הבחירות הכלליות באיטליה, 2018

[[מתאו רנצי מודיע על התפטרותו לאחר תוצאות משאל העם על חוקת איטליה]]
הבחירות הכלליות באיטליה התקיימו ב-4 במרץ 2018, אחרי פיזור הפרלמנט האיטלקי על ידי נשיא איטליה סרג'ו מטרלה, ב-28 בדצמבר 2017.

הבוחרים באיטליה בחרו את 630 חברי בית הנבחרים ו-315 חברי הסנאט של הרפובליקה עבור הפרלמנט האיטלקי ה-18, מאז 1948. על פי התוצאות הראשוניות, תנועת חמשת הכוכבים הפכה למנצחת הגדולה, כשהיא גורפת תמיכה של יותר מ-30% בעוד המפלגה הדמוקרטית עם 22%, כאשר קואליציית השמאל-מרכז, בראשות המפלגה הדמוקרטית, התרסקה, בעוד קואליציית המרכז-ימין גרפה כ-37%, עדיין לא הרוב הדרוש, לצורך הקמת ממשלה יציבה (מפלגתו של ברלוסקוני, פורצה איטליה, גרפה 14% בלבד). בבחירות ניכר ניצחון המפלגות הפופוליסטיות (תנועת חמשת הכוכבים והליגה), לעומת תבוסה למפלגות המסורתיות.

== קואליציות ומפלגות ==
{|class=wikitable style=text-align:right
|-
!colspan="2"|קואליציה
!colspan="2"|מפלגה
!אידאולוגיה
!מנהיג
|-
|rowspan="6" bgcolor="#EE161F"|
|rowspan="6"|<center>קואליציית השמאל-מרכז</center>
|bgcolor="#EE161F"|
|המפלגה הדמוקרטית (PD)
|סוציאל-דמוקרטיה
|מתאו רנצי
|-
|bgcolor="yellow"|
|עוד אירופה (+E)
|ליברליזם
|אמה בונינו
|-
|bgcolor="green"|
|יחד (I)
|פרוגרסיביזם
|ז'וליו סנטגאטה
|-
|bgcolor="pink"|
|הרשימה האזרחית העממית (CP)
|פופולריזם
|באטריס לורנצין
|-
|bgcolor="black"|
|מפלגת דרום טירול העממית–המפלגה האוטונומית של דרום טירול
|אזוריות ואוטונומיה
|פיליפ אצ'מר
|-
| style="background:#48d1cc;"|
|עמק אאוסטה (VdA)
|אזוריות
|אלסיה פברה
|-
|rowspan="4" bgcolor="30094EB"|
|rowspan="4"|<center>קואליציית הימין-מרכז</center>
|bgcolor="#0094EB"|
|פורצה איטליה (FI)
|שמרנות ליברלית
|סילביו ברלוסקוני
|-
|bgcolor="darkgreen"|
|הליגה (לשעבר הליגה הצפונית) (L)
|פופוליזם
|מתאו סלביני
|-
|bgcolor="darkblue"|
|אחי איטליה (FdI)
|שמרנות לאומנית
|ג'ורג'ה מלוני
|-
|bgcolor="blue"|
|איתנו עם איטליה (NcI)
|דמוקרטיה נוצרית
|רפאל פיטו
|-
|bgcolor="yellow"|
|colspan="3"|תנועת חמשת הכוכבים (M5S)
|פופוליזם
|לואיג'י די מאיו
|-
|bgcolor="brightbrown"|
|colspan="3"|חופש ושוויון (LeU)
|סוציאל-דמוקרטיה
|פייטרו גראסו
|-
|bgcolor="green"|
|colspan="3"|המפלגה הרפובליקנית–הברית העממית הליברלית (PRI–ALA)
|ליברליזם
|קוראדו ספונארו
|-
|bgcolor="brown"|
|colspan="3"|הכוח לעם (PaP)
|קומוניזם
|ויולה קארופלו
|-
|bgcolor="black"|
|colspan="3"|CasaPound (CPI)
|נאו-פשיזם
|סימון די סטפאנו
|-
| style="background:#342d7e;"|
|colspan="3"|אנשי המשפחה (PdF)
|קונסרבטיזם סוציאלי
|מריו אדינולפי
|-
| style="background:#f62817;"|
|colspan="3"|המפלגה הקומוניסטית (PC)
|קומוניזם
|מרקו ריצו
|-
| style="background:#282828;"|
|colspan="3"|איטליה לאיטלקים (IaI)
|נאו-פשיזם
|רוברטו פיורה
|-
| style="background:#dc142f;"|
|colspan="3"|למען השמאל המהפכני (PuSR)
|קומוניזם
|מרקו פראנדו
|-
|bgcolor="orange"|
|colspan="3"|פי עשרה טוב יותר (10VM)
|ליברליזם
|אנדריאה דוסי
|-
| style="background:#ff7e3b;"|
|colspan="3"|הרשימה העממית לחוקה (LdP)
|מאבק בשחיתות
|אנטוניו אינגרויה
|}

== תוצאות ==
{|class="wikitable" style="text-align:right
|+ תוצאות הבחירות לסנאט האיטלקי
|-
| colspan="15"-
! style="text-align:left;" colspan="2" rowspan="2"|קואליציה
!colspan=2 rowspan=2|מפלגה
! colspan="3" style="text-align:center; vertical-align:top;"|יחסי
! colspan="3" style="text-align:center; vertical-align:top;"|תוצאות
! colspan="3" style="text-align:center; vertical-align:top;"|מצביעי חו"ל
! style="text-align:right;" rowspan="2"|סך מושבים
! style="text-align:right;" rowspan="2"| +/–
|-
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|קולות	
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|%	
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|מושבים
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|קולות	
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|%	
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|מושבים
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|קולות
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|%	
! style="text-align:center; vertical-align:bottom;"|מושבים
|-
| rowspan="5" bgcolor=""|
| style="text-align:right;" rowspan="5"|קואליציית הימין-מרכז
| bgcolor="" |
|align=right|הליגה (L) || || 18.28 || || rowspan="4"| || rowspan="4"| 37.52 || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
|align=right|פורצה איטליה (FI) || || 14.31 || || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
|align=right|אחי איטליה (FdI) || || 4.27 || || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
|align=right|איתנו עם איטליה (NcI) || || 1.19 || || || || || || ||
|-
| colspan="4" style="text-align:right;"|סך מושבים|| ||colspan="2"| || || colspan="2"| || || ||
|-
| style="background:;" |
| colspan="3" style="text-align:right;"|תנועת חמשת הכוכבים (M5S)|| || 31.33 || || || 31.63 || || || || || ||
|-
| rowspan="7" bgcolor=""|
| rowspan=7 | <center>קואליציית השמאל-מרכז</center>
| bgcolor="" |
| style="text-align:right;"| המפלגה הדמוקרטית (PD) || || 19.49 || || rowspan="5"| || rowspan="5"| 23.47 || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
| style="text-align:right;"|עוד אירופה (+E) || || 2.41 || || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
| style="text-align:right;"| יחד (I) || || 0.54 || || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
| style="text-align:right;"| הרשימה העממית (CP) || || 0.49 || || || || || || ||
|-
| bgcolor="" |
| style="text-align:right;"| מפלגת דרום טירול העממית–מפלגת האוטונומיה של דרום טירול || || 0.46 || || || || || || ||
|-
| colspan="4" style="text-align:right;"|מספר מושבים|| ||colspan="2"| || || colspan="2"| || || ||
|-
| style="background:;" |
| colspan="3" style="text-align:right;"|חופש ושוויון (LeU) || || 3.21 || || || 3.32 || || || ||
|-
| colspan="13" style="text-align:right;"|סך הכל||315||–
|}

==לאחר הבחירות==
ג'ורג'ה מלוני, מתאו סלביני ו[[סילביו ברלוסקוני בארמון קירינאל.]]
החוקה האיטלקית אינה מגדירה מגבלת זמן לכינון ממשלה קואליציונית, אך פרשנים פוליטיים העריכו כי נשיא איטליה יפזר את הפרלמנט באוגוסט 2018 אם לא תוצג ממשלה עד אז, ברם כבר ב-7 במאי הנשיא הכריז כי ניסיון הרכבת הממשלה נכשל. תנועת חמשת הכוכבים והליגה הסכימו לערוך בחירות חדשות ב-8 ביולי 2018.

למרות זאת המאמצים להרכבת ממשלה נמשכו, וב-13 במאי 2018 נדמה היה שהמפלגות הגיעו לקראת הסכמה על תוכנית ממשלתית והרכבת ממשלה, אך למחרת ב-14 במאי הם פגשו את הנשיא והודיעו כי התקשו להכריע בזהות ראש ממשלת איטליה הבא. הנשיא העניק להם 48 שעות אחרונות. לשם השגת הסכמה, ולא - תערכנה בחירות.

בסופו של דבר הבחירות נמנעו ברגע האחרון עם ההכרזה על מינויו של ג'וזפה קונטה לתפקיד ראש ממשלת איטליה, אך היה צורך לעבור משוכה נוספת במחלוקת על זהות שר האוצר. ג'וזפה קונטה מינה את פאולו סבונה לתפקיד אך הנשיא סרג'יו מטרלה התנגד למינוי שר אוצר התומך בפרישת איטליה מגוש האירו. בעקבות זאת קונטה הודיע לנשיא כי הוא מוותר על מלאכת ניסיון הקמת הממשלה, אך בסופו של דבר הושגה פשרה בדמותו של ג'ובאני טריה כשר אוצר, ואילו סבונה ישמש כשר לעניינים אירופיים. בעקבות כך מונה ג'וזפה קונטה לראש ממשלה.

==קישורים חיצוניים==

*רן אברמסון, [https://www.calcalist.co.il/world/articles/0,7340,L-3733155,00.html באיטליה המיואשת, גם ברלוסקוני נראה כמו אופציה סבירה], באתר כלכליסט, 4 במרץ 2018
*
*
*ליאל מגן, [https://mekomit.co.il/הבחירות-באיטליה/ הבחירות באיטליה: הבוחרים הענישו את השמאל שהפך לימין], באתר "שיחה מקומית", 6 במרץ 2018

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בחירות פרלמנטריות באיטליה
קטגוריה:2018 בפוליטיקה
קטגוריה:2018 באיטליה