים
קטגוריה:משוררים יהודים לבנונים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:רבנים לבנונים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ביירות: רבנים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1948
דרצ'ין

דרצ'ין (בבלארוסית: Дзярэчын, דזיארצ'ין; בפולנית: Dereczyn) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
דרצ'ין נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1537 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נפגע היישוב קשות, אך מאוחר יותר השתקם, ובשנת 1786 נבנה בו ארמון.

בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחומי האימפריה הרוסית, במחוז סלונים. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי דרצ'ין==
[[אנדרטה לזכר יהודי דרצ'ין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בדרצ'ין כ-1,300 יהודים, כשני שלישים מהאוכלוסייה ביישוב. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציוניות, וכן של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בו בתי ספר מרשת תרבות ומרשת יבנה.

עם כניסת הצבא האדום לכפר בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בכפר, ועסקים פרטיים בו הולאמו.

ב-27 ביוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בביצוע עבודות כפייה. כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים סכומי כופר ורכוש, וכן כוח אדם לעבודות הכפייה.

בינואר 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר שהוקם בו, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-4,000 איש. בגטו שררו תנאי צפיפות קשים, רעב ומגפות, ובמרץ 1942 שולחו מאות צעירים ממנו למחנה עבודה בכפר פוז'וויצ'ה, ואלו נרצחו במאי ביער רודיצ'ין. לאחר שמספר ניצולים מהטבח הגיעו בחזרה לגטו, רצחו הגרמנים למעלה מ-250 יהודים בגטו, רובם נשים וילדים.

ב-24 ביולי 1942 ביצעו הגרמנים, בסיוע שוטרים ליטאים ואוקראינים, אקציה בגטו, בה ירו לתוכו באופן אקראי. כ-2,500 הניצולים מהירי רוכזו, ונרצחו מחוץ לכפר. יתר יהודי הגטו הועברו לסלונים, ובתי הגטו נשרפו. לפני אקציה זו התארגנה בגטו קבוצה מחתרתית, אשר אספה נשק, והבריחה כ-200 עד 300 יהודים מהגטו ליערות, שם חלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://onegshabbat.blogspot.co.il/2016/10/blog-post_21.html חיים לנסקי ועיירתו דרצ'ין], באתר עונג שבת
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
ולדמר הראשון, מלך דנמרק

ולדמר הראשון, מלך דנמרק (בדנית: Valdemar I, ידוע גם כולדמר הגדול, בדנית: Valdemar den Store; 14 בינואר 1131 – 12 במאי 1182) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד למותו.

==ראשית חייו==
ולדמר היה בנו של קנוט לאברד, נסיך דני אבירי ואהוד, שהיה בנו הבכור של אריק הראשון, מלך דנמרק. אביו של ולדמר נרצח על ידי מגנוס הראשון, ימים ספורים לפני לידתו כחלק ממלחמות ירושה. אמו, אינגבורג, בתם של מסטיסלאב הראשון, נסיך קייב ושל כריסטינה, בתו של אינגה הזקן, מלך שוודיה, קראה לו על שם סבה, ולדימיר השני, נסיך קייב.

כיורש לכתר, וכמי שעד מהרה רכש לו יריבים, הוא גודל בחצרו של אציל דני יחד עם בנו, אבסלון, שבעתיד יהיה יועצו הנאמן.

==מלך==
ב-1146, כאשר מלאו לוולדמר 15 שנים, התפטר אריק השלישי, מלך דנמרק וכתוצאה מכך נמשכה מלחמת אזרחים, או ליתר דיוק, מלחמות הירושה. הטוענים לכתר היו: סוון השלישי, בנו של אריק השני; קנוט החמישי, בנו של מגנוס הראשון וולדמר עצמו. נחלתו של ולדמר כללה את שטחי יוטלנד ושלזוויג. שלב זה של מלחמת האזרחים ארך כעשר שנים.

ב-1157 הסכימו שלושת המלכים לחלק את הארץ ביניהם. סוון אירח משתה שלום, בו הוא תכנן לרצוח את יריביו. קנוט נהרג, אך ולדמר הצליח להימלט ליוטלנד יחד עם אבסלון. סוון הוציא עד מהרה פלישה והובס על ידי ולדמר בקרב הערבה האפורה. הוא נהרג במהלך הקרב, ככל הנראה על ידי קבוצת איכרים שחסמו את דרכו במנוסתו משדה הקרב. ולדמר שהיה ליחידי מבין שלושת היריבים ששרד, היה למלך היחיד של דנמרק. כך הסתיימו מלחמות הירושה שנמשכו 26 שנים.

ב-1158 נבחר אבסלון להיות הבישוף של רוסקילדה וב-1177 מונה לארכיבישוף של לונד. ביוזמתו הכריז ולדמר מלחמה על הונדים, שפלשו לחופי דנמרק. הם יישבו את פומרניה ואת האי ריגן שבים הבלטי. ב-1168 כבשו הדנים את בירתם של הוונדים, ארקונה, והונדים הסכימו להמיר את דתם לנצרות ולהיות נתונים למרות הדנים. השפעתם של הדנים חדרה לפומרניה.

ולדמר חיזק את גבולותיה של דנמרק: מדרום בנה חומה, וכן בנה כמה מבצרים לחופי הממלכה. אבסלון השתתף במאמץ זה ובנה את המבצר שממנו התפתחה קופנהגן.

ב-1170 הצליח ולדמר להכתיר את בנו קנוט השישי בן השבע למלך שותף וכך להבטיח מעבר חלק של המלוכה. תקופת מלכותו של ולדמר עמדה בסימן עליית כוחה של דנמרק שהגיעה לשיאה תחת מלכותו של בנו השני, ולדמר השני.

==צאצאיו==
ולדמר נשא לאישה את סופיה ממינסק, אחותו למחצה של קנוט החמישי ובתה של ריצ'זה מפולין, אלמנתו של מלך שוודיה. הם הביאו לעולם את הצאצאים:
* סופיה – נישאה לזיגפריד השלישי, רוזן ויימר-ארלמונדה.
* קנוט השישי, מלך דנמרק.
* מריה – נזירה ברוסקילדה.
* מרגרטה – נזירה ברוסקילדה.
* ולדמר השני, מלך דנמרק.
* אינגבורג – נישאה לפיליפ השני, מלך צרפת.
* הלנה – נישאה לוילהלם, הלורד של לינבורג.
* ריצ'זה – נישאה לאריק העשירי, מלך שוודיה.
* מיחסיו עם פילגשו טובה נולד בנו הבלתי חוקי, כריסטופר, דוכס יוטלנד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.danmarkskonger.dk/king19.htm King Valdemar den Store (the Great), www.danmarkskonger.dk] 
* 

קטגוריה:מלכי דנמרק
קטגוריה:ילידי 1131
קטגוריה:נפטרים ב-1182
ניקולס ניקלבי (סרט, 2001)

ניקולס ניקלבי (השם המלא באנגלית: The Life and Adventures of Nicholas Nickleby) הוא סרט טלוויזיה בריטי ששודר בבכורה בערוץ 4 בשנת 2001, וביים סטיבן ויטאקר על פי הרומן באותו שם משנת 1839 מאת צ'ארלס דיקנס.

== צוות השחקנים ==

== פרסים ==
ברברה קיד מעצבת התלבושות זכתה בשנת 2001 בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה וב-2002 זכתה בפרס "Royal Television Society" על עבודתה בסרט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים המבוססים על ניקולס ניקלבי
קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי טלוויזיה בריטיים
דוברובנה

דוברובנה (בבלארוסית: Дуброўна; ברוסית: Дубро́вно, דוברובנו; בפולנית: Dubrowna) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון של דוברובנה הוא משנת 1514. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחרב היישוב כתוצאה מפשיטת הקוזקים, אך השתקם לאחר מכן, ובשנת 1732 ניתן היתר לקיים בו ירידים שנתיים.

בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1925 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

==יהודי דוברובנה==
בתחילת המאה ה-20 נמנו בדוברובנה כ-4,300 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעל בית חרושת יהודי לאריגה, שהטליתות שייצר נמכרו ברחבי האימפריה הרוסית אותו ניהל רבי נחמיה גינזבורג. ערב מלחמת העולם השנייה עמד מספר יהודי העיירה על כ-2,100.

העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד. כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו נרצחו כ-200 יהודים.

בדצמבר 1941 נערכה בגטו אקציה, בה נלקחו כ-1,500 מיושביו אל בית העלמין היהודי בעיירה, ונרצחו בסמוך לו. בפברואר 1942 נרצחו כ-300 בעלי המקצוע היהודים שהושארו בגטו ובני משפחותיהם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
נחום אויסלנדר

נחום אויסלנדר (ברוסית: Нау́м Евсе́евич Ойсле́ндер; 1893 חודורקובו – 1962 מוסקבה) היה משורר יידי ומבקר ספרות.

==ביוגרפיה==
אויסלנדר נולד ב-1893 בכפר חודורקוב בפלך קייב. הוא נולד למשפחה של סוחרי עצים, בין 1906–1911 למד בגימנסיות של אודסה וקייב. למד רפואה באוניברסיטאות של ברלין וקייב, לאחר סיום הלימודים הוא גויס לצבא האדום, שם שירת בתור רופא צבאי בין 1919–1922. 

החל לפרסם את שיריו ועבודות בקורת ספרותית ב-1917 בכתבי עת ועיתונים יידיים, כגון: נייע צייט ודער עמעס. בתקופת שרותו הוא פרסם מאמרים וסיפורים קצרים בעיתונות של הצבא האדום. בשנת 1921 הוא יסד וערך יחד עם יצחק נוסינוב ודוד הופשטיין את סדרת ספרי שירה ליריק, במסגרתה יצאו לאור 10 ספרים. בין 1922–1925 הוא היה עורך של מאסף ספרותי "שטראל" (קרן אור). היה ראש אגף לספרות יידיש באקדמיה הבלארוסית למדעים במינסק בין השנים 1925 - 1926, בין 1926 - 1931 עבד במכון לתרבות יהודית בקייב. הוא לימד באוניברסיטאות של מינסק וקייב וערך את אוסף עבודותיו של שלום עליכם שיצא לאור בחרקוב.

בזמן מלחמת העולם השנייה הוא היה חבר בוועידה ההיסטורית של הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי. לאחר המלחמה הוא עסק בחקר הספרות, התרבות והפולקלור היהודי בברית המועצות במסגרת הוועידה ההיסטורית בקייב עד סגירתה ב-1948.

עד 1961 הוא עסק בעבודות מזדמנות, ב-1961 הוא החל לעבוד בכתב העת היידי סאוועטיש היימלאנד, שם עבד עד יום מותו שנתיים לאחר מכן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* מיכאיל קרוטיקוב, 
* זלמן רייזן, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=52505&st=&pgnum=36 אויסלענדער, נחום] בלעקסיקאָן פון דער ייִדישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, עמ' 51, 
* 

קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין דונסקויה החדש
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:נפטרים ב-1962
דונילוביצ'ה

דונילוביצ'ה (בבלארוסית: Дуні́лавічы, דונליביצ'י; בפולנית: Duniłowicze; ביידיש: דונילאוויטש) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון לדונילוביצ'ה הוא משנת 1473. במהלך המאה ה-17 הוקמו בכפר כנסייה ומנזר.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכלל במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1941, תחת השלטון הסובייטי, קיבל היישוב מעמד עירוני, אך בשנת 1954 הושב למעמד כפרי.

==יהודי דונילוביצ'ה==
אנדרטה לזכר חללי הגטו.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-700 יהודים, קרוב למחצית תושביו. בכפר פעלו מוסדות דת ותרבות יהודיים, וכן תנועות נוער ציוניות.

בספטמבר 1939 הועבר הכפר לשליטה סובייטית, ובתקופה זו נסגרו בו המוסדות היהודיים, ועסקים פרטיים במקום הולאמו.

ב-4 ביולי 1941 נכנסו לכפר הגרמנים, ותוך מספר הטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, הוקם בכפר יודנרט, בראשות ישעינו פרידמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.

ב-6 בינואר 1942 רוכזו כ-900 יהודי הכפר בגטו שהוקם בסמטה מוזנחת בו, בו הועסקו בתנאי רעב. בקיץ 1942 הגיעו לגטו פליטים יהודים מיישובי הסביבה.

בלילה של ה-21 בנובמבר 1942 נכנסו לגטו אנשי איינזצגרופן ושוטרים פולנים ובלארוסים, והחלו לירות על בתי הגטו, ולהצית אותם. יהודים שנתפסו מסתתרים בגטו, או שניסו להימלט ממנו, נורו במקום. כ-800 היהודים הנותרים הובלו לאורווה גדולה בסמוך לכפר, ושם נורו כולם. מהיהודים שהצליחו להימלט מהכפר היו שהצטרפו ליחידות פרטיזנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
מאמר על המתודה

מאמר על המתודה (בצרפתית: Discours de la méthode) הוא חיבור פילוסופי ואוטוביוגרפי מאת הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט, שראה אור בשנת 1637. שמו המלא הוא מאמר על המתודה: כיצד להדריך נכונה את התבונה ולבקש את האמת במדעים.

המאמר ידוע אולי יותר מכל בתור מקורו של הציטוט "אני חושב, משמע אני קיים" (בצרפתית: "Je pense, donc je suis") שמופיע בחלקו הרביעי. תרגומו הלטיני של המשפט (Cogito ergo sum) מופיע בספר המאוחר יותר - "עקרונות הפילוסופיה".

המאמר על המתודה הוא מהחיבורים המשפיעים ביותר בפילוסופיה המודרנית, ויש לו חשיבות רבה בהתפתחות מדעי הטבע, הן מתוך חדדו את הרציונליזם ומושגי ה"סובייקט" הצופה בעולם, וגם מתוך קידומו את המתודולוגיה הפוזיטיביסטית שתשמש רבות במדע המודרני. בחיבור דקארט מתמודד עם בעיית הספקנות, שנידונה בעבר גם על ידי סקסטוס אמפיריקוס, אל-ע'זאלי, ומישל דה מונטן. דקארט ניסח את הבעיה כך שהיא מסבירה אמת שהוא מוצא כבלתי ניתנת לסתירה. קו הטיעונים שלו מתחיל בהטלת ספק בכל כדי לראות את העולם מנקודת מבט רציונלית שאינה נזקקת להנחות ולדעות קדומות.

הספר פורסם במקור בליידן שבהולנד, בצרפתית, מעשה חריג לזמנו של דקארט. לאחר מכן תורגם ללטינית ובשנת 1656 יצא לאור באמסטרדם. הספר היה אמור לשמש הקדמה לשלושת החיבורים אופטיקה, מטאורולוגיה, וגאומטריה.

החיבור תורגם לעברית על ידי עירן דורפמן, ויצא לאור בשנת 2008 בהוצאת כרמל. תרגום נוסף, מאת יהושע קנז, יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת ידיעות ספרים - ספרי עליית הגג.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:כתבי רנה דקארט
קטגוריה:ספרי שנות ה-1630
דוסיאט

דוסיאט (בליטאית: , דוסטוס, בפולנית: Dusiaty, דוסיאטי; ביידיש: דוסיאַט) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, כ-30 ק"מ מערבית לזרסאי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

השם "דוסיאט" מתועד מהמאה ה-13. בשנת 1686 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בעיירה, השוכנת על גדת אגם סראטי (Sartai), הוקם פארק.

==יהודי דוסיאט==
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה חוגים ציוניים ובית ספר עברית מרשת תרבות.

בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, והולאמו בה עסקים פרטיים.

עם פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה לאומנים ליטאים, וביצעו ביהודיה מעשי שוד ורצח. עם כניסת הגרמנים לעיירה, ריכזו את יהודיה בגטו קטן, אליו נכנסו מעת לעת השומרים הליטאים, והתעללו ביושביו.

ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו ליער דגוצ'יאי (Deugučiai), ונרצחו שם בסמוך לכפר סוויצ'יונאי (Savičiunai) עם יהודים נוספים מסביבה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז אוטנה
ז'ייז'מריאי

ז'ייז'מריאי (בליטאית: Žiežmariai; ביידיש: זשעזשמער) היא עיר קטנה במחוז קישיאדוריס ליטא הנמצאת כ-6 קילומטרים מדרום לעיר קישיאדוריס. אוכלוסייתה נאמדה בשנת 2013 ב-3,514 תושבים.

==יהדות==
בעיר התקיימה קהילה יהודית מאז המאה השש עשרה לפחות, אחת העתיקות בליטא, וכיהנו בה מספר רבנים חשובים, בהם הרב מרדכי אליאשברג. בעיר נמצא עדיין בית כנסת מסגנון ארכיטקטוני ייחודי לליטא ולפולין בשם "בתי כנסת עציים" .

בשנת 1940, ערב סיפוחה של ליטא לברית המועצות, 200 המשפחות היהודיות בעיר היו כמעט 50 אחוז מכלל האוכלוסייה. רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר, ממלאכת יד, ממפעלים קטנים ומחקלאות. בעקבות סיפוחה של ליטא לברית המועצות, כל העסקים הפרטיים בז'ייז'מריאי הולאמו (מדובר במידה רבה על עסקים בבעלות יהודית). בית הספר העברי נסגר ופעילות ציונית נאסרה. הצבא הגרמני כבש את ז'ייז'מריאי ב-24 ביוני 1941. לאומנים מקומיים השתלטו על העיר ופתחו במתקפה על תושביה היהודיים. הם בזזו את רכושם של היהודים ורצחו כמה גברים. ב-27-28 באוגוסט 1941, איינזצקומנדו 3a, בפיקודו של קארל יגר, ומשטרת העזר הליטאית רצחו את יהודי העיר עם יהודים משתי ערים שכנות. נשים יהודיות וילדים שנותרו בעיר נרצחו ב-29 באוגוסט 1941. 
הצבא האדום שחרר את העיר בקיץ 1944.

בקיץ 1942 הקימו הגרמנים במקום מחנה עבודה שהועסקו בו יהודים שהגיעו מגטאות קטנים במחוז וילנה. הם הועסקו בבניית כביש בין וילנה וקובנה. ביולי 1943 הצליחה מועצת הזקנים בגטו קובנה להעביר לשם 700 מיהודי המחנה ובכך לעכב את השמדתם.

==תושבים מפורסמים==
* הרב שמעון זרחי - רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקמ"ח
* הרב אברהם אבלי קרניץ - רבן של מספר ערים בליטא, נולד בעיר בשנת ה'תקפ"ט

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:ליטא: ערים
טראז

טראז (, בתקופה הסובייטית נקראה ג'אמבּוּל, ברוסית: Джамбул) היא בירת מחוז ז'אמבול בדרום קזחסטן. העיר ממוקמת על גדות נהר טלס בגובה 610 מטרים מעל פני הים כ-450 ק"מ דרום-מערבית לאלמטי ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן.

==היסטוריה==
האזכור הראשון של היישוב (מתוך מקורות יווניים) מתייחס ל-568 בשם טולוסה. טולוסה הייתה אחת הנקודות הצפוניות של דרך המשי.

בין המאה ה-13 וה-15 הייתה העיר חלק מחאנות צ'אגאטאי, ואילו בין 1465 ל-1718 הייתה חלק מחאנות קזח.

ב-1864 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית.

==אוכלוסייה==
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה 427,356 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר השישית בגודלה בקזחסטן (אחרי אלמטי, אסטנה, שימקנט, אקטובה וקראגנדי). לפי מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897 התגוררו בעיר 11,722 תושבים (6,940 גברים ו-4,782 נשים). ההרכב הלאומי של אוכלוסיית העיר באותה שנה:
{| class="wikitable"
|לאום||אחוז מכלל האוכלוסייה 
|-
|קזחים||90.8 
|-
|רוסים||3.8
|-
|אוזבקים||3 
|-
|גרמנים||0.25
|-
|אחרים||2.15
|}

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קזחסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1720
דוקשיצה

אנדרטה לזכר חללי דוקשיצה, בקרבת בית הקבורות היהודי בעיירה.
דוקשיצה או דוקשיץ (בבלארוסית: Докшыцы, דוקשיצי; בפולנית: Dokszyce; ביידיש: דאקשיץ) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
דוקשיצה נזכרת לראשונה בשנת 1407, עת השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך מלחמת ליבוניה הפך אזור העיירה לאחד ממעוזיו העיקריים של סטפאן באטורי.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1795 קיבל מעמד עירוני. בשנת 1921 נכלל היישוב במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי דוקשיצה==
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן הרה״ג מרדכי יעקב גאלינקין כרבה הראשי של העיר.

בין מלחמות העולם חיו בדוקשיצה כ-4,000 יהודים, שהיוו את רוב אוכלוסיית העיירה. פעלו בה מוסדות דת ותרבות, תנועות נוער ציוניות, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בראשות הרב יהושע ליין ובית ספר עברי מרשת תרבות.

בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, הולאמו בה עסקים פרטיים, ומספר יהודים עשירים הוגלו ממנה לעומק ברית המועצות.

ב-9 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הנאצים והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודים, תוך הרס בית העלמין היהודי ושריפת ספרי התורה של בתי הכנסת בעיירה. תוך זמן קצר הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, בראשות יעקב בוטוויניק, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ולהעביר להם תשלומי כופר. בספטמבר 1941 הוצאו להורג בעיירה כמה יהודים שהואשמו בקומוניזם.

ב-30 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם בה, בו שררו תנאי מחיה קשים אשר הפילו חללים רבים. מעת לעת הוצאו להורג יהודים מהגטו, ובמקרה אחד הוצאו להורג 65 יהודים בחג הפסח. באפריל 1942 שולחו מאות צעירים מהגטו למחנה עבודה בגלמבוקיה. בתקופה זו הוקם בגטו ארגון מחתרתי, בראשות יוסף שפירא.

במאי 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נרצחו בבית העלמין היהודי כ-400 איש. לאחר מכן צומצם שטח הגטו והתפשטו בו המגפות.

באקציה נוספת שהחלה ב-29 במאי 1942 רוכזו כ-2,650 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם מחוץ לעיירה בידי אנשי ס"ד. במהלך האקציה נמלטו כ-250 יהודים ליערות וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
אוסטרודה

אוסטרודה (בפולנית: Ostróda; בגרמנית: Osterode; בפרוסית: Austrāti) היא עיר בצפון-מזרח פולין בפרובינציית ורמיה-מזוריה.

==היסטוריה==
ב-1270 המסדר הטבטוני החל להקים במקום יישוב ראשוני כדי ליישב כאן מתיישבים גרמנים ומזורים. במאה ה-14 במקום הוקם מבצר עשוי אבן.

לאחר קרב גרונוולד ב-1410 קלאוס פון דורינגן כבש את מבצר אוסטרודה ומסר את העיירה לידיו של מלך פולין, ולדיסלב השני יגיילו. במהלך מלחמת שלוש-עשרה השנים (1454 - 1466) העיר עברה מיד ליד. בין 1525 לבין השנה 1701 העיר הייתה חלק מדוכסות פרוסיה, ומ-1701 חלק מממלכת פרוסיה. עם איחוד גרמניה של -1871 העיר הפכה לחלק מגרמניה המאוחדת.

==הקהילה היהודית==

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.ostrodaonline.pl/ Ostróda Online] 
* 
* 

קטגוריה:ורמיה-מזוריה: ערים
קטגוריה:ערים גרמניות לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
דרויה

דרויה (בבלארוסית: Друя, בפולנית: Druja) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1386, ובמרוצת השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1630 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי דרויה==
בין מלחמות העולם נמנו בדרויה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ישיבה ותנועות נוער ציוניות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, ועסקים פרטיים בה הולאמו.

[[אנדרטה לזכר יהודי דרויה, מיורי, דרויסק וליאונפולי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה ממטוסים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חיוב בעבודות כפייה מגיל 12 ותשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, ומעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהעיירה.

באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות שהוקמו בה, האחד ל"כשירים לעבודה", והשני לכל היתר. בסוף יוני-תחילת יולי 1942 נערכה בגטאות אלו אקציה, במהלכה גילו היהודים התנגדות, והציתו את בתיהם. לאחר דיכוי ההתנגדות, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיירה כ-1,100 יושבי הגטו, וכן 125 יהודים מהיישוב הסמוך לאונופול. בזמן האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-200 יהודים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.

==לקריאה נוספת==
* שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: פולין, כרך שמיני: מחוזות וילנה-ביאליסטוק-נובוגרודק, עמ' 267–270 (הערך נכתב בידי רחל גרוסבאום-פסטרנק).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
*[http://www.vilna.co.il/%D7%94%D7%99%D7%A1%D7%98%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%94-%D7%95%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%A9%D7%AA/vilna-sites/%D7%A8%D7%A9%D7%99%D7%9E%D7%AA-%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%AA-%D7%91%D7%9E%D7%97%D7%95%D7%96-%D7%95%D7%99%D7%9C%D7%A0%D7%94/%D7%93%D7%A8%D7%95%D7%99%D7%94-druja/ דרויה], באתר איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
לאה פילובסקי

לאה פילובסקי (נולדה ב-13 בינואר 1970) היא משוררת ישראלית.

==ביוגרפיה==
פילובסקי נולדה בבית חילוני בירושלים, לאם היסטוריונית ואב מורה ליידיש, ובילדותה עברה לקריית ביאליק. היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית, תואר שני בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים וכן בעלת תעודת הוראה בתחום החינוך המיוחד ממכללת גורדון. פילובסקי מתגוררת בקריית חיים, ומאז 1998 חיה, לטענתה, כדתיה, אך אינה מגדירה עצמה כחוזרת בתשובה.

פילובסקי היא בוגרת המחזור הראשון של כיתת השירה בהליקון ושיריה ראו אור בכתבי עת רבים, ביניהם הליקון, שבו, עכשיו, מאזנים והמוסך. שיריה אוטוביוגרפיים ברובם ועוסקים בין השאר בנושאי דת ואמונה, קשיים נפשיים, זוגיות וגירושין, וארס פואטיקה.

בשנת 2009, לאחר 18 שנות פרסום בכתבי עת, יצא ספר הביכורים שלה "אמנות זה" בהוצאת פרדס, במסגרת הסדרה לשירה "כבר" בעריכת ליאת קפלן. ספר זה גם זיכה אותה בפרס טבע לשירה לשנת 2010 במסגרת פסטיבל מטולה לשירה ובפרס הליקון על שם רמי דיצני לשנת 2013.

בשנת 2013 יצא ספרה השני "מקשיב גם לי דווקא עכשיו" בהוצאת קשב לשירה. הספר זכה לשבחי המבקרים וזיכה אותה בפרס רמת גן לספרות לשנת 2015.

פילובסקי זכתה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ז 2017.

פילובסקי גרושה.

==לקריאה נוספת==	
* שי חורב, לאה פילובסקי, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 286, 2018.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:זוכות פרס רמת גן לספרות
קטגוריה:זוכי פרס רמת גן לספרות
קטגוריה:זוכות פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:ישראליות המתמודדות עם מגבלה נפשית
קטגוריה:קריית חיים: אישים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האקדמית גורדון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
דרז'ניה

דרז'ניה (באוקראינית: Деражня; בפולנית: Dzierażnia) היא עיר קטנה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר וובק (Vovk), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
דרז'ניה נוסדה בשנת 1431. במהלך המאה ה-16 הותקף היישוב בידי הטטרים, ובמהלך המאה ה-17 הותקף בידי הקוזקים של חמלניצקי. בשנת 1672 נכבש היישוב בידי האימפריה העות'מאנית, וכעבור 10 שנים שוחרר בידי יאן סובייסקי.

בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. עם הקמת תחנת רכבת בעיר בסוף המאה ה-19 הואץ פיתוחה.

==יהודי דרז'ניה==
בית העלמין היהודי העתיק בדרז'ניה]]
תיעוד לישיבת יהודים בדרז'ניה קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקמו סביב העיר מספר מושבות חקלאיות יהודיות. בשנת 1897 נמנו בעיר 5,230 יהודים, מתוך 6,118 תושבים.

בין מלחמות העולם נמנו בדרז'ניה 2,650 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה בוצעו ביהודי העיר מספר פוגרומים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ובית ספר יידי.

===בשואה===
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקף בגדר תיל, וחויבו לענוד טלאי צהוב. כ-500 יהודים מהגטו הועברו ממנו כעבור זמן מה, ובד בבד הובאו אל הגטו יהודים מיישובים סמוכים. בגטו מתו יהודים רבים מרעב וממגפות. על יושביו הוטלו תשלומי כופר, ורכושם הוחרם.

בראשית ספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, ונרצחו בה למעלה מ-1,500 יהודים. כעבור מספר ימים נרצחו יתר היהודים בגטו, והוא חוסל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: עיירות יהודיות
אדוה עדני

אדווה עדני (נולדה ב-10 בספטמבר 1965) היא שחקנית ישראלית.

== ביוגרפיה ==
בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" משנת 1990. 

בין תפקידיה בתיאטרון באר שבע: הרו ב"מהומה רבה על לא מאומה", כלילת חן ב"הנסיכה והרועה", אוסי ב"הנאהבים", פיבי ב"כטוב בעיניכם", מרי וורן ב"ציד המכשפות", "יתוש בראש", שילה ב"אהבה וזיכרון", מימי ב"בית מלאכה", "נוכלים ואוהבים", אנה פרנק ב"אנה פרנק", ריטה ב"לחנך את ריטה", פרנצ'י בגריז, "בימינו לא יוצאים לדו-קרב", "אבודים ביונקרס". 

הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד עיתונאית המקורבת לראש הממשלה הנבחר. 

בין השנים 1998–1999 השתתפה בשתי עונות של "פרפר נחמד". כמו כן, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "הבורר", "הבורגנים" וב"תיכון השיר שלנו".

עדני נשואה לדוד קיגלר ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בגבעתיים.

בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:פרפר נחמד: מנחות
קטגוריה:גבעתיים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
מר מוצ"ש

מר מוצ"ש (מאנגלית: Mr. Saturday Night) הוא סרט קומדיה דרמטית אמריקאי משנת 1992. הסרט בוים על ידי בילי קריסטל, שגם מגלם בו את הדמות הראשית.

השחקן דייוויד פיימר זכה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט.

==עלילה==
הסרט עוקב אחרי באדי יאנג ג'וניור, סטנדאפיסט אמריקאי צעיר שהופך לכוכב טלוויזיה בעזרתו של אחיו סטן, אך מתרחק ממשפחתו וחבריו בו זמנית.

בסדרת פלאשבקים באדי נראה מבדר את משפחתו בסלון יחד עם אחיו. הוא ממשיך בקריירה הקומית שלו ומוצא עבודה בהרי הקטסקיל ופוגש את אשתו לעתיד, איילין.
עם הזמן הפרסום של באדי גדל, והוא זוכה בתוכנית משלו במוצאי שבת. על אף שאחיו הזהיר אותו, באדי משתמש בתוכן פוגעני בתוכנית, מה שמביא לפיטוריו ולסיום הקריירה שלו.

באדי מוצא את עצמו מופרד מאחיו, מאשתו ומבתו סוזן. סיכוי לגאולה מגיע כאשר סוכנת טלוויזיה צעירה בשם אנני וולס מוצאת את באדי ומציעה לו עבודה בתור שחקן בסרט גדול, אך הוא ממשיך בדרכו ומדרדר עוד ועוד.

==שחקנים==
* בילי קריסטל - באדי יאנג ג'וניור
* דייוויד פיימר - סטן יאנג
* ג'וליה ורנר - איליין יאנג
* הלן האנט - אנני וולס
* ג'רי אורבך - פיל גוסמן
* רון סילבר - לארי מאירסון
* מארי מארה - סוזן יאנג

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי סאטרדיי נייט לייב
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
אג'אר

אג'אר (נולד ב-1977 באיסטנבול) הוא זמר ישראלי-טורקי, ששר בסגנון טורקי.

== ביוגרפיה ==

אג'אר נולד ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, ולו שני אחים. הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בטורקיה בשלוש תחרויות זמרה. בשתיים מהן לקח את המקום הראשון ובשלישית זכה במקום השני.

בשנת 1988, כשהוא רק בן אחת עשרה, הוא הגיע לארץ בלא משפחתו. כנר טורקי, שהופיע בישראל והכיר את אג'אר כזמר בטורקיה הביא אותו.

אג'אר גורש מהארץ בגלל היותו בלתי חוקי וחזר לארץ בזהות בדויה. בגיל 18 שינה בחזרה שמו לשמו המקורי. בארץ נולד לו ילד מחוץ לנישואים. אג'אר החל לפתח קריירה מוזיקלית בארץ, הופיע במועדונים והוציא מספר אלבומים. בשנת 1997 הגיע השיר "גולה גולה", אותו הקליט עם אתניקס למקום ה-22 במצעד הפזמונים העברי השנתי.

בשנת 1997 עזב אג'אר את הארץ וחזר לטורקיה, בין השאר בשל מחלת אמו. בשנת 2007 חזר לישראל, והקליט שני שירים עם תמיר גל. בשנת 2013 הוציא אלבום נוסף. האלבום נקרא "אלוהיי".

בשנת 2008 יצר הזמר תמיר גל סרט דוקומנטרי על סיפור חיו של אג'אר, בבימוי ימין מסיקה.

== דיסקוגרפיה ==
* שבוי לאהבה
* בידיים התמונות, 1995
* משחק החיים
* מלכה בלי כתר
* להיטי הזהב, הוצאת קוליפון
* אלוהיי, 2013

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.youtube.com/watch?v=p_vqDAgZc7A קולות מטורקיה] סרט דוקומנטרי על חיו של אג'אר, בבימוי ימין מסיקה.
* [http://www.menta-fm.co.il/אגאר-אלוהי-אלבום/ אג'אר – "אלוהי "- אלבום], אתר רדיו מנטה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:זמרים טורקים
הטוב מאוד הוא האויב של הטוב

ISBN = }}}}
המושלם הוא אויבו של הטוב הוא תרגום עברי של פתגם לועזי המיוחס על פי רוב לפילוסוף והסופר וולטר, שהעלה אותו על הכתב ביצירתו La Bégueule ב-1772, אף שהִציגוֹ שם כפתגם איטלקי.

משמעות הפתגם היא שקפדנות יתר וחתירה לשלמות בכל תנאי עלולות להזיק ולמנוע את השלמת המשימה. הפתגם מתאר את כשל הפתרון המושלם.

== תרגומים לעברית ==
הביטוי המקורי בצרפתית (בלשונו של וולטר): "Le mieux est l’ennemi du bien".

בעברית הביטוי נפתח לעִתים גם במילים אלה: "המוטב", "המושלם, היותר טוב, המצוין, הטוב ביותר." בספר "משלי אגור בעקבות משלי שלמה" לאפרים דומורצקי (ורשה, 1910) הוצע הנוסח טוֹב מִטּוֹב – צוֹרֵר הַטּוֹב (וההמשך: וְטוֹב מְאוֹד הוּא הַמָּוֶת). ב"משלי יהושע בן מנחם" ליהושע בן מנחם שטיינברג הוצע הנוסח טוֹב מִ– הוּא אֲחִי רע (כנראה יש משחק מילים בין 'אחי' ל'הכי') וב"אוצר השפה העברית" לסטוצ'קוב הוצע: אם הטוב נשאף להיטיב, נַרבה הָרעה וכן ברצותנו להשיג את הטוב מאוד אנו מאבדים את הטוב.

== רעיונות דומים ==
במגילת קהלת כתובה העצה "אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה". לפי אחד מהפירושים, הפסוק ממליץ שלא להגזים ולהחמיר ברדיפת הצדק ויושר, שכן ההפרזה דווקא מפחיתה ממעלת הצדיקות ומורידה את דרגתה, בבחינת כל המוסיף גורע; המאמין שמקצין בתחום זה עלול לגרוע מגופו ומנפשו דברים נחוצים – עד כדי סיגוף – ולהפוך לנטל על סביבתו.

גם בהקדמה לספר חובות הלבבות מובא: "מן הזהירות שלא תרבה להזהר".

רעיון דומה מבוטא גם במחזה "המלך ליר" לשייקספיר, שם כתוב: "striving to better, oft we mar what's well" (מערכה 1, תמונה 4) – ובתרגומו של דורי פרנס: רָצוֹן טוֹב גַּם עָלוּל לִגְרֹם רָעָה. לרעיון זה יש יסודות קדומים יותר; אריסטו, קונפוציוס, רמב"ם ופילוסופים אחרים טבעו את רעיון שביל הזהב, המקדש את דרך האמצע (בדעות, במידות וכדומה), נטולת הקיצוניות.

לעֶקרון פארטו ("כלל 80-20") שנוסח במאה ה-20 קווי דמיון עם הפתגם. העיקרון גורס כי רק 20% מהזמן המושקע בכל משימה שהיא דרושים כדי להשלים 80% ממנה. מכאן שכשפלוני שואף להשלים את המלאכה ולהגיע לשלמות מוחלטת (שאיפה שעל פי רוב היא ערטילאית ובלתי אפשרית כשהיא לעצמה), עליו להשקיע עוד ועוד, ומאמציו יהיו כה רבים, עד שהתפוקה שהם ישיגו דווקא תתבטל והוא יימצא נפסד.

הכלכלן האמריקאי ג'ורג' סטיגלר אמר: "מי שמעולם לא החמיץ טיסה מבזבז יותר מדי זמן בנמל התעופה".

== ראו גם ==
* אל תהי צדיק הרבה
* תפוקה שולית פוחתת
* עקרון פארטו
* שביל הזהב
* פרפקציוניזם
* כל המוסיף גורע
* הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות

==לקריאה נוספת==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:מוטואים
ורחניאדזבינסק

ורחניאדזבינסק (בבלארוסית: Верхнядзьвінск, ברוסית: Верхнедви́нск, בפולנית: Wierchniedźwińsk) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לנהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
העיירה, שנקראה עד שנת 1962 בשם דריסה (בבלארוסית: Дры́са; בפולנית: Dryssa), נזכרת לראשונה בשנת 1386. במהלך שנות שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא ביישוב, נבנתה בו טירה.

בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1777 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הוקמו בסמוך ליישוב מחנות צבאיים, אשר תוארו בספר מלחמה ושלום.

==יהודי היישוב==
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה במקום, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-800 איש. בעיירה פעלו מועצה יהודית ובית ספר יידי.

ב-3 ביולי 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה. יושבי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל הצפיפות הרבה בו, נאלצו חלק מיושביו ללון תחת כיפת השמיים.

ב-2 בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את כ-770 היהודים שנותרו בגטו בבית העלמין היהודי בעיירה, ושרפו את בתי הגטו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
נחום דרשוביץ

נחום דרשוביץ (נולד ב-1951) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, וקודם לכן באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ידוע, בין השאר, בסדר דרשוביץ-מנה .

== קריירה ==
בשנת 1974 קיבל תואר ראשון במדעי המחשב (בהצטיינות יתרה) מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה שימושית ממכון ויצמן למדע, על עבודה שנעשתה בהדרכת פרופ' זוהר מנה שכותרתה The Evolution of Programs. משנת 1978 נמנה עם סגל אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ובשנת 1998 חזר לישראל כאשר קיבל מינוי כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.

היה חוקר אורח במכון ויצמן למדע, מיקרוסופט מחקר, אוניברסיטת סטנפורד, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת שיקגו ועוד. 

תחומי מחקרו: מדעי המחשב התאורטיים, בינה מלאכותית, שפות תכנות, הנדסת תוכנה, מדעי הרוח הדיגיטליים.

בשנת 2011 הוענק לו פרס הרברנד.

נין לזכריה דרשוביץ . נשוי לשולמית חוה הלוי, משוררת וחוקרת צאצאי האנוסים.

==קישורים חיצוניים==
* 

* נחום דרשוביץ, [https://www.youtube.com/watch?v=SptkyrfU0BM כלים אלגוריתמים במחקר כתבי יד], באתר YouTube, 2013
<div class="mw-content-ltr">
* Nachum Dershowitz, [https://www.youtube.com/watch?v=dXHPE4MEjZ0 The Church-Turing Thesis], YouTube, 2013
* 
* 
* :en:Calendrical Calculations
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:זוכי פרס הרברנד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
בוב בלבן

רוברט אלמר "בוב" בלבן (באנגלית: Robert Elmer "Bob" Balaban; נולד ב-16 באוגוסט 1945) הוא שחקן, סופר, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי. הוא היה אחד המפיקים שהועמדו לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר בסרט פארק גוספורד, סרט אשר הוא השתתף בו גם כשחקן.

== חייו האישיים ==
בלבן נולד בשיקגו, אילינוי. הוא בנם של אלינור ואלמר בלבן אשר היו בבעלותם מספר אולמות קולנוע והיו חלוצי הטלוויזיה בכבלים. אימו שיחקה תחת השם אלינור ברי. דודו ברני בלבן היה נשיא סרטי פרמאונט למשך כמעט 30 שנה בין 1936-1964. בעלה השני של סבתו מצד אמו, סם כץ, היה סגן נשיא מטרו גולדווין מאייר בתחילת 1936.

בלבן החל את לימוד הקולג שלו באוניברסיטת קולגייט  ובהמשך עבר לאוניברסיטת ניו יורק. הוא התגורר באפר וסט סייד של מנהטן עם משפחתו. בלבן הוא יהודי. סבו וסבתו מצד אביו היגרו מרוסיה לשיקגו, בעוד משפחתה של אמו הגיעה מגרמניה, רוסיה ורומניה.

== קריירה ==
אחת ההופעות המוקדמות ביותר שלו בקולנוע הייתה בסרטו של ג'ון שלזינגר "קאובוי של חצות" משנת 1969. לפני כן השתתף בהפקת אוף ברודוויי של המחזמר "אתה אדם טוב, צ'רלי בראון" בשנת 1967. בין תפקידיו הראשונים ניתן למנות את תפקידו כמתורגמן דייוויד לאפלין בסרטו של סטיבן ספילברג "מפגשים מהסוג השלישי". ב-1979 היה מועמד לפרס טוני עבור תפקידו במחזה "רביזור". 

במהלך שנות ה-80 הוא הופיע בסרטים כגון "ללא כוונת זדון" של סידני פולאק, "מצבים משתנים" של קן ראסל, "של מי החיים האלה לעזאזל?" (1981).

 ב-2010. הוא ביים את סרטו של רנדי קווייד "הורים", ואת סרטו של ארמין מילר-שטאל "הזמנים הטובים האחרונים".

בלבן שיחק בתפקידי משנה בין היתר בסרטים: "בוב רוברטס", "מג'סטיק", "אהבה בפקק תנועה" ו"מחכים לגופמן".

בלבן הופיע גם בסדרה "מיאמי מחלק מוסר". בשנות ה-90 שיחק בעונה הרביעית של "סיינפלד", בתפקיד ראסל דאלרימפל, הנשיא הבדיוני של רשת NBC. 

בשנת 1999 ביים את סרט הזומבים "החבר שלי חזר"; שם הסרט הוא רפרנס לשיר באותו שם משנת 1963 של להקת הבנות האמריקאית "המלאכיות" (שנעשה בו שימוש בטריילרים לקידום מכירות, אך אינו מופיע בסרט עצמו). באותה שנה ביצע הופעת אורח בסדרה "חברים" בתפקיד פרנק, אביה של פיבי בופה, והשתתף בסרט "צריך שלושה לטנגו", לצדם של נב קמפבל ומת'יו פרי. 

בשנת 2000 שיחק בסרט "הכי טוב בשלג".

בשנת 2001 הפיק בלבן את סרטו של רוברט אלטמן "פארק גוספורד" שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הוא גם שיחק בסרט כמוריס וייסמן, מפיק הוליוודי. הוא הופיע בפרק של הסדרה "הפמליה" כרופא הידוע כנותן מרשמים לקנאביס רפואי.ב-2005 דיבב בסדרת האנימציה "תמונות חסרות תקווה".

הוא ביים מספר פרקים של הסדרה "האחות ג'קי".

בשנת 2011 התארח לפרק אחד בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון.

בשנת 2017 השתתף בסדרת הדוקו-דרמה "לענה" בנטפליקס, בבימויו של ארול מוריס. בשנת 2018 דיבב את דמותו של קינג בסרטו של אנדרסון "אי הכלבים", ושיחק בסדרה "קונדור", לצדו של מקס איירונס.

בלבן חיבר סדרה של 6 ספרי ילדים בכיכובם של כלב ביוני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
ויז'ה אנחלה

ויז'ה אנחלה (בספרדית: Villa Ángela) היא עיר בפרובינציית צ'אקו שבצפון ארגנטינה. העיר ממוקמת כ-194 קילומטרים מערבית לרסיסטנסיה, עיר הבירה של הפרובינציה, והיא בעצמה עיר בירה של המחוז מאיור לואיס חורחה פונטנה בו היא שוכנת. בוויז'ה אנחלה עוברים הכבישים הלאומיים 16 ו-95.

== רקע ==
ויז'ה אנחלה נוסדה ב-24 במאי 1910 על ידי חוליו אוליסס מרטן וקרלוס גרונייסן. היא בעבר כונתה בשמות כמו El pueblito, Punta de rieles ו-km 95 כשהייתה בגדר כפר, ושמה כיום הוענק לה כמחווה לאשתו של מרטן, אנחלה חוסטנס.

בשנת 1908 התיישב הגרעין הראשון בוויז'ה אנחלה, שהיה פזור בקבוצות קטנות באזור שבו חיו שבט המוקובי. כשנתיים לאחר מכן מרטן וגרונייסן רכשו חלקת אדמה, ומאז אותה הרכישה הם חילקו ומכרו מגרשים לצורכי דיור בקרבה למקום שבו מאוחר יותר הוקמה תחנת רכבת. בהמשך, בין השנים 1910-1917 התאכלס הגרעין השני. בשנת 1924 התארגנה הוועדה העירונית הראשונה, וכשנה לאחר מכן התיישבה באזור שמקיף את הכפר והחלה לגדל תירס, חמניות וכותנה על מנת לעודד הגעה של חלפני צמיגים ולהרחיב את ענף מסילות הברזל. לאחר מכן החקלאות החלה להיות מתורגלת על ידי מהגרים, שהפכו לעמוד התווך של הכלכלה באותו האזור.

בוויז'ה אנחלה מתקיים מדי שנה קרנבל הנחשב לאחד מהקרנבלים הטובים במדינה, שמתחיל מאמצע ינואר ונמשך עד תחילת מרץ. לעיר ניסיון רב בחגיגות מן הסוג הזה, שכן הן החלו להתקיים מ-1950.

== אקלים ==
האקלים בוויז'ה אנחלה הוא אקלים סאבטרופי, עם יובש בעונת החורף וטרופי גשום בעונת הקיץ.

* מעלות מקסימליות: 46° מעלות
* מעלות מינימליות: 6°- מעלות
* ממוצע גשמים שנתי: 1,100 מילימטרים

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160606054649/http://www.indec.gov.ar/micro_sitios/webcenso/censo2001s2_2/ampliada_index.asp?mode=22 Resultados generales - Chaco], באתר [https://web.archive.org/web/20070406222046/http://www.indec.gov.ar/ Instituto Nacional De Estadistica y Censos De La Republica Argentina, INDEC], האתר הרשמי 
* [https://web.archive.org/web/20160303213739/http://www.revistavillaangela.com.ar/index.php?option=com_content&view=article&id=113:villa-angela-1910-2010&catid=46:museo&Itemid=134 ההיסטוריה של ויז'ה אנחלה] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:צ'אקו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1910