העד

העד (Witness) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1985, שביים פיטר ויר, בכיכובם של האריסון פורד וקלי מקגיליס. זוהי גם הופעתו הראשונה בתפקיד משמעותי של ויגו מורטנסן. הסרט הוא מותחן שתסריטו מתמקד בבלש המגן על ילד מקהילת האמיש שהיה עד לרצח בפילדלפיה. כאשר מסתבר שהרוצחים הם שוטרים מושחתים, נאלץ הבלש להסתתר אצל בני הקהילה, ולהתחזות לאחד משלהם. על אף שהסרט הוא מותחן, עלילת המתח משולבת במבט אל הסתירה בין חייהם השלווים של בני הקהילה, המתפרנסים מחקלאות ונמנעים משימוש בטכנולוגיה של המאה ה-20, ובין חייו האלימים של השוטר, המייצג את הזרם העיקרי בתרבות האמריקאית של המאה ה-20, על הטוב והרע שבה.

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר בשנת 1986 וזכה בשניים - פרס אוסקר על העריכה, שהוענק לתום נובל, ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר שהוענק לפאמלה ואלאס, ארל וו. ואלאס וויליאם קלי. האריסון פורד קיבל על תפקידו בסרט זה את מועמדותו היחידה לאוסקר בקטגוריית השחקן הראשי. המוזיקה של מוריס ז'אר זכתה בפרס באפט"א.

==עלילת הסרט==
מספר ימים לאחר הלוויית בעלה, יוצאת האלמנה הצעירה מקהילת האמיש, רייצ'ל לאפ (קלי מקגיליס) ביחד עם בנה הצעיר סמואל (לוקאס האס) לבולטימור, לשהות אצל אחותה. בתחנת הרכבת בפילדלפיה נכנס הילד לבדו לשירותי הגברים, ושם הוא צופה ברצח אכזרי של קצין המשטרה זנוביץ' (טימות'י קארהארט). הילד נחקר על ידי שוטר בשם ג'ון בוק (האריסון פורד), ומספר לו כי הרצח בוצע על ידי שניים, אך ביכולתו לזהות רק אחד מהם, שהוא אפרו-אמריקני מוצק.

בוק ושותפו אלדן קרטר לוקחים את סמואל אל תחנת המשטרה על מנת לזהות חשודים אפשריים, ולהפתעתם הוא מזהה את הרוצח בתמונה המוצבת בתחנה של לייטננט ג'יימס מקפי (דני גלובר). בוק חושד במקפי, וזוכר כי בעבר היה זה מעורב בפשיטה שכשלה על סוחרי סמים, שלאחריה הועלה חשד כי מישהו התריע מראש על הפשיטה. בוק חושד כי בפשיטה נתפשו כימיקלים לייצור סמים אך הם נעלמו וכי מקפי מכר אותם לסוחרי הסמים. קצין המשטרה זנוביץ' נרצח על ידי מקפי מכיוון שחקר את היעלמות הכימיקלים. בוק נפגש עם מפקדו, פול שייפר (ג'וזף סומר) ומספר לו על חשדותיו, אך אינו יודע כי שייפר הוא שהורה למקפי לבצע את הרצח, וכי הוא ומקפי שותפים לפשע. מיד לאחר מכן מתעמתים מקפי ובוק, ובוק נורה במתניו.

בוק הפצוע מבין כי שרשרת הפיקוד שמעליו מושחתת, וכי עליו להיעלם. הוא יוצר קשר עם קרטר, ומבקש ממנו להשמיד את תיק החקירה על מנת שלא לחשוף את מיקום ביתו של סמואל. הוא מסיע את סמואל ורייצ'ל אל ביתם בחווה במחוז לנקסטר הכפרי בפנסילבניה, בו מתגוררת קהילת האמיש. כאשר רייצ'ל וסמואל הגיעו לביתם, מתעלף שם בוק מאובדן דם. חמה של רייצ'ל, איליי (יאן רובס) מסכים בחוסר רצון לשכן בביתו את "האנגלי" (הכינוי בו משתמשים האמיש, דוברי הגרמנית, לגבי מי שאינו בקהילתם), עד שזה יחלים מפצעיו, ודואג לטפל בו בשיטות המסורתיות המקובלות על בני הקהילה, הדוחים את הטכנולוגיה של המאה ה-20.

בוק מחלים מפצעיו בקהילת האמיש, וזאת תוך שהוא לובש את מלבושיהם, ומתערה בחברתם, על מנת להסתתר מרודפיו. בינתיים מתפתח בינו ובין רייצ'ל רומן. תוך שהוא מתקן את מכוניתו ושומע רדיו, מנגן הרדיו שיר אהבה ישן של סם קוק "What a Wonderful World". רייצ'ל, שההאזנה לרדיו ולמוזיקת רוק'נרול אסורה עליה, מגיעה למקום ונשבית בקסמו של השיר, ובוק יוצא עמה בריקוד. אך שניהם מבינים כי המדובר באהבה אסורה, שאין לה עתיד. איליי מזהיר את רייצ'ל כי אם תמשיך ביחסיה עם הזר, תנודה על ידי הקהילה. בוק, מצידו, נגר חובב (וזהו גם מקצועו של האריסון פורד במציאות), משתלב בחיי הקהילה, יוצר לסמואל צעצועים מעץ, ומשתתף בהקמת אסם. הוא יוצר מעין יריבות עם גבר מקומי, דניאל הוכלייטנר (אלכסנדר גודונוב) החפץ בחברתה של רייצ'ל, אך חש במשיכתה לבוק.

בינתיים, בפילדלפיה, נרצח שותפו של בוק, קרטר, על ידי השוטרים המושחתים. בוק שומע על כך, יוצר קשר עם שייפר, ומזהיר אותו כי הוא יבוא עמו חשבון.

כאשר יוצא בוק לעיירה הסמוכה, בחברת כמה מבני האמיש, הוא נקלע לתקרית בה מציקים כמה מבני העיירה לבני האמיש ולועגים ללבושם ולמנהגיהם. האמיש, הדוגלים בפציפיזם מנועים מלהגיב, ומקבלים את הלעג ואת ההטרדות באופן פאסיבי. אך בוק אינו יכול לעמוד מן הצד, והוא מכה במטרידים מכות נמרצות. אירוע זה נצפה על ידי אזרח, המדווח למשטרה שמי שהכה את הצעירים היה גבר מקהילת האמיש שהיה בחברת איליי לאפ. בוק מבין שהוא נחשף, ומכין עצמו לעזוב את החווה. כאשר הוא מדבר על כך עם רייצ'ל השניים חולקים רגע של חיבוק אינטימי, נואש.

בטרם יספיק בוק לעזוב את החווה, יוצאים בעקבותיו שלושת הרוצחים, שייפר, מקפי, ופרגי, שהיה האדם הנוסף שביצע את הרצח בתחנת הרכבת. בוק שאינו חמוש, מצליח להרוג את פרגי בכך שהוא מטביע אותו בתירס אותו הוא שופך עליו מסילו, ולאחר מכן מצליח להרוג את מקפי ברובהו של פרגי. שייפר מצליח להכניע את בוק, אך סמואל מזעיק את כל בני הקהילה, באמצעות פעמון החווה, ומשהם מגיעים, מבין שייפר כי לא יוכל לצאת בשלום ממעשה רצח נוסף, ונכנע.

לאחר מכן, כאשר יוצא בוק את החווה בפעם האחרונה, הוא חולק רגע של שקט עם סמואל, ולאחר מכן מבט אוהב עם רייצ'ל. כאשר הוא נוסע הרחק מחוות לאפ, הוא רואה ממול לאורך הדרך, את הוכלייטנר, חפשי כעת להמשיך בחיזורו אחר רייצ'ל.

==צוות השחקנים==
* האריסון פורד - ג'ון בוק
* קלי מקגיליס - רייצ'ל לאפ
* לוקאס האס - סמואל לאפ
* דני גלובר - ג'יימס מקפי
* ג'וזף סומר - מפקד המשטרה שייפר
* אנגוס מקאינס - פרגי
* ברנט ג'נינגס - אלדן קארטר
* יאן רובס - איליי לאפ
* אלכסנדר גודונוב - דניאל הוכלייטנר
* ויגו מורטנסן - מוזס הוכלייטנר

==הפקת הסרט והצלחתו==
הסרט הופק ביזמתו של המפיק אדוארד ס. פלדמן, שקיבל לידיו את התסריט והתלהב. פלדמן פנה אל הבמאי פיטר ויר שזכה למוניטין באוסטרליה עם סרטים כגליפולי ושנה בצל הסכנה אך טרם הפיק סרט בארצות הברית. ויר קיבל על עצמו את הבימוי, ועבודת הצילום החלה בפילדלפיה ובעיירות האמיש של מחוז לנקסטר בפנסילבניה - אינטרקורס, לנקסטר, סטרסבורג ופרקסבורג.

הסרט הוצג מחוץ לתחרות הרשמית בפסטיבל קאן בשנת 1985. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, וזכה בשניים, על העריכה ועל התסריט המקורי. כן היה הסרט מועמד לשבעה פרסי באפט"א, וזכה בפרס על המוזיקה המקורית. הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, אך לא זכה בהם.

בשבוע הראשון להקרנתו הוצג הסרט ב-876 אולמות בארצות הברית, וגרף 4,539,990 דולר. בסופו של דבר הכניס הסרט בארצות הברית 68,706,993 דולר.

==השפעת הסרט על בני קהילת האמיש==
הסרט הפך את מחוז לנקסטר בפנסילבניה לאחד מיעדי תיירות הפנים האהובים בארצות הברית. בשנת 2007 ביקרו במקום 11 מיליון תיירים, שהוציאו בו 1.8 מיליארד דולר. למעלה מ-40,000 מתוך 470,000 תושבי המחוז עוסקים בתיירות באופן ישיר או עקיף. יש הסבורים כי ההצלחה המסחרית שהביאה עמה התיירות שינתה את פניה של קהילת האמיש, וכי הקהילה "התמסחרה", וערכיה השתנו.

==נושאים וביקורות==
העד הוא מותחן אך הוא גם מבט אנתרופולוגי כמעט אל חייהם של בני קהילת האמיש, מבעד לעיניו של ג'ון בוק, האמריקאי הנורמטיבי. חייהם השלווים של בני הקהילה מתוארים באופן אוהד, כאנשים שעבורם הזמן קפא מלכת, ואשר כניסתו של השוטר, איש העיר הגדולה, הגורר אחריו את האלימות ממנה נמנעים בני הקהילה, מפרה את שגרת חייהם, ומעמתת אותם עם האידיאלים הבסיסיים בהם הם מאמינים. תהליך דומה עובר גם על השוטר, הבוחן מחדש את החברה בה הוא פועל, אל מול החברה בה מצא עצמו, ולבסוף מחליט לחזור למקומו, ולהשאיר מאחוריו את רייצ'ל, אהובתו. הסרט מעמת את ערכי שתי החברות, את הטכנולוגיה החדישה, מול טכנולוגיית המאה ה-17 של האמיש (עימות הניכר בסצנת תיקון המכונית, וההאזנה למוזיקה, אל מול סצנת הקמת האסם), את האלימות הקיצונית, האורבנית, של החברה האמריקאית, אל מול הפציפיזם המוצהר של בני האמיש, ואת החברה הסגורה וההיררכית של האמיש, אל מול האידיאל האינדיבידואליסטי האמריקני.

קובי ניב, הרואה בסרט דוגמה לתסריט הוליוודי בעל מבנה קלאסי, כותב: "העלילה הראשית של הסרט, עלילת הרצח המשטרתית... בנלית להפליא... אבל עלילת המשנה, סיפור האהבה היפה והבלתי אפשרי בין האישה מקהילת האיימיש לבין הגבר החילוני מהעיר המודרנית, הסיפור הזה הוא חדש ורענן, והוא שעושה את "העד" לסרט מיוחד, וזה גם מה שהצופים אוצרים בזכרונם מהסרט הזה".

הביקורות אהדו בדרך כלל את הסרט. כך, למשל, כתב רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע הידוע של השיקגו סאן-טיימס, שהעניק לסרט ארבעה כוכבים, כי: "ראשית, יש כאן סיפור אהבה מחשמל ומסעיר. רק לאחר מכן נראה כי זהו סרט על הבחירות שאנו עושים בחיים, והבחירות שאחרים עושים עבורנו. ורק לאחר מכן זהו מותחן שאלפרד היצ'קוק היה מתגאה ליצור".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: העריכה הטובה
קטגוריה:סרטי האריסון פורד