OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סעיד א-שאווה

חאג' סעיד א-שאווה (ערבית: سعيد الشوا; תעתיק מדויק: סעיד אלשוא; 1868 – אוקטובר 1930) היה פוליטיקאי ערבי-פלסטיני. שימש כראש העירייה הראשון של העיר עזה, בשנים 1906–1917. לאחר מכן היה חבר במועצה המוסלמית העליונה בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני.

==ביוגרפיה==
סעיד א-שאווה נולד בשנת 1868 למשפחה מיוחסת באזור חבל עזה. לפני כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בענף ייצוא תבואה והיה מגדולי הסוחרים הערבים בדרום ארץ ישראל. בשנת 1904 התמנה לחבר במועצה האזורית עזה, ובשנת 1906 התמנה לראש העיר הראשון של העיר. במהלך כהונתו הוא בנה בית חולים בעיר, וכן מספר מסגדים ובתי ספר. הוא פיתח קשרים הדוקים עם הממשל העות'מאני, ובייחוד עם הצבא העות'מאני. בגלל קשרים אלו, לאחר שהצבא הבריטי כבש את ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה, א-שאווה הודח מתפקידו. הוא סיים את כהונתו כראש עיריית עזה בשנת 1917.

א-שאווה ייצג את עזה בקונגרס הערבי-פלסטיני הראשון (1919), הרביעי (1921) והחמישי (1922). לאחר ייסוד המועצה המוסלמית העליונה בידי חג' אמין אל-חוסייני בשנת 1921, התמנה א-שאווה לאחד מארבעת חבריה הקבועים, כשהוא מייצג את אזור עזה, דרום פלסטין ואזור ירושלים. בתפקיד זה החזיק בשנים 1922–1929. א-שאווה היה קודם לכן ממתנגדיו של אל-חוסייני, אולם עם מינויו לחבר במועצה, הפך לתומכו. אל-חוסייני נתן לא-שאווה זכויות רבות וכוח פוליטי גדול כדי להבטיח את תמיכתו. בזכות תפקידיו א-שאווה התעשר מאוד בערוב ימיו, והחזיק אדמות רבות באזור עזה ובאזור באר שבע. חלק מהונו השקיע בשיקום עזה והאזור לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובכלל זאת שיקום המסגד הגדול בעזה.

סעיד א-שאווה נפטר באוקטובר 1930. בנו, רשאד א-שאווה, שימש גם הוא כראש עיריית עזה בשנים 1971-1982.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:ראשי עיריית עזה
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:נפטרים ב-1930
נקודת תצפית

Outeniqua Pass}} [[דרום אפריקה, מהצד ניתן לראות את האוקיינוס ההודי]]
מהנוף הנשקף ממגדל התצפית UFO ניתן לראות את הדנובה, טירת ברטיסלאבה ושמורת הטבע פצ'ניאנסקי
מצפה דדו במטולה
נקודת תצפית ברחוב הפלמ"ח בשכונת רוממה הישנה בחיפה, משקיפה על דרך פיק"א שכונת רוממה החדשה ו[[היכל הספורט רוממה חיפה]]
נקודת תצפית, מצפור או מצפה היא מקום גבוה ממנו ניתן לצפות כדי להשקיף לנוף הנראה ממקום המצפה.

==מצפור בטבע==
מצפים נבנים לרוב בצדי כבישים, ראשי פסגות, מדרונות הרים, צוקים, גבעות גבוהות ואף בגבעות נמוכות. מצפים רבים נבנים בפארקים לאומיים. לרוב יהיה ניתן למצוא אותם במקום מוגבה או כחלק מטיילת המשקיפה לנוף. המצפים הקיימים בפארקים לאומיים בטיילות ובגנים עשויים מאבן או מעץ ואילו רוב נקודות התצפית האחרות אינן בנויות. לעיתים הצפייה בנקודות התצפית כרוכה בתשלום.

בישראל ניתן למצוא נקודות תצפית נופיות לטבע רבות כגון: מצפה דדו במטולה, הר בנטל ברמת הגולן, מצפה רן ברכס הרי נפתלי, מערת קשת בגליל המערבי, מצוק הארבל בגליל התחתון, הר ארי בבית ג'ן, הר ברקן בגלבוע, מצפור המרפסת של המדינה, גן הפסגה בתל אביב, מצפה נח כנרתי ברמת סירין, הר הזיתים בירושלים, נחל בוקק בבקעת ים המלח, כרבולת חרירים במכתש רמון, מצפה זי"ו בהר חברון והר ברך באילת.

==נקודת תצפית בראש גורד שחקים==
בנוסף לנקודות תצפית נופיות מוקמות נקודות תצפית בראשי גורדי השחקים. בישראל הוקמו נקודות תצפית כאלה למשל בראש מגדל שלום ומגדלי עזריאלי. הגישה אליהן כרוכה בתשלום. נקודת תצפית קיימת גם בראש מגדל אשכול בקמפוס אוניברסיטת חיפה, המשלב את גובה המגדל עם גובה ההר שעליו נבנה. נקודות תצפית נודעות בניו יורק הוקמו בראש בניין אמפייר סטייט ובראש מגדלי התאומים.
==לקריאה נוספת==
* עמנואל הראובני, פסגות – טיולים אל נקודות תצפית, הוצאת כנרת, 1993.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תשתיות תיירותיות
קטגוריה:בילוי בחיק הטבע
*
לואיס גוזמן

לואיס גוזמן (בספרדית: Luis Guzmán, נהגה "גוסמאן" במלרע; נולד ב-28 באוגוסט 1956) הוא שחקן פוארטו-ריקני. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בתור שחקן משנה במגוון של ז'אנרים קולנועיים.

לאורך הקריירה שלו, גוזמן נהג בעיקר לשחק תפקידי אופי מסוג בן הלוויה של הגיבור הראשי, פושע או שוטר. הוא שחקן קבוע בסרטיהם של הבמאים סטיבן סודרברג ופול תומאס אנדרסון והופיע בסרטי סודרברג כגון "רומן לא חוקי", "הקשר האנגלי" ו"טראפיק" וכמו כן בסרטיו של אנדרסון "לילות בוגי", "מגנוליה" ו"מוכה אהבה".

==ביוגרפיה==
גוזמן נולד בקאיי, עיר הררית במרכז האי פוארטו ריקו, למשפחה נוצרית. הוא גדל בגריניץ' וילג', ניו יורק שבארצות הברית. אימו, רוזה עבדה בבית חולים, ואביו-החורג בנג'מין קרדונה היה טכנאי טלוויזיה. החל לעבוד כעובד סוציאלי ומדי פעם עסק באופן מזדמן בעבודות משחק ובמה, עד שלבסוף נהיה מעורב באופן קבוע בתיאטרון רחוב כאמצעי להעביר מסרים פוליטיים וכן בסרטים עצמאיים.

===קריירה===
לאחר סיום לימודיו, התחיל גוזמן לצבור הופעות רבות בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. הופעתו הראשונה המשמעותית הייתה ב-1983 בסרט העצמאי "וראייטי". החל מהופעה זו ואילך, גוזמן התחיל לבסס את עצמו כשחקן. תחילה עבד בעיקר בתפקידים קטנים של פושעים, ולאחר שהתחיל להתפתח המוניטין שלו כשחקן, הוצעו לו תפקידים משמעותיים יותר בהפקות גדולות.

בשנת 2009 שיחק בסרט "לחימה", דרמת אקשן בכיכובו של צ'נינג טייטום. במהלך השנים השתתף בקליפי מוזיקה של ברונו מארס, מארק אנתוני, הראפר לוג'יק ואחרים.

לאחרונה גוזמן הופיע בסדרת המקור של HBO, "איך להצליח באמריקה", וכן ב"נרקוס", סדרת המקור של נטפליקס. כמו כן, בסוף שנות ה-90 השתתף ב-12 פרקים בדרמת הכלא "אוז", אף היא מבית היוצר של HBO.

=== חיים אישיים ===
ב-1985 נישא לאנג'ליטה גאלארזה, ולהם חמישה ילדים. מתגוררים בוורמונט.

==פילמוגרפיה==
=== קולנוע ===

=== טלוויזיה ===

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131111234049/http://www.ranker.com/list/luis-guzmán-movies-and-films-and-filmography/reference דירוג סרטי גוזמן] - מהטוב ביותר לגרוע מאתר [http://www.ranker.com/ רנקר], כניסה אחרונה ב-05/12/13
* [https://twitter.com/IamLuisGuzman לואיס גוזמן] בטוויטר, כניסה אחרונה ב-05/12/13

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פוארטו ריקני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
שירי ילדים (אלבום)

שירי ילדים הוא אלבום שירי ילדים מאת אריק איינשטיין ורוב הכסלי, גיטריסט להקת הצ'רצ'ילים (שמנגנת באלבום). הכסלי הלחין 5 מ-11 שירי האלבום. "שירי ילדים" הוא האלבום השישי של אריק איינשטיין כסולן ואלבום הילדים הראשון שלו. "שירי ילדים" יצא ביום ראשון 4 באפריל 1971 ימים אחדים לפני חג הפסח, ויצא כדיסק בשנת 1999. בשנת 2017 הוא נכלל במארז של חברת פונוקול – "ועוד לא אמרתי הכל", שכלל את כל אלבומי אריק איינשטיין בין 1969 ל-1978.

מלבד שירי ילדים שנכתבו במיוחד לאלבום, מופיעות בו גם גרסאות חדשות לשירים שנכללו באלבומיו של איינשטיין בעבר – "מאיה" מהאלבום פלסטלינה ששר במקור שלום חנוך, ו"ברל'ה צא" שהופיע בגרסה אינסטרומנטלית באלבום שבלול. כמו כן מופיעה בתקליט גרסה מוקדמת לשיר "אני מבין", שנכלל מאוחר יותר באותה שנה (1971) באלבום בדשא אצל אביגדור שיצר אריק איינשטיין עם הבסיסט של להקת הצ'רצ'ילים, מיקי גבריאלוב. איינשטיין הלחין שלושה משירי האלבום, והם בין חמשת השירים הבודדים שהלחין בעצמו במהלך הקריירה (השניים האחרים הם "אבישג" ב-1970 ו"עוד יהיה" ב-1976).

== רשימת רצועות ==

==קרדיטים==
* אריק איינשטיין: שירה
* רוב הכסלי: גיטרה, קולות וניהול מוזיקלי
* חיים רומנו: גיטרה
* מיקי גבריאלוב: גיטרה בס, קולות
* עמי טרייבטש: תופים
* דני שושן: קולות
* דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה
* צבי שיסל: מפיק

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1971
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי מוזיקה לילדים
פרנה (עיר)

פרנה (בספרדית: Paraná) היא בירת פרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה. היא ממוקמת על הגדה המזרחית של נהר פרנה, מול העיר סנטה פה, בירת פרובינציית סנטה פה הסמוכה, והיא ממוקמת במרחק של 495 ק"מ מבירת המדינה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים 247,863 אנשים (לפי מפקד בשנת 2010).

==היסטוריה==
העיר הוקמה במהלך המאה ה-16 על ידי מתיישבים מהעיר סנטה פה מצדו השני של הנהר.

ב-1822 הוכרזה כבירת הפרובינציה. ב-1853 הוכרזה פרנה כבירת הקונפדרציה הארגנטינאית, ושימשה כבירה עד סוף תקופת הקונפדרציה, ולאחר מכן עברה הבירה לבואנוס איירס.

==כלכלה==
פרנה היא לא רק מושב השלטון הפרובינציאלי, אלא גם נמל נהר חשוב להובלת דגנים, בקר, דגים ועץ מהאזור. התעשיות העיקריות הן בטון, רהיטים וקרמיקה.

==תחבורה==
נמל התעופה חנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה ממוקם כ-7.5 ק"מ מהעיר ומשרת אותה.

תעלת ראול אורנגה- קרלוס סילבסטרה בגניס היא תעלה תת-ימית העוברת מתחת לנהר הפרנה ומקשרת את העיר לעיר סנטה פה בצידו השני של הנהר.

==חינוך==
בעיר ממוקמות מספר אוניברסיטאות, כמו האוניברסיטה הלאומית של אנטרה ריוס, ופקולטות של אוניברסיטאות אחרות בארגנטינה.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנטרה ריוס: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:אמריקה הדרומית: ערי בירה לשעבר
ליטל נמו

ליטל נמו (באנגלית: Little Nemo) מוכר גם בשם Winsor McCay, the Famous Cartoonist of the N.Y. Herald and His Moving Comics הוא סרט ראינוע קצר מ-1911 בבימויו של וינזור מקיי ואחד מסרטי האנימציה הראשונים שנוצרו. הסרט מבוסס על רצועת קומיקס בעלת אותו שם.

הסרט הופק מ-4,000 ציורים שצוירו על נייר אורז ולאחר מכן הודבקו לקרטונים בגודל 24 × 12 × 20 אינץ' (61 × 30 × 51 סנטימטר). הסרט הופק באולפני Vitagraph.

גיבור הקומיקס הוא ילד ישנוני, שדמותו מבוססת על בנו של הצייר, רוברט מקיי.

הרצועה "נמו הקטן בסלאמברלנד" (במקור: Little Nemo in Slumberland) היא הרצועה שעובדה על ידי מקיי לסרט. ב-1989 קיבל הקומיקס עיבוד קולנועי מלא בשם "ליטל נמו: הרפתקאות בסלאמברלנד", וב-1990 נוצר עיבוד קולנועי נוסף בשם "ליטל נמו: מאסטר החלומות".

== הצייר ==
וינזור מקיי היה קריקטוריסט וצייר שהחל את דרכו בציורי רחוב ב-1903. ב-1904 יצר את הקומיקס ליטל נמו שפורסם עד 1915. בעקבות הצלחת הקומיקס ליטל נמו, החליט מקיי ליצור סרט מונפש שמבוסס על רצועת הקומיקס.

סרט זה לא זכה להצלחה משמעותית אולם זכה לביקורות אוהדות. מקיי יצר סרטי אנימציה נוספים, שחלקם היו מוצלחים יותר, כמו גרטי הדינוזאור שיצא שלוש שנים לאחר מכן וזכה להכרה משמעותית ולפיתוח תחום סרטי האנימציה.

חלק מהקומיקס "נמו הקטן בסלאמברלנד"

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.LittelNamo.com אתר הסרט]

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1911
קטגוריה:סרטי אנימציה בסטופ-מושן
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
ניקול קסל

ניקול קסל (1930 - יולי 2006) הייתה במאית, מתרגמת ומורה למשחק ישראלית.
== ביוגרפיה ==
קסל נולדה בצרפת. אביה היה הסופר היהודי-צרפתי ז'וזף (יוסף) קסל.
 
קסל החלה את דרכה כשחקנית. היא הופיעה ב"קומדי פראנסז" והשתייכה לקבוצת התיאטרון שהקים אלבר קאמי. אחר כך ביימה אופרה באיטליה, בהמשך חזרה לפריז וביימה מספר מחזות. 

בשנת 1967 הגיעה לישראל כתיירת אך החליטה להישאר בארץ. בינואר 1968 עלתה לראשונה הצגה בבימויה במועדון "צוותא", "ארבע עונות" מאת ארנולד וסקר, ומיד אחר כך ביימה מחזה של ז'אן אנוי "רומיאו וז'נט". ביוני אותה שנה ביימה בתיאטרון הבימה את המחזה "ידיד הבעלים" מאת אז'ן לביש, ושם הכירה את בעלה, מעצב התפאורה אלי סיני. 

במקביל, החלה ללמד בסטודיו של ניסן נתיב, ובהמשך בסמינר הקיבוצים, אוניברסיטת תל אביב ובבית צבי שם ביימה הצגות רבות עם תלמידיה והמשיכה ללמד עד חודשיים לפני מותה.

קסל הייתה שותפה להקמת "התיאטרון הצועני", תיאטרון פרינג' שהקים תלמידה משה איבגי שהתקשה להתקבל לתיאטרון רפרטוארי לאחר סיום לימודיו. מלבד העובדה שהעלה הפקות רבות בנושאים חברתיים, התיאטרון עצמו היה חברתי כאשר ההצגות הועלו ברחבי הארץ.

בין תלמידיה לאורך השנים: מיקי גורביץ', משה איבגי, יורם חטב, דפנה רכטר, רבקה נוימן, קרן מור, מיכאל ורשביאק, שירי גולן, שרה פון שוורצה, רמה מסינגר, אלון אופיר וניסים דיין.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.sratim.co.il/profileview.php?id=17885 ניקול קסל] באתר "סרטים"
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מורות למשחק בישראל
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
הקונפדרציה הארגנטינאית

הקונפדרציה הארגנטינאית (בספרדית: Confederación Argentina) הייתה מדינה בשטחי ארגנטינה של ימינו ושמה הוא אחד משמותיה של ארגנטינה כפי שנקבע בחוקתה, סעיף 35.

==היסטוריה==
בין השנים 1831 ל-1852 היו פרובינציות ארגנטינה מאורגנות כקונפדרציה ללא ראש מדינה. עם זאת, מושל פרובינציית בואנוס איירס (חואן מנואל דה רוסאס במשך מרבית התקופה) ניהל את יחסי החוץ של הקונפדרציה במשך תקופה זו. הקונפדרציה התעצבה והפכה לרפובליקה כפי שהיא כיום במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה שהתחוללו בתקופה זו.

ב-1852 הודח דה רוסאס, ואת מקומו לקח חוסטו חוסה דה אורקיסה. דה אורקיסה כינס קונגרס חוקתי שהניח את היסודות לחוקת 1853. בתגובה פרשה פרובינציית בואנוס איירס והפכה למדינה עצמאית. בואנוס איירס חזרה לרפובליקה ב-1863.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגנטינה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר באמריקה הלטינית
אבראהים עבד אל-האדי

אבראהים עבד אל-האדי (בערבית: ابراهيم عبد الهادي; 1896 – 18 בפברואר 1981) היה פוליטיקאי מצרי שכיהן כראש ממשלת מצרים בשנים 1948–1949. הוא מונה בעקבות ההתנקשות בחייו של קודמו בתפקיד מחמוד פהמי נוקראשי בידי ארגון האחים המוסלמים. במהלך כהונתו נחתמו הסכמי שביתת הנשק עם ישראל שסיימו את השותפות המצרית במלחמת העצמאות.

==ביוגרפיה==
אבראהים עבד אל-האדי נולד בשנת 1896. הוא היה חבר בגוש הסעדי שהתפצל בשנת 1938 ממפלגת הופד, הדומיננטית שבמפלגות השלטון במצרים. מנהיג הגוש הסעדי מחמוד פהמי נוקראשי, התמנה לראשות הממשלה לאחר התפטרותו של איסמעיל צדקי מהתפקיד בדצמבר 1946. ממשלה זו, שבה היה אל-האדי גורם דומיננטי, החליטה על הצטרפות הצבא המצרי לפלישה למדינת ישראל עם הקמתה במאי 1948. לאור התבוסות שספג הצבא המצרי נגד צה"ל התגברו המהומות מבית, בשיאן החליט נוקראשי להוציא את ארגון האחים המוסלמים מחוץ לחוק ב-6 בדצמבר 1948. בעקבות זאת האחים המוסלמים התנקשו בחייו של נוקראשי ב-28 בדצמבר, ובמקומו מונה עבד אל-האדי לראשות הממשלה.

פעולותיו הראשונות של עבד אל-האדי בתפקיד ראש הממשלה היו הגברת אמצעי הביטחון ודיכוי המהומות המתגברות במצרים, עדיין במסגרת המשטר הצבאי שהונהג במדינה. כחלק מהתנגשויות אלו נרצח מנהיג האחים המוסלמים חסן אל-בנא בידי גורמי השלטון ב-12 בפברואר 1949. עוד באותו חודש חתם עבד אל-האדי, לאור המצב הקשה בחזית והכוח המצרי המכותר בכיס פלוג'ה, על הסכמי שביתת הנשק עם ישראל. המצב הביטחוני במדינה הידרדר עוד יותר, ובמאי ניתנה ארכה נוספת למשטר הצבאי. המלך פארוק פעל להחזיר את מפלגת הופד ומנהיגה מוסטפא א-נחאס פאשה להנהגת מצרים, כדי ליצור קואליציה רחבה ככל האפשר ולהקטין את המהומות. אולם הופד הסכימה להצטרפות לממשלה רק אם יסולק עבד אל-האדי. המלך נענה לדרישה זו ועבד אל-האדי פוטר ב-26 ביולי 1949 והוחלף בידי חוסיין סירי, מקורבו של המלך, ועמד בראש ממשלה שבה היו נציגים מכלל המפלגות. היה זה גם צעד בדרך לעריכת בחירות כלליות שתוכננו לינואר 1950.

בבחירות שנערכו בראשית 1950 אכן הצליחה מפלגת הופד לחזור לשלטון, והגוש הסעדי חזר לאופוזיציה. עבד אל-האדי לא בחל באמצעים כנגד השלטון, והתסיס סטודנטים ומשכילים ממעמד הביניים להפגנות ולהתנגשויות עם כוחות הביטחון ברחבי הבירה קהיר. פעולות אלו, בין היתר, הובילו בסופו של דבר לנפילת ממשלתו של א-נחאס ולאחר מכן למהפכת הקצינים החופשיים ביולי 1952. לאחר עלייתם לשלטון של הקצינים בראשות מוחמד נגיב, הוצאו בינואר 1953 כל המפלגות מחוץ לחוק, ובהמשך אותה שנה נשפטו פוליטיקאים רבים בפני בית דין של אנשי המהפכה על שחיתות ופגיעה בעם המצרי. עבד אל-האדי גם הוא נשפט בפני בית דין זה, שבראשו עמדו הקצינים עבד אל-לטיף בגדאדי ואנואר סאדאת. בתחילה נשפט לגזר דין מוות, אולם בשנת 1954 הומתק עונשו בידי הנשיא מוחמד נגיב והוא שוחרר מטעמים בריאותיים.

אבראהים עבד אל-האדי נפטר ב-18 בפברואר 1981 בקהיר.

==ראו גם==

* הסכמי שביתת הנשק

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת מצרים
קטגוריה:ילידי 1896
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1981
Mir

Mir היא תוכנת שרת תצוגה למחשב ללינוקס, המפותחת על ידי חברת קנוניקל. על פי התכנון עתידה Mir להחליף במערכת ההפעלה אובונטו את מערכת החלונות X, אשר נמצאת בשימוש כיום.

Mir הוכרזה על ידי קנוניקל ב-4 במרס 2013. Mir פותחה כדי לאפשר את פיתוח יוניטי 8, הדור הבא של ממשק המשתמש יוניטי.

==ארכיטקטורת התוכנה==
Mir כמו Wayland, בנויה על EGL, ומשתמשת בתשתיות שונות שפותחו במקור ל-Wayland, כמו יישום ה- Mesa של EGL ,ו-Jolla’s libhybris. שכבת התאימות ל-X, נקראת XMir, ומבוססת על XWayland. תשתיות אחרות שבשימוש Mir, נלקחו מאנדרואיד.

==התקבלות==
נכון לספטמבר 2013 סביבת שולחן העבודה היחידה שהודיעו עליה שתתמוך ב-Mir, היא יוניטי של קנוניקל. אין כל הפצת לינוקס שהודיעה על כוונה ש-Mir תהווה בה את מנהל החלונות כברירת מחדל.

בין נגזרות אובונטו, שאינן משתמשות ביוניטי כברירת מחדל, הודיעו מפתחי זובונטו כי הם ישקלו להריץ שולחן העבודה Xfce באמצעות XMir, אך שלושה שבועות מאוחר יותר הודיעו שהדבר לא יקרה לבסוף.

===אובונטו===
ביוני 2013, הכריזה קנוניקל באופן ציבורי על מהלכי מפתח בפיתוח התוכנה. על פי קנוניקל נאמר כי יוניטי גרסה 7 יפעל כברירת מחדל עם XMir בתוספת מצב תאימות לאחור דל מבוסס X11, באובונטו 13.10, הסרת מצב התאימות באובונו 14.04 LTS, והרצת יוניטי 8 תהיה על ידי Mir באופן מלא, תהיה בגרסה 14.10. מאוחר יותר ב-1 באוקטובר 2013, הודיעה קנוניקל על דחייה בתוכניותיה אודות Mir, ושהיא לא תשתמש ב-XMir כבר בגרסה 13.10. ב-Ubuntu Touch צפויה Mir להתקבל בגרסת הטלפונים החכמים של יוניטי 8.

==ביקורת==
במרס 2013 הודיעה קנוניקל על Mir, כחלופה לשרת התצוגה X.Org באובונטו. מוקדם יותר ב-2010 הודיעה החברה כי תשתמש ב-Wayland. בעקבות כך נכתבו מספר מאמרים על ידי אנשים המובילים מיזמים דומים או המושפעים מכך, אשר ביקרו או ליבנו את הנושא. 

קנוניקל הודיעה שלא תוכל למלא את צורכי אובונטו באמצעות Wayland.

מתיו גארט, ממפתחי ליבת לינוקס, ביקר את קנוניקל אודות מתן הרישיונות שלה למיזמי התוכנה שהיא מפתחת, ובמיוחד ל־Mir. שלא כמו שרת ה-X.Org ו-Wayland, אשר שניהם תחת רישיון MIT, Mir היא תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 3, אך התורמים למערכת נדרשים לחתום, כי הזכויות על תרומותיהם באשר לשינוי הרישיון ימסרו כליל לקנוניקל. משמעות הדבר שקנוניקל יכולה לשנות בעתיד את הרישיון לקניני. הדבר גם עלול לפגוע בתחרותיות בכך שלא כל אחד יוכל לשנות את הקוד המקורי ולמכור גרסה משל עצמו. 

ביוני 2013 יונתן רידל ממפתחי קובונטו, הודיע שקובונטו לא תעבור ל-Mir. בהודעתו ביקר רידל את קנוניקל בכך שמיזמיה אינם תורמים לכלל עולם הקוד הפתוח, ומנסים להתבדל ממנו. רידל הוסיף כי תקוותו בהמשך היא לכן לעבוד ל-Wayland, כמו ש-KDE והפצוות לינוקס אחרות מתכננות לעשות.

ביוני 2013 הודיע גם יוליאן לברגן ממפתחי לובונטו שההפצה לפחות שני השחרורים הבאים לא תעבור ל-Mir.

באוגוסט 2013 הוחלט על ידי מפתחי לובונטו לא להשתמש ב-Mir או ב-XMir בגרסה 13.10 של ההפצה. גרסאות ניסוי לא רשמיות עם Mir ו־XMir זמינות להורדה.

בספטמבר 2013 הסירה אינטל את התמיכה ב-XMir ממנהלי ההתקנים שלה.

==ראו גם==
*X11

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20141014114513/http://unity.ubuntu.com/mir/ דף המיזם]
* [https://launchpad.net/mir Mir] בלנצ'פד

==הערות שוליים==

קטגוריה:אובונטו לינוקס
פורמוסה (ארגנטינה)

פורמוסה (בספרדית: Formosa) היא עיר הבירה של פרובינציית פורמוסה בארגנטינה. העיר שוכנת על הגדות נהר פרגוואי, במרחק של כ-1,200 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בעיר חיים 234,354 אנשים (לפי מפקד ב-2010).

מקור שמה של העיר (ושל הפרובינציה) הוא במילה הנכחדת בספרדית fermosa (כיום hermosa) שמשמעותה "יפה". השם "Vuelta Fermosa" ("וואלטה פרמוסה", "העיקול היפה") היה נהוג בקרב מלחים ספרדים במאה ה-16 כדי לתאר את העיקול בנהר פרגוואי לפי העיר.

במקרה, הפרובינציה והעיר הן אנטיפודיות באופן חלקי לטאיוואן שנקראה בעבר פורמוסה.

==היסטוריה==
במקור ישבו במקום אנשי שבטי טובה וויצ'י.

ב-8 באפריל 1879, לואיס חורחה פונטנה ייסד את העיר, שנהפכה ב-1884 לבירת הטריטוריה הלאומית של צ'אקו עד 1955, עת שקיבלה מעמד של פרובינציה.

==חינוך==
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הלאומית של פורמוסה, שנוסדה ב-1988.

==תחבורה==
העיר משורתת על ידי נמל התעופה אל פוקו, הנמצא 7 ק"מ מדרום לעיר.

== ערים תאומות ==

* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פורמוסה: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1879
ראוסון

ראוסון
ראוסון (בספרדית: Rawson, במקור בוולשית: Trerawson) היא בירת פרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. גרים בה בערך 26,000 תושבים (לפי מפקד ב-2001). למרות שהיא הבירה הפרובינציאלית, אוכלוסייתה קטנה יותר מערים אחרות בצ'ובוט, בהן קומודורו ריבדביה, טרלאו, פוארטו מדרין ואסקל. נהר צ'ובוט חוצה אותה, והיא נמצאת במרחק של 1,360 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

==היסטוריה==
ההתיישבות הראשונה באזור יוסדה על ידי הנרי ליבנוס ג'ונס, מגלה ארצות וסוחר בקר ולשי שחי בבואנוס איירס מ-1810. ב-1854 הוא הקים מוצב באזור כבסיס למשלחות ציד ואיסוף בקר בר בגבול צ'ובוט.

המבנים הלא-יציבים ננטשו במהרה, אך נמצאו ונוצלו על ידי מתיישבים ולשים שירדו מהספינה "מימוסה" בפוארטו מדרין ב-1865.

העיירה הוקמה באופן רשמי בספטמבר באותה שנה, על ידי קולונל חוליאן מורגה, ויושבה במהרה על ידי מהגרים חדשים מוויילס. הם קראו לעיר טְרֵרַאוסון (בוולשית: עיירתו של ראוסון) על שם ד"ר גיז'רמו ראוסון, שר הפנים הארגנטינאי באותה תקופה, שתמך בהתיישבות הוולשית בארגנטינה. למרות שהתחילית "טרה" הושמטה, התושבים דוברי הוולשית וחלק מהתושבים הוותיקים עדיין משתמשים בשם המקורי.

ב-1955 הוכרזה הקמתה של פרובינציית צ'ובוט, עם ראוסון כבירתה.

במהלך שנות ה-70 הייתה בנייה מסיבית של בניינים בולטים ובהם בנייני ממשלה, מה שגרם לכך שהעיר כונתה "ברזיליה הקטנה של פטגוניה".

==כלכלה==
ספינות דיג בנמל ראוסון
בעיר יש נמל דיג, שנקרא פוארטו ראוסון, על חוף האוקיינוס האטלנטי, כ-5 ק"מ במורד נהר הצ'ובוט. כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הנמל ועל השלטון הפרובינציאלי.

==תחבורה==
שדה התעופה אלמירנטה מרקו אנדרס סר ממוקם כ-20 ק"מ מראוסון באזור טרלאו ומשרת את שתי הערים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:צ'ובוט: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1865
ויהי היום

ויהי היום הוא ספר מעשיות מאת חיים נחמן ביאליק, שהוא, כדברי ביאליק בפתח הספר "עיבוד ספרותי של אגדות ושברי-אגדות שאובים ממקורות שונים". 

==על הספר==
עבודתו של ביאליק בספר זה היא עבודה ספרותית ולא פולקלוריסטית. הספר איננו ליקוט אגדות אלא עיבוד אמנותי שלהן המוגש בלבוש חדש ומקורי. הספר כולל 35 אגדות, מהן 12 במדור "אגדות המלך דוד", 21 במדור "אגדות המלך שלמה", ושתי יצירות נפרדות, אגדת ספר בראשית ו"אלוף בצלות ואלוף שום". 

ביאליק החל את העבודה על הספר במקביל לעבודתו עם יהושע חנא רבניצקי על "ספר האגדה", שבו ליקטו השניים אגדות תלמודיות. מטרתו של ביאליק בקובץ "ויהי היום" הייתה ליצור עבור בני הנעורים חומר קריאה עברי מקורי, אשר יסתמך על אגדות מאוצרה של המסורת. ברוב יצירות הקובץ נטל ביאליק מהאגדות העממיות את הבסיס ואת הרוח, אך הקפיד על גלגול העלילה באופן הגיוני ורצוף והשתמש בלשון ובסגנון מקוריים משלו. כך הצליח להנגיש את האגדות המיושנות בלשונן ובסגנונן לבני הנעורים של תקופתו, ולפיכך השווה מרדכי בן יחזקאל את "גאולת האגדות העבריות" של ביאליק עם עבודתם של האחים גרים. 

== מקורות האגדות ==
ביאליק כותב בפתח הדבר שהאגדות בקובץ מהוות עיבוד ספרותי לחומרים ממקורות שונים, בכתב ובעל פה, עבריים, ערביים ולועזיים. 

מרדכי בן יחזקאל חילק את החומר הבסיסי עליו נסמכות האגדות לארבעה סוגים: 
* חומר שאינו כולל כמעט כלל יסוד עלילתי, כגון דרשנות על פסוקים, שהיוו עבור ביאליק יסוד לבניית מבנה עלילתי רחב, יחד עם צירוף "פירורי אגדות" ורמזים שונים (למשל "מגילת ערפה", "שור אבוס וארוחת ירק" ועוד). 
* אגדות, מהן קצרות ומהן מפותחות יותר, שביאליק עיבה והרחיב את היסוד העלילתי שבהן ואת הקשריו (למשל "דוד הרועה" לפי שמות רבה פ"ב, "שלמה המלך ואשמדאי" לפי , "דוד והצרעה והעכביש" לפי אלפא ביתא דבן סירא, "חלב הלביאה" לפי מדרש תהילים מזמור ל"ט ופסוק מספר שמואל ב, "ספר בראשית" לפי מדרש עשרת הדיברות דבור ה' ועוד). 
* מעשיות-עם, חלקן ממקור יהודי וחלק ערביות ("מי ענד לדוכיפת ציצת הנוצה?" ו"שלמה ובלקיס") או ממקור אחר, מיידיש או אף אגדות עם מרחבי אירופה ("המלך דוד במערה", "שלמה והתור המתהלל", "שלמה המלך והאדרת המתעופפת", "המלך שלמה ומלכת שבא" ועוד). 
* יצירות מקוריות של ביאליק, בהן נטל יסוד אגדי של מעשיות-עם או מדרשים, אך יצא מהן אל יצירה מקורית לגמרי ("אגדת שלושה וארבעה" נוסח שני ו"אלוף בצלות ואלוף שום" וייתכן שגם "שלמה המלך והדבורה").

== מהדורות ==
הספר ראה אור לראשונה ב-1933 (תרצ"ד) עם איורים מאת נחום גוטמן. ב-1965 ראה במהדורה חדשה, שתיהן בהוצאת דביר.

חלק מסיפורי "ויהי היום" עובדו באמריקה כסיפורים לילדים על ידי דניאל פרסקי ואברהם יצחק איגוס, במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית, וראו אור כסדרת ספרונים בהוצאת שיינברג.

==ראו גם==
*אגדות המלך שלמה, סדרת אנימציה ישראלית המבוססת על האגדות בספר.

== לקריאה נוספת ==
* מרדכי בן יחזקאל, ויהי היום בתוך גרשון שקד (עורך), ביאליק: יצירתו לסוגיה בראי הביקורת, הוצאת מוסד ביאליק עמ' 337–372. מעמ' 351 ואילך מראי מקום ליסודות על בסיסם חיבר ביאליק כל אגדה ואגדה.
* זיוה שמיר, מים ומקדם: עיון באגדות "ויהי היום" מאת ח"נ ביאליק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
* נירה פרדקין, "שלמה המלך וחיים נחמן", ארץ אחרת 47, ספטמבר-אוקטובר 2008, עמ' 64–66

== קישורים חיצוניים ==
* [http://benyehuda.org/bialik/index.html אגדות "ויהי היום"], בפרויקט בן-יהודה
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:אגדות שלמה המלך
קטגוריה:ספרות בעברית
קטגוריה:ספרי 1934
קטגוריה:נחום גוטמן
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
קטמרקה

סן פרננדו דל וז'ה דה קטמרקה (בספרדית: San Fernando del Valle de Catamarca), או בקיצור קטמרקה היא בירת פרובינציית קטמרקה בארגנטינה. בעיר מתגוררים כ-141,000 תושבים (לפי מפקד ב-2001). העיר ממוקמת על נהר ריו וז'ה, במרחק של 1,130 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

==היסטוריה==
התיישבות ראשונית ולא קבועה בשם לונדרס הוקמה ב-1558 על ידי קולוניאליסטים ספרדים.

התיישבות הקבע הוקמה ב-1683 על ידי פרננדו דה מנדוסה אי מטה דה לונה. מקור השם "קטמרקה" הוא בשפת הקצ'ואה, ומשמעותו היא "מבצר על המדרון".

לעיר, שהיו בה 8,000 מתיישבים בלבד ב-1882, הגיע קו רכבת ב-1888. העיר צמחה באטיות רבה, והאזור נותר עני אפילו באמצע המאה ה-20.

==כלכלה==
חקלאות היא הענף הכלכלי המרכזי בקטמרקה, זאת למרות ירידת גשמים מועטה דורשת השקיה. ענף נוסף הוא ייצור פונצ'ואים בעבודת יד.

כותנה ובקר הם גם ענפים חשובים, ונוספים עליהם מכרות זהב, כסף, נחושת ובדיל.

===תיירות===
העיר מהווה את מרכז התיירות של הפרובינציה, עם הארכיטקטורה הקולוניאלית שלה, ומהווה מרכז למספר אטרקציות תיירותיות.

צליינים רבים באים לעיר כדי לבקר בכנסיית "בתולת העמק", שנבנתה ב-1694, וכוללת פסל של Nuestra Señora del Valle (נואסטרה סניורה דל וז'ה, משמעות: גבירתנו של העמק).

==תחבורה==
נמל התעופה הבינלאומי קורונל פליפה ורלה ממוקם כ-15 ק"מ מדרום למרכז העיר ומשרת אותה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קטמרקה: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1683
פרנצ'סקו דה סנקטיס

פרנצ'סקו דה סנקטיס (28 במרץ 1817, אבלינו - 28 בדצמבר 1883, נאפולי) היה מבקר ספרות, מלומד, ושר חינוך איטלקי. נודע בעבור ספרו המופתי על תולדות הספרות האיטלקית.

דה סנקטיס למד ספרות במשך חמש שנים אצל דודו קרלו ופילוסופיה במשך שנתיים בבית הספר של לורנצו פאציני. בשנת 1833 התמסר ללימודי לשון שהעביר בארמונו המרקיז בזיליו פואוטי, בחסותו פרסם את כתביו הראשונים. במהירה היה למורה לספרות ודקדוק בנאפולי, ועל תלמידיו נמנו אושיות תרבות חשובות. עם השנים התרחק מההשקפה הטהרנית של פואוטי, ועסק בבעיות של ספרות, אסתטיקה, לשון, היסטוריה ופילוסופיה של ההיסטוריה.

את המוניטין שלו כמבקר ספרות צבר בהרצאותיו על דנטה, פטרארקה, ושירה אבירית. ב-1848 מונה על ידי הממשלה האיטלקית למזכ"ל המחלקה לחינוך ציבורי. עם תחילת הריאקציה באיטליה, הוא נמלט לקוסנזה, נעצר בשנת 1850 ונכלא לשלוש שנים בטירת דלובו בנאפולי. שם עסק בלימוד בעיון של הגל ושל השפה הגרמנית, ואף תרגם את "מדע ההלוגיקה" של הגל. עם שחרורו, הונחה לעקור לארצות הברית, אך עצר במלטה, ומצא מקלט בטורינו, שם לימד איטלקית והעביר הרצאות על הקומדיה האלוהית של דנטה. בהמשך לימד באוניברסיטת ציריך. בשנים 1861-2 שימש כשר החינוך בממשלות של קאבור וריקאסולי. בשנת 1871 נתמנה לפרופסור לספרות השוואתית באוניברסיטה נאפולי, ובשנת 1875 העביר הרצאות על ליאופרדי. לדה סנקטיס היו הרבה תלמידים נאמנים, ביניהם מבקרי הספרות בנדטו קרוצ'ה ופרנצ'סקו טוראקה, הסופרים אנטוניו פוגאצרו ולואיג'י לה ויסטה, הצייר ג'אקומו דה קיריקו, ואחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מבקרי ספרות איטלקים
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים
קטגוריה:פילוסופים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1817
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1817
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1883
אסף גבעון

אסף גבעון (נולד ב-8 ביולי 1994) הוא שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי ומאמן שחמט ישראלי. בשנים 2012 ו-2014 היה אלוף ישראל לנוער עד גיל 20 ובשנת 2013 אלוף ישראל הפתוחה.

נכון לפברואר 2024, מדורג במקום ה-51 בישראל לפי מד כושר.

==ביוגרפיה==
נולד וגדל בכפר סבא. אביו בעל עסק לפרסום ואמו מהנדסת, ולו אחות המבוגרת ממנו.

גבעון למד בגיל 6 לשחק שחמט. מאמניו הבולטים לאורך השנים היו רב-אמן קונסטנטין לרנר ואמן בינלאומי איליה בוטוויניק. הוא למד בתיכון "הרצוג" בכפר סבא, שירת כספורטאי מצטיין בצה"ל.

החל משנת 2010 עובד כמאמן שחמט במועדונים שונים בישראל ובאופן עצמאי. עובד בשיתוף פעולה עם שחמטאים בכירים, ביניהם רב-אמן טל בראון. משחק בשורות מועדון הפועל כפר סבא בליגה הלאומית. היה שותף לזכיית קבוצת המועדון בליגה העילית לנוער בין השנים 2011–2013.

==הישגים בולטים==
* 2008 - זכה במקום ראשון במבחנים לייצוג ישראל באליפות העולם או אליפות אירופה עד גיל 14, שנערכו בצורן, בתוצאה של 8 נקודות מ-9 אפשריות.
* 2011 - זכה באליפות כפר סבא והיה השחקן המצטיין בליגה העילית לנוער, שניהם בתוצאה מרבית (9 נקודות מ-9 אפשריות ו-10 נקודות מ-10 אפשריות, בהתאמה).
* 2012 - בגיל 18 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 20, בתוצאה של 5.5 נקודות מ-7 אפשריות (האליפות נערכה בתל אביב).
* 2012 - סיים במקום 8 באליפות אירופה עד גיל 18, שהתקיימה בפראג, בתוצאה של 6 נקודות מ-9 אפשריות.
* 2013 - בגיל 19 זכה באליפות ישראל הפתוחה שנערכה באשדוד. גבעון צבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
* 2014 - סיים במקום השביעי באליפות ישראל.
* 2014 - זכה בגמר אליפות ישראל עד גיל 20, בפעם השנייה.
* 2015 - זכה במקום הראשון באליפות הרצליה, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.

==קבלת דרגות בינלאומיות==
* 2012 - אמן פיד"ה
* 2013 - אמן בינלאומי.

גבעון צבר שני ציונים לדרגת רב-אמן (כדי להשיג את התואר, עליו להשיג ציון נוסף ולהגיע למד כושר 2500).

==תחרויות בהן השתתף==
* המכביה ה-19 ב-2013
* אליפות ישראל בשחמט 2014
* אליפות אירופה בשחמט 2015
* אליפות ישראל בשחמט 2016

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/channel/UCmpcbDJnjc4CXCgnz0VDOdQ ערוץ היוטיוב של אסף גבעון] 
* [http://www.365chess.com/players/asaf_givon משחקי השחמט של אסף גבעון], באתר 365צ'ס 
* [https://www.chess.com/coach/asaf-givon דף המאמן אסף גבעון], באתר צ'ס 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרצליה: אישים
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים ישראלים
קטגוריה:עסקני שחמט ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל לנוער בשחמט
קטגוריה:מאמני שחמט ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון הרצוג (כפר סבא)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
קארל ג'נקינסון

קארל דניאל ג'נקינסון (באנגלית: Carl Daniel Jenkinson; נולד ב-8 בפברואר 1992) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן בנוטינגהאם פורסט.

==קריירת מועדונים==
===ארסנל===
קארל ג'נקינסון
ג'נקינסון חתם בארסנל ביוני 2011 תמורת כמיליון ליש"ט.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-16 באוגוסט 2011 במסגרת משחק ליגת האלופות מול אודינזה. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-20 באוגוסט במשחק מול ליברפול.

בעונת 2012/2013, בעקבות פציעתו של באקרי סנייה, פתח בחמשת המשחקים הראשונים בעונה זו וזכה לשבחים על הופעותיו. ב-19 בדצמבר 2012 האריך את חוזהו בארסנל.

בעונת 2013/2014, בעקבות פציעות של תומאס ורמאלן ולורן קוסיילני, הוצב באקרי סאנייה בעמדת הבלם וג'נקינסון פתח בעמדת המגן הימני בשלושת המשחקים הראשונים של העונה. בהמשך העונה שיחק בעיקר כמחליף.

במשחק האחרון של העונה הוא כבש שער מול נוריץ'.

בקיץ 2015 האריך ג'נקינסון את חוזהו בארסנל ב-5 שנים נוספות.

===ווסטהאם===
בעונת 2014/15 חתם ג'נקינסון לעונה אחת בווסטהאם יונייטד, אליה עבר בהשאלה מארסנל.

בעונת 2015/16 הושאל ג'נקינסון לעונה נוספת בווסטהאם, לאחר שהאריך את חוזהו בארסנל.

ב-7 באוגוסט 2019 חתם ג'נקינסון לשלוש שנים בנוטינגהאם פורסט.

===נבחרת אנגליה===
ב-15 באוקטובר 2012 חשף מאמן נבחרת אנגליה רוי הודג'סון כי ג'נקינסון התאמן עם הנבחרת לקראת המשחק מול פולין במסגרת מוקדמות גביע העולם בעקבות ניפויו של קייל ווקר מהסגל. כמו כן, חשף הודג'סון כי ג'נקינסון בחר לייצג את אנגליה על חשבון פינלנד. ג'נקינסון ערך את הופעת הבכורה במשחק הידידות נגד שוודיה ב-14 בנובמבר 2012.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים פינים
קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מגני כדורגל פינים
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ברמינגהאם סיטי
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1992
ריצ'רד המינג

ריצ'רד ווסלי המינג (באנגלית: Richard Wesley Hamming; 11 בפברואר 1915 - 7 בינואר 1998) היה מתמטיקאי אמריקאי שלעבודתו היו השלכות רבות על מדעי המחשב וטלקומוניקציה. תרומותיו כוללות את קוד המינג (העושה שימוש במטריצת המינג), חלון המינג, מספרי המינג, sphere-packing (או חסם המינג) ומרחק המינג.

==קורות חיים==

המינג סיים תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, תואר שני באוניברסיטת נברסקה-לינקולן בשנת 1939 ולבסוף דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1942. הוא היה פרופסור באוניברסיטת לואיוויל במהלך מלחמת העולם השנייה ועזב כדי לעבוד על פרויקט מנהטן בשנת 1945. במסגרת זאת תכנת את אחד המחשבים הדיגיטליים החשמליים הראשונים כדי לחשב את הפתרון עבור משוואות שסופקו על ידי הפיזיקאים בפרויקט. מטרת התוכנית הייתה לגלות אם פיצוץ של פצצת אטום יצית את אטמוספירת כדור הארץ
. תוצאת החישוב שללה תרחיש זה וכך ארצות הברית השתמשה בפצצה, תחילה בניסוי בניו מקסיקו ולאחר-מכן פעמיים נגד יפן.

מאוחר יותר, בין השנים 1946–1976, המינג עבד במעבדות בל, שם שיתף פעולה עם קלוד שאנון. הוא פיתח את תורת הקודים לתיקון שגיאות ובפרט את קוד המינג. זהו קוד ליניארי המאפשר זיהוי ותיקון שגיאות בסיבית בודדת, וכן זיהוי (אך לא תיקון) שגיאה בשתי סיביות.

במהלך תקופה זו שימש כמורה מן החוץ בבית הספר להנדסה בסיטי קולג' של ניו יורק. ב-23 ביולי 1976, עבר לבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שם עבד כמורה מן החוץ עד 1997 כשמונה לפרופסור אמריטוס. הוא מת שנה מאוחר יותר.

המינג היה ממייסדי Association for Computing Machinery (ACM) ונשיאהּ הראשון. בשנת 1994 נבחר לעמית ACM. גישתו כלפי מחשוב מדעי מופיעה כהקדמה ל[http://books.google.co.il/books?id=Y3YSCmWBVwoC&printsec=frontcover&hl=iw ספרו משנת 1962]: "המטרה של מחשוב היא תובנות, לא מספרים".

==פרסים והכרה מקצועית==
* פרס טיורינג, 1968
* חבר בארגון IEEE, 1968
* פרס עמנואל פיור, 1979
* חבר באקדמיה הלאומית של ארצות הברית להנדסה, 1980
* פרס הרולד פנדר, אוניברסיטת פנסילבניה, 1981
* מדליית ריצ'רד המינג, 1988
* חבר ב-Association for Computing Machinery, 1994
* פרס אדוארד ריין, קרן אדוארד ריין, 1996
* תעודת הצטיינות של מכון פרנקלין, מכון פרנקלין, 1996

מדליית ריצ'רד המינג, הקרויה על שמו, היא פרס הניתן מדי שנה על ידי ארגון ה-IEEE עבור "תרומה יוצאת דופן למדעי מידע, מערכות מידע וטכנולוגיית מידע" והוא היה הראשון לקבל פרס זה.

==הופעות==
המינג שוחח על השימוש והפוטנציאל של מחשבים בסרט משנת 1965, Logic By Machine.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:זוכי מדליית ריצ'רד המינג
קטגוריה:עמיתי ACM
קטגוריה:נשיאי ACM
קטגוריה:עמיתי IEEE
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נברסקה–לינקולן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
תשעה ימים של שנה אחת

תשעה ימים של שנה אחת (ברוסית: Девять дней одного года) הוא סרט סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לסקר שנערך בזמנו הוא נחשב לסרט השנה של ברית המועצות עבור שנת 1962. השחקן הראשי אלכסיי בטלוב הוכרז כשחקן השנה. בהתאם לנתונים רשמיים כ-24 מיליון צופים ראו את הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע.

הסרט נחשב לאחד מסרטי הדגל של תקופת ההפשרה במהלך שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב. בעלילת הסרט קיימת התייחסות לדילמות מוסריות של מדענים ששואפים לפתח מקור אנרגיה חדש אך מודעים שמחקרים מנוצלים גם לצורכי פיתוח נשק חדיש.

הסרט מבוסס בחלקו על אירועים אמיתיים. חתן פרס נובל לפיזיקה איגור תם היה היועץ המדעי של התסריט.

הסרט זכה להצלחה גדולה במהלך הקרנתו בברית המועצות. הוא הוצג במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע וזכה בפרסים.

==עלילה==
עלילת הסרט אינה רציפה. הסרט מתאר תשעה ימים של שנה אחת מחיי הגיבורים הראשיים של הסרט.

פיזיקאי בתחום הגרעין דמיטרי גוסב (אלכסיי בטלוב) וחברו איליה קוליקוב (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מאוהבים בבחורה אחד. גוסב ממשיך ניסויים של מורו שנפטר מקבלת מנת יתר של קרינה. גם גוסב כבר ספג מנת קרינה מסוכנת ורופאים הזהירו אותו מהשתתפות בניסוי גרעיני. הוא פונה לחברו קוליקוב שמומחה בתחום התאוריה במטרה לקבל עזרה בפירוש תוצאות הניסויים שכבר בוצעו. קוליקוב אכן נותן לו ניתוח מועילוהמלצות לשיפור הניסוי. כתוצאה מכך הניסוי החדש מצליח. אומנם במהלכו גוסב ספג מנת קרינה נוספת ומצב בריאותו מדרדר במהירות. הוא מסתיר את מצבו הבריאותי מכולם, כולל מאשתו הטרייה.

גוסב צפוי לעבור ניתוח קשה של השתלת מח עצם וקוליקוב ממשיך בעבדותו תוך שילוב ידע תאורטי עם תוצאות הניסוי של גוסב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131127003604/http://nashe-kino-online.ru/2011/04/devyat-dnej-odnogo-goda-1961-smotret-onlajn-russkie-filmy/ צפייה בסרט]

קטגוריה:סרטי 1962
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:זוכי גלובוס הבדולח: גרנד פרי
צריף הביל"ויים

שיחזור של החלק הפנימי של צריף הביל"ויים
צריף הביל"ויים
צריף הביל"ויים, או צריף סברדלוב, הוא אחד מששת צריפי המגורים הראשונים במושבה גדרה. צריף הביל"ויים הוא הצריף היחיד שנותר מימי העלייה הראשונה, לא רק בגדרה, אלא בכל המושבות הראשונות.
בחזית הצריף ניצב פעמון העשוי ממתכת אשר יוצר בירושלים. הפעמון, אשר נודע בשם "פעמון המושבה", שימש להוראת השעה וכאזעקה בעת סכנה.
== היסטוריה ==
הצריף הוקם על ידי אנשי תנועת ביל"ו בשנת 1888 כמבנה עץ זמני, משום שאותה עת טרם התקבלו אישורי הבניה להקמת מבנה אבן. הצריף שימש במשך מספר שנים כביתם של בני משפחת סברדלוב, והוא קרוי על שמו של אליהו סברדלוב. צריף הביל"ויים משמש כמוזיאון משנת 1978, בשנים 2007–2008 הוא שוקם ושוחזר.

הצריף נושא גג רעפים אדום, הוא מצופה בלוחות עץ מצדו החיצוני וקירותיו ממולאים באבני לקט המטויחות מצדו הפנימי. החלל הפנימי של הצריף מחולק לשני חדרים קטנים. ביציאה האחורית ישנה מרפסת עץ קטנה המובילה לחצר גדולה שבה שכנו מבני משק ומרתף קטן.

==ראו גם==
* בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים
* בור הבילויים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iaa-conservation.org.il/Projects_Item_heb.asp?site_id=18&subject_id=10 צריף הביל"ויים באתר מנהל שימור]
* [https://web.archive.org/web/20130923205739/http://gedera-m.org/history.htm תנועת ביל"ו] באתר המוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:גדרה: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:תנועת ביל"ו
קטגוריה:צריפים
קשר של תפילין

קשר של תפילין הוא שם כולל לשני קשרים, אחד בראש ואחד ביד, העשויים ברצועות התפילין כדי להדקם לגוף האדם. לצורת הקשר ישנה משמעות בפני עצמה, מלבד היותם חלק מהתפילין עצמם.
מקור הקשר הוא הלכה למשה מסיני, ובתלמוד אמרו שהקשר הוא אחד משישה דברים שצריך כל תלמיד חכם ללמוד.

==צורת קשר של ראש==
בצורת עשיית הקשר ישנן שלש שיטות עיקריות הנהוגות היום:
320px
===קשר מרובע===
הקשר המרובע הוא הידוע כוותיק ביותר. הוא ידוע כבר מתקופת הגאונים והלאה. כך יוצא מתוך תיאורו של השימושא רבא ושל רב האי גאון, ושל רבי יהודה בן ברזילי בנוסחא עתיקתא שהעתיק רבינו שמשון בן אליעזר המכונה "ברוך שאמר" בסוף ספר תיקון תפילין לר' אברהם מזונשהיים תלמיד המהר"ם מרוטנבורג. וכן מדברי רבי יוסף אסכנדרני, והאורחות חיים ור' יעקב חזן מלונדרץ בסדורו עץ חיים, ור' משולם קוזי מרבני איטליא בסוף מהדורא ראשונה של טור אורח חיים.

קשר זה נהג בעבר ברוב הקהילות היהודית. באשכנז גזר רבי ידידיה טיאה וייל גזירה נגד המשנים מקשר זה כמו שכתב בתשובה "שלא להוציא לעז על גאוני הדורות", וכן מעיד התשובה מאהבה.

הרב יוסף קאפח כותב "דברי רבנו (הרמב"ם) ברורים שהקשר שהראה הקב"ה למשה קשר מרובע הוא... וכפי מסורת יהודי תימן מאז ומעולם."

===קשר דלי"ת ממש===
עדות ראשונה שאומרת שצריך לעשות קשר שיש בו דלי"ת ממש, נמצאת בספר תרומת הדשן. כן מוזכר הקשר בספר מעשה רוקח (תק"ב) שם הוא מספר על 'מתחסדים' שחידשו קשר זה כדי שיתאים עם לשון הדל"ת המוזכרת בראשונים ושם הוא יוצא נגד קשר זה.

בשו"ת בית אהרן (תקפ"ז) יוצא נגד הקשר המרובע על אף שהוא מודה שרוב העם נוהגים בו, ומעדיף קשר דלי"ת ממש. כיום, קשר דל"ת הוא הקשר הנפוץ בקרב רוב העדות, למעט חלק מבני יהדות תימן, חלק מבני יהדות גרמניה וחלק מהחסידים, השומרים על הקשר המרובע.

===קשר צאנז===
קשר צאנז עשוי כשתי דל"תים ונראה כמ"ם סתומה. לקשר עם שתי דל"תים יש מקור בספר הזוהר. הקשר פותח על ידי רבי נתן אדלר שעמל רבות כדי ליצור קשר זה. תלמידו, החתם סופר השתמש בקשר זה. הדברי חיים מצאנז שלח שליח לפרשבורג כדי שילמד קשר זה, ומאז הפך למנהג חסידי צאנז. כיום נהוג הקשר בקהילת צאנז.

==צורת קשר של יד==
משמאל קשר תפילין של יד

==לקריאה נוספת==
* קשר של תפילין, צורת קשר של ראש לפי ההלכה והמסורה, צבי רוגין ירושלים, 2000-2011
* ספר פרי אליעזר קשר של תפילין אליעזר פולק ירושלים תשע"א
* צורת קשר התפילין של ראש של הדברי חיים מצאנז והחתם סופר, קונטרס מעיין החיים, מהדורה רביעית בני-ברק תשע"ח, עמודים יג-טו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* ירושלים תשכ"ז
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תשמישי קדושה
קטגוריה:תפילין
חברת האשלג הערבית

חברת האשלג הערבית (בערבית: البوتاس العربية) היא חברה ציבורית ירדנית העוסקת בהפקת מחצבים באזור ים המלח. החברה נוסדה בשנת 1956 והיא מפיקה בעיקר אשלג, ברום ותרכובות ברום. בשנת 1958 היא קיבלה זיכיון ל-100 שנה לנצל את מחצבי ים המלח שבשטח ירדן.

החברה ייצרה בשנת 2012 כשני מיליון טונות אשלג, והעסיקה כ-2,350 עובדים. מכירותיה בשנת 2012 הסתכמו בכ-500 מיליון דינרים ירדנים (כ-700 מיליון דולר). משרדה הראשי שוכן בעמאן ומניותיה רשומות למסחר בבורסת ניירות הערך של עמאן.

שווקי הייצוא העיקריים של החברה הם: הודו, סין ומלזיה.

==ראו גם==

* כימיקלים לישראל

==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://web.archive.org/web/20131212023141/http://www.arabpotash.com/_potash/App_Upload/PDF/2012_annual_english.pdf דו"ח שנתי 2012 של חברת האשלג הערבית]

קטגוריה:חברות ירדניות
קטגוריה:ים המלח
קבועי פייגנבאום

במתמטיקה, קבועי פייגנבאום הם שני קבועים מתמטיים המבטאים יחסים במפות ביפורקציות של מפות לא ליניאריות. הם קרויים על שמו של המתמטיקאי האמריקאי מיטשל פייגנבאום.

הקבוע הראשון מתאר את הגבול של יחסי המרחקים בין הכפלות של זמני מחזור. כלומר, אם a<sub>n</sub> הוא הערך בו מתרחשת הכפלת זמן המחזור ה-nית אז הגבול הבא מוגדר ושווה לקבוע פייגנבאום הראשון:
:<math>\delta = \lim_{n\rightarrow \infty} \dfrac{a_{n-1}-a_{n-2}}{a_n-a_{n-1}} = 4.669\,201\,609\,\cdots </math>

הקבוע השני מתאר את הגבול של היחס בין גודל הפיצול ה-n לגודל הפיצול ה-n+1:
: <math>\alpha = 2.502907875095892822283902873218...</math>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

פייגנבאום
חסאן א-לקיס

חסאן א-לקיס
חסאן הולו א-לקיס (בערבית: حسان هولو اللقيس, תעתיק מדויק: חסאן הולו אללקיס; 1966 – 4 בדצמבר 2013) היה מפקד בכיר בארגון חזבאללה; שימש כראש יחידת התקשורת והטכנולוגיה, והאחראי על הרכש הצבאי בארגון. נהרג בהתנקשות.

==ביוגרפיה==
א-לקיס נולד בשנת 1966 בבעלבכ שבלבנון. היה פעיל בארגון חזבאללה מגיל 19, והתגייס אליו זמן קצר אחרי שהוקם בהובלת חוסיין דהקאן. הוא היה מקורב מאוד למזכ"ל הארגון, השייח' חסן נסראללה. בין תפקידיו שימש גם כראש מערך הרקטות, המזל"טים והנ"מ של הארגון, והיה גם המתאם מול איראן בנושאי אמל"ח.

הוא היה מבוקש בקנדה ובארצות הברית בשל הפעלת רשת תאים של החזבאללה במדינות אלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. במלחמת לבנון השנייה ישראל ניסתה להתנקש בחייו על ידי הפצצת ביתו. בנו נהרג כתוצאה מההפצצה, אך הוא לא שהה במקום, וניצל. על פי הדיווחים, הוא ניצל מעוד מספר ניסיונות התנקשות.

בליל 3 בדצמבר 2013 ארבו ללקיס, בחניון בית מגוריו, מספר מתנקשים וירו בו בעת ששהה ברכבו. הירי בוצע באקדחים עם משתיקי קול. לקיס נפגע אנושות מהירי ומותו נקבע בשעות הבוקר המוקדמות בבית חולים בביירות.

על זהות המתנקשים נפוצו טענות ושמועות שונות. חזבאללה מיהר להאשים את המוסד בהתנקשות. אולם דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור, הכחיש שישראל הייתה מעורבת בחיסול. איראן וסוריה האשימו אף הן את ישראל במעורבות בחיסול. מאוחר יותר קיבלו אחריות להתנקשות מספר ארגונים סוניים אלמוניים. כעבור ימים אחדים פרסם עיתון כוויתי את הטענה שא-לקיס נהרג על ידי חזבאללה, לאחר שנחשף כסוכן של "המוסד".

א-לקיס נקבר בעיר הולדתו, בעלבכ.

==לקריאה נוספת==
* רונן ברגמן, ארבע בום, מוסף 7 ימים ידיעות אחרונות, 9 בדצמבר 2011

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* רונן ברגמן, [https://web.archive.org/web/20131216054811/http://www.ronenbergman.com/israels-kill-list/ רשימת החיסול של ישראל - חיסול "Q" של חזבאללה] 
* 
* רונן סולומון, [http://www.israeldefense.co.il/?CategoryID=484&ArticleID=6530 אקספרס של חצות], "ישראל דיפנס", 28 ביוני 2014.

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרוריסטים לבנונים
קטגוריה:פעילי חזבאללה
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1966
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2013
אובטה קאלפ הובי

אובטה קאלפ הובי (באנגלית: Oveta Culp Hobby; 19 בינואר 1905 – 16 באוגוסט 1995) הייתה מזכירת הבריאות, החינוך והרווחה הראשונה של ארצות הברית והמפקדת הראשונה של חיל הנשים של צבא ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
אובטה קאלפ נולדה בטקסס, שנייה במשפחה בת שבעה ילדים. למדה לימודי משפטים באוניברסיטת טקסס (אך לא סיימה אותם). בשנים שלאחר מכן עבדה במשרות ייעוץ לוועדות בבית הנבחרים של טקסס. ב-1930 התמודדה בבחירות על מושב בבית הנבחרים, אך הפסידה.

בשנת 1931 נישאה לוויליאם פ. הובי, מושל טקסס לשעבר והמוציא לאור של העיתון יוסטון פוסט. לזוג נולדו שני ילדים, והיא החלה לעבוד כעורכת במערכת העיתון. בהמשך הפכה לסגן נשיא של העיתון, לנשיאתו ולבסוף למוציאה לאור שלו. ב-1936 שרדו היא ובעלה כנוסעים בהתרסקות מטוס.

במלחמת העולם השנייה הוזמנה להקים ולנהל את המדור לענייני נשים של משרד המלחמה (1941–1942), שנועד לבחון כיצד לנצל שירות של נשים בצבא. בעקבות כניסת ארצות הברית למלחמה מינה אותה ראש מטה צבא ארצות הברית, הגנרל ג'ורג' מרשל, למפקדת חיל הנשים החדש של צבא ארצות הברית. היא הגיעה לדרגת קולונל ועוטרה במדליית השירות המצוין על פעולתה במהלך המלחמה – האישה הראשונה בצבא ארצות הברית שעוטרה בעיטור זה. ב-1944 פרשה מתפקידה וחזרה לעיתון "יוסטון פוסט" ולקשת של פעילויות ציבוריות.

הובי הייתה מעורבת במסע הבחירות לנשיאות של גנרל דווייט אייזנהאואר. לאחר שנבחר ונכנס לתפקידו ב-1953 הוא מינה את הובי לעמוד בראש סוכנות הביטחון הפדרלית, הרשות שקדמה למחלקת הבריאות הפדרלית. במהרה, ב-11 באפריל 1953, היא מונתה למזכירה הראשונה של מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה החדשה של ארצות הברית. במסגרת תפקידה זה החליטה בין השאר לאשר את השימוש בתרכיב החיסון לשיתוק ילדים של יונה סאלק.

ב-1955 התפטרה מתפקידה ושבה לטקסס כדי לטפל בבעלה החולה. באותה עת הייתה מעורבת בשערורייה שהתעוררה בעקבות תקלה חמורה בייצור חיסוני שיתוק ילדים על ידי חברת קאטר. היא שבה לתפקידיה במערכת היוסטון פוסט. היא כיהנה בתפקידים רבים במועצות מנהלים של גופים ציבוריים ועסקיים בארצות הברית. במשך השנים העניקו לה 17 מוסדות אקדמיים וביניהם אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פנסילבניה תוארי דוקטור לשם כבוד. הנשיא אייזנהאואר הציע לה להתמודד על נשיאות ארצות הברית ב-1960, אך היא לא קיבלה את עצתו. במהלך מלחמת וייטנאם מינה אותה הנשיא ג'ונסון לחברה בוועדה המייעצת לעניין גיוס חובה.

הובי נפטרה ביוסטון בשנת 1995 עקב שבץ, בגיל 90.

על שמה נקראו מרכז למשפחות חיילים בבסיס צבאי, ספרייה במכללה, בניין מעונות סטודנטים באוניברסיטה ובית ספר יסודי – כולם בטקסס. בשנת 2011 הפיק שירות הדואר הפדרלי בול לכבודה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131218101602/http://library.rice.edu/collections/WRC/finding-aids/manuscripts/0459 קורות חיים של הובי] באתר אוניברסיטת רייס
* [http://eisenhower.archives.gov/Research/Finding_Aids/pdf/Hobby_Oveta_Papers.pdf על מסמכי הובי] באתר הספרייה הנשיאותית על שם אייזנהאואר
* 
* 

קטגוריה:מזכירי הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דווייט אייזנהאואר
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:מו"ליות אמריקאיות
קטגוריה:טקסס: אישים
קטגוריה:צבא: נשים
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית)
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
קטגוריה:עורכות דין אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1905
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1905
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1995
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
ויידמה

ויידמה (בספרדית: Viedma) היא עיר הבירה של פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. העיר ממוקמת על גדות נהר ריו נגרו, במרחק של כ-30 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי, וכ-960 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים 47,246 תושבים (לפי מפקד בשנת 2001).

==היסטוריה==
ביחד עם העיר קרמן דה פטגונס, זו ההתיישבות העתיקה ביותר בפטגוניה, והיא נוסדה על ידי פרנסיסקו דה ויידמה אי נרבאס תחת השם נואסטרה סניורה דל קרמן (מילולית: גבירתנו של קרמן) על נהר ריו נגרו ב-22 באפריל 1779. במקור שתי הערים היו אחת, ונקראו יחדיו קרמן דה פטגונס. תחילה נבנה מבצר בצידו הדרומי של נהר (בוויידמה של ימינו), אך הוא נהרס תוך מספר שנים. לאחר מכן נבנה מבצר חדש בצדו הצפוני של הנהר (בקרמן דה פטגונס של ימינו), אשר החזיק מעמד זמן רב בהרבה והוא עדיין עומד כיום. העיירה גדלה, ולבסוף אנשים החלו לחזור ולהתיישב בצדו הדרומי של נהר. בשלב מסוים העיר החליטה להתפצל כשנהר ריו נגרו מהווה את הגבול ביניהן.

עם כיבוש המדבר, העיר הפכה לבירת פטגוניה הארגנטינאית כולה, ומאוחר יותר, כשחולקה פטגוניה לטריטוריות קטנות יותר, הפכה לבירת טריטוריית ריו נגרו. מושלה הראשונה של ריו נגרו שינה את שם העיר לוויידמה ב-1879. במהלך שיטפון ב-1900, הועברה הבירה באופן זמני לעיר צ'ואלה צ'ואל, אך חזרה במהירות לוויידמה.

לאחר שטריטוריית ריו נגרו הפכה לפרובינציה ב-1955, ויידמה נותרה הבירה.

ב-1987, במהלך תקופת נשיאותו של ראול אלפונסין, הוצגה הצעה בפני הקונגרס הלאומי הארגנטינאי להעביר את הבירה מבואנוס איירס לוויידמה. ההצעה עברה בבית הנבחרים, אך מתן התקציב נחסם בסנאט.

==כלכלה==
הענפים העיקריים בכלכלה האזורית הם בקר, כמו גם מעט חקלאות ובעיקר גידול בצל, תירס ואלפלפה.

==תחבורה==
נמל התעופה גוברנדור קסטז'ו נמצא במרחק של כ-7 ק"מ מהעיר ומשרת אותה. בנמל עוברים מדי שנה 30,000 נוסעים.

העיר מקושרת בקו רכבת לעיר בארילוצ'ה.

==חינוך==
בוויידמה נמצאת האוניברסיטה הלאומית של ריו נגרו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פרובינציית ריו נגרו: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1779
מחלת נעורים

מחלת נעורים (בגרמנית: Krankheit der Jugen) הוא מחזה בשלוש מערכות פרי עטו של פרדיננד ברוקנר משנת 1926.

==תקציר העלילה==
המחזה מספר את קורותיה של קבוצת סטודנטים לרפואה, המתגוררת בפנסיון בווינה בשנת 1923. הם מצויים לקראת סיום התואר ועומדים לצאת לחיים האמיתיים. המחזה כולו מתרחש בחדרה של מארי בפנסיון. הוא מציג מצבים של בגידה, מערכת יחסים לסבית, ניכור בין מעמדות, אלימות והתאבדות ודרכם הוא בוחן שאלות של מוסר, מין, אהבה ומות, שהנפשות השונות מתחבטות בהן.

==המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי==
קופרודוקציה בין הבימה ובאר שבע, הצגת בכורה: 2 באפריל 1994
* יוצרים - תרגום ובימוי : עידו ריקלין, תפאורה : מושיק יוסיפוב, מוזיקה : אפי שושני, תלבושות : מיכל לאור, תאורה : נועה לב.
* שחקנים - מארי : שירי גולן, לוסי : אביטל פסטרנק, דזירה : שרה פון שוורצה, פראדר : גיל פרנק, פטראל : אורי רביץ, אירנה : מיכל רובין, אלט : אורי אברהמי.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20131214031951/http://habima.co.il/show_item.asp?itemId=1702&levelId=63141&itemType=0 על הפקת תיאטרון הבימה משנת 1994], באתר תיאטרון הבימה

קטגוריה:מחזות גרמניים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1930