OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)

בשנת 2008 התקיימו בבייג'ינג בפעם ה-13 המשחקים הפאראלימפיים. במשחקים השתתפו 3,591 ספורטאים מ-146 מדינות שונות, מספר שיא של מדינות בהשוואה למשחקים פאראלימפיים קודמים. המשחקים הפאראלימפיים החלו ב-6 בספטמבר והסתיימו ב-17 בספטמבר 2008.

את המשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג ייצגה סיסמת אולימפיאדת הקיץ "עולם אחד, חלום אחד", אשר נבחרה על ידי הוועדה האולימפית בבייג'ינג ב-26 ביוני 2005.

==המשחקים==
=== ענפי הספורט ===
20 ענפי ספורט בתוכנית:

ענף החתירה הופיע לראשונה במשחקים הפראלימפיים במשחקים הנ"ל.

=== לוחות זמנים ===

=== מדינות משתתפות ===

{|
|-
|width=33% valign=top|
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* ישראל
* 
* 
* 
* 
|width=33% valign=top|
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* הפיליפינים
* 
* 
* 
* 
* סין
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
|}

===מדליות===

מתוך 148 המדינות המשתתפות, 76 מדינות זכו במדליות ו-72 מדינות נותרו בלא מדליות.
;עשר המדינות המובילות:
{| class="wikitable sortable" style="text-align: center;"
|-
!מיקום
!מדינה/ישות טריטוריאלית
| style="background: gold; font-weight:bold;" | זהב
| style="background: silver; font-weight: bold;" | כסף
| style="background: #cc9966; font-weight: bold;" | ארד
! סה"כ
|-bgcolor=ccccff
|1||align=right| סין||89||70||52||211
|-
|2||align=right| ||42||29||31||102
|-
|3||align=right|||36||35||28||99
|-
|4||align=right|||24||18||32||74
|-
|5||align=right|||23||29||27||79
|-
|6||align=right|||21||3||6||30
|-
|7||align=right|||19||10||21||50
|-
|8||align=right|||18||23||22||63
|-
|9||align=right|||16||14||17||47
|-
|10||align=right|||15||21||22||58
|}

== ראו גם ==
* אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
* ישראל במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080801085226/http://en.paralympic.beijing2008.cn/ האתר הרשמי של המשחקים הפאראלמפיים בבייג'ינג]

קטגוריה:אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:2008 בספורט
קטגוריה:בייג'ינג: תחרויות ספורט
בייג'ינג (2008)
קטגוריה:המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:2008 ברפובליקה העממית של סין
דורה וקרולה

דורה וקרולה (Dora 4 ,Carola 3) הן שתי אוניות גרמניות זהות, שהגיעו לחופי ארץ ישראל בשנת 1933 תחת דגל גרמניה הנאצית והפכו לאוניות משא עבריות בשירות היישוב.

== היסטוריה == 
בשנת 1933 הקימו חמישה יהודים גרמנים חברה לספנות, בעיקר לשם הוצאת הונם מגרמניה טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון. החברה נרשמה בהמבורג בשם Orient Shipping Line. הם רכשו שתי אסדות משא בנות שמונה שנים (משנת 1925), עם כושר לשאת כ-240 טון, ועליהן התקינו מנועים. על סיפוני האסדות נבנו מגורי צוות וחוברו מנופים ימיים. רבי החובלים של האוניות היו גרמנים, והקצינים הראשונים יהודים. על כל אחת מהאוניות שירתו כשבעה אנשי צוות יהודים.

השתיים הגיעו לחופי ארץ ישראל תחת דגל נאצי עם צלב קרס המתנוסס על תורן הירכתים, ועל התורן המרכזי דגל החברה - רקע לבן עם מגן דוד כחול ובמרכזו האות הלועזית 'O'. בנמל חיפה עזבו רבי החובלים הגרמנים את האסדות המוסבות, והקצינים הראשונים היהודים הועלו לדרגת רב חובל. שתי האוניות הוכנסו לשירות מקומי ועסקו בהובלה של מלט, שמן וסבון ממפעלי "נשר" ו"שמן" שבחיפה אל נמלי לבנון, סוריה, יוון ומצרים. אף שהספינות היו עדיין ברישום גרמני, כדי להימנע מנפת הדגל הנאצי נהגו האוניות להפליג בין נמלי הים התיכון כשדגל החברה בלבד מונף על התורן (תקנה להנפת דגל מנדטורי הוצאה רק בשנת 1935).

בתקופה הזו הועסק נוער עברי בימאות. חלקו רצה להגיע לתחום הימאות וראה הזדמנות באפשרות להשתכר תוך כדי לימוד. רבים מאלה הפכו לימים לימאים, חובלים ומכונאים בצי הבריטי, בפלי"ם, בחיל הים הישראלי ובצי הסוחר הישראלי.

כמו גורלה של "גוזל", לימים נקלעה החברה לתקופה קשה של תזרים מזומנים על רקע מחירי תובלה נמוכים ויורדים ומעט ביקוש למטען בסוף שנת 1934. משעובדיה הימאים החלו מחפשים פרנסה אחרת ועוזבים אותה, התפרקה החברה ושתי האוניות נמכרו. דורה נמכרה לחברה בקפריסין וזו מכרה את האונייה לחברה ישראלית בשם 'חברה ישראלית לספנות ואספקה' בנמל חיפה. דורה הפליגה במתחם הנמל עד שנות השישים לאספקת מי שתייה לאוניות העוגנות בנמל. קרולה נמכרה לחברה יוונית בנמל פורט סעיד במצרים, שם פעלה כדוברת פחם. שמה הוחלף ל-Nikitas Dendriuos ובשנת 1939 שוב הוחלף ל-Evangelistria וכך פעלה עד שנגרטה בשנת 1956. 

== לקריאה נוספת ==
* רב חובל הלל ירקוני, 75 שנות ספנות עברית.
* רב חובל זאב הים, ספינות מספרות. תל אביב, הוצאת ספרים אחיאסף בע"מ, 1968. עמ' 104-102.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131015075959/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3769 דורה וקרולה] באתר המוזיאון הימי בחיפה.

קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
קטגוריה:אוניות משא
דיוקן משפחת בללי

דיוקן משפחת בללי הוא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי אדגר דגה. הציור מהווה דוגמה ליצירתו המוקדמת של האמן, לפני אימוץ הסגנון האימפרסיוניסטי. 

הציור מתאר את משפחת דודתו של דגה, לאורה, בעלה הברון בללי (Bellelli) ושתי בנותיהם - ג'וליה וג'יובאנה. המשפחה ניצבת בחדר ביתי. האם, לבושה בשחור לאחר מות אביה, אוחזת באחת מבנותיה, ואילו הבת השנייה יושבת על כיסא במרכז הציור. בצד התיאור, בגבו אל הצופה, מתואר הברון בללי, לבוש בבגד בהיר ומתבונן לכיוון אשתו. על קיר החד מתוארת מראה, הניצבת על גבי אח, שעון מפואר ופמוטים. דרך המראה משתקפים חלון וציור ממוסגר הנמצאים בחדר. 

הציור משקף את התעניינותו של דגה בציור ההולנדי, בעיקר עבודתו של אנתוני ואן דייק. הדבר בא לביטוי בסקאלת הצבעים המאופקת ובקומפוזיציה. מרחב החדר הוא מצומצם, דבר המעצים את תנוחת הדמויות ויוצר מתח פסיכולוגי. בנוסף, משתמש דגה בקיטוע של הסצנה, אלמנט אשר מעניק לקומפוזיציה דינאמיות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.musee-orsay.fr/en/collections/works-in-focus/painting/commentaire_id/the-bellelli-family-7168.html?tx_commentaire_pi1%5BpidLi%5D=509&tx_commentaire_pi1%5Bfrom%5D=841&cHash=1ca4377da1 דיוקן משפחת בללי], אתר מוזיאון ד'אורסה.

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:אדגר דגה: ציורים
קטגוריה:ציור מודרניסטי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי זוגות
ריבוד אגמים

ריבוד באגמים
ריבוד (או שיכוב) אגמים (Lake stratification), בתורת הלימנולוגיה, הוא חלוקת עמודת המים באגם לשכבות שונות בעלות מאפיינים פיזיקליים וכימיים שונים:
#אפילמיניון - השכבה העליונה הקרובה לפני השטח.
#מטלמיניון (או תרמוקלינה) - שכבת הביניים שעומקה יכול להשתנות במהלך היום.
#היפולימניון - השכבה התחתונה הקרובה לקרקעית האגם.

== ריבוד ==
ריבוד תרמי של אגמים הוא שינוי בטמפרטורה בעומקים שונים של עמודת המים באגם. השינוי בטמפרטורה מעונה לעונה כתוצאה מהשינוי בקרינת השמש משפיעים על ריבוד האגם ויוצרים סוגי אגמים שונים:

=== אגם הולומיקטי ===
אגמים העוברים ערבול של שכבות המים עד לקרקעית לפחות פעם אחת בשנה כתוצאה משינוי בטמפרטורת האוויר או מפעילות הרוח. קיימים אגמים הולומיקטיים מסוגים שונים:
*אגמים מונומיקטיים: עוברים ערבול עד לקרקעית פעם אחת בשנה. אגמים אלה נחלקים לשני טיפוסים:

#אגמים מונומקטיים קרים – נפוצים באזור הארקטי ומכוסים בקרח במשך מרבית ימות השנה. אגמים אלו מתערבלים בתקופה אחת בשנה, בה הקרח נמס, וטמפרטורת המים נשארת 4°C או פחות. לא מתרחש ריבוד תרמי בתקופת הקיץ הקצרה, שכן שכבת המים העליונה לא מספיקה להתחמם.
#אגמים מונומקטיים חמים – אגמים אלו אינם קופאים בחורף, ובעלי ריבוד תרמי במשך מרבית השנה. בקיץ, שכבת מי השטח (אפילמיניון) חמה יותר ממי העומק הקרים (ההיפולמיניון), וההבדלים בצפיפות החומר גורמים להיווצרות שכבות וריבוד מי האגם. בסתיו ובחורף, הבדלי הצפיפויות קטנים ויש ערבול של האגם עד לקרקעית. באביב נוצר הריבוד מחדש. אגם הכנרת הוא אגם מונומקטי חם.
*אגמים דימיקטיים: אגמים המכוסים בקרח בחורף ומתחתיהם מים בטמפרטורה של 4°C. באביב הקרח נמס (המסה מהירה של ימים עד שבוע), ויש ערבול של המים עד הקרקעית ל-4°C או פחות. עם התקדמות הקיץ נוצר ריבוד תרמי לשכבת מי שטח (אפילמיניון) ומי עומק (היפולמיניון). בסתיו מתקררת השכבה העליונה ויש ערבול עד הקרקעית, ובחורף קופאת השכבה העליונה. האגם עובר שני אירועי ערבול – בסתיו ובאביב.

=== אגם מרומיקטי ===
אגמים אלו לא עוברים ערבול של שכבות המים עד לקרקעית.
*אגמים אמיקטיים: אגמים המכוסים באופן קבוע בשכבת קרח. לעולם לא עוברים ערבול אך לא מרובדים. אגמים רדודים עלולים לקפוא עד לקרקעית, אך באגמים עמוקים יותר השכבה העליונה קופאת ומתחתיה מים בטמפרטורה של 4°C. אם הקרח שקוף (עוביו עשוי להגיע למטר), ישנה חדירה של אור ומתחתיו מתבצעת פוטוסינתזה. אגמים מסוג זה נפוצים בעיקר באנטארקטיקה וגם באזור הארקטי ובהרי האלפים.
*אגמים פולימקטיים: אגמים אלו רדודים מכדי לפתח ריבוד תרמי ולכן הם עוברים ערבול עד הקרקעית באופן מתמיד. הבדלי הטמפרטורה בין יום ולילה עשויים להשפיע על ערבול יומי וכן פעילות של הרוח. אגמים אלו עשויים להיות קרים (מכוסים בקרח דק מפשיר וקופא) או חמים.
*אגמים אוליגומקטיים: אגמים טרופיים המתאפיינים בריבוד תרמי קבוע, למרות שהפרש הטמפרטורה בין הקרקעית לפני המים קטן. אחת למספר שנים עשוי להתרחש אירוע ערבול עד הקרקעית שיגרום להרס הריבוד.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ימות ואגמים
קטגוריה:לימנולוגיה
שירות ימי ארץ ישראלי

שירות ימי ארץ-ישראלי חברת ספנות עברית שנוסדה בסוף שנת 1932. החברה הוקמה ביוזמתו של רב חובל אליעזר חודורוב שותפיו היו רב חובל ישראלי (ישראליתן), עו"ד פרברשטיין גזבר הנהלת אגודת יורדי ים זבולון וקצין ים מבלגיה. 

החברה רכשה בעיראק אוניית 'משא משולבת נוסעים' מבעלים יווני ורשמה אותה בשם 'כרמל', ופתחה קו שיט קבוע בין נמלי ארץ ישראל ומצרים, סוריה וקפריסין. 

תחרות קשה מצד ספינות המפרש הערביות, גרמה לחברת הספנות העברית להפסיק פעילותה ובאביב שנת 1934 החברה פורקה. ספינות המפרש הערביות היו מותאמות לסחר חופים והופעלו בצוות קטן. הן הפליגו באיטיות יחסית אך פרקו בכל חוף. אוניות הקיטור מהירות יותר, אך נדרשו בהוצאות גבוהות למכונאים וחומרי דלק. בנוסף נצטרכו למעגן פריקה, שם נפרקו בעלות נוספת על ידי סירות פריקה, או נצטרכו לנמל שם שילמו את עלויותיו. 'כרמל' נמכרה לחברה המצרית מוחמד אמין ומוחמד סרחאן. (Mohamed Ameen & Mohamad Sarhan).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:חברות ספנות ביישוב
מארש ראדצקי

מארש ראדצקי (בגרמנית: Radetzkymarsch) רומן פרי עטו של הסופר האוסטרי-יהודי יוזף רוט, אשר פורסם ב-1932. ברומן מתאר רוט דרך קורותיהם של שלושה דורות במשפחת טרוטה את נפילתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. כותרת הרומן מבוססת על המארש בעל אותו שם שחיבר המלחין יוהאן שטראוס (האב) משנת 1848; ליצירה מוזיקלית זו נודעת משמעות סמלית במהלך העלילה. בספרו קברות הקפוצינים מ-1938, שב רוט להיבטים מסוימים מעלילת רומן זה.

==עלילה==
במארש ראדצקי מתאר רוט את גורלה של משפחת טרוטה הדמיונית, על רקע דעיכתו של בית המלוכה ההבסבורגי. העלילה מגיעה לסיומה בזמן מלחמת העולם הראשונה, שלאחריה התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית.

הרומן נפתח עם קורותיו של הראשון מבני משפחת האיכרים טרוטה, מן הכפר הדמיוני סיפוֹליה שבסלובניה. בקרב סולפרינו מזנק סגן משנה טרוטה ומפיל את הקיסר פרנץ יוזף הראשון הצעיר, וכך מציל את חייו תוך שהוא סופג את הכדור שנועד ללבו של הקיסר. הקיסר אסיר התודה מעניק לו את העיטור הצבאי הגבוה ביותר של האימפריה, עיטור מריה טרזה, והן תואר אצולה. טרוטה מועלה לדרגת סרן ונודע עתה כ"גיבור סולפרינו". באופן אירוני חורץ מעשה זה של הקיסר את גורל המשפחה. לאחר שנישא ונהיה לאב מגלה במקרה סרן טרוטה, כי בספר הלימוד של בנו מתואר סיפור הקרב בסולפרינו באופן שקרי תוך סילוף פרטים חשובים. מזועזע הוא פונה בעניין זה לקיסר, אך תלונתו אינה מניבה את התוצאות להן קיווה, שכן הקיסר מחליט כי האמת אינה מעניינת דיה ולמעשה מוחק אותה מדפי ההיסטוריה. במקום להשיג את מטרתו, מוצא עצמו טרוטה מועלה לדרגת רב-סרן ועם תואר ברון ללא שביקש זאת. הברון טרוטה המריר עוזב את הצבא ומעתיק את מגוריו לבוהמיה.

הוא מונע מבנו מלהיכנס למסלול הצבאי, וזה ממונה ברבות הימים, בעקבות התערבותו המיטיבה של הקיסר, לשר המחוז של עיירה קטנה במוראביה. הברון טרוטה שולח את בנו שלו, קארל יוזף – שהוא נכדו של "גיבור סולפרינו" – לאקדמיה הצבאית למרות שחסרה בגבר הצעיר והעדין הן את הנועזות של סבו, והן המשמעת הנוקשה של אביו. אף על פי שההחלטה לפיה עליו להשתלב בשורות הצבא אינה עצמאית, כי אם נובעת מרצונו של אביו, קארל יוזף הולך בתלם שהתחיל עם סבו, ושמהותו חיים של שירות נאמן לקיסר. באמצעות העלילה העוקבת אחר גורלו של קארל יוזף כקצין צעיר וחסר כישרון, כולל חלקו בדיכוי אכזר ועקוב מדם של התקוממות מקומית, מצליח רוט לתאר באופן נוקב את החיים באימפריה השוקעת, תוך שהוא משכיל למהול את הביקורת החברתית החריפה, המכוונת בעיקר כלפי שורות הקצינים, בהומור ובאירוניה מושחזת. לקראת סוף הרומן, נהרג קארל יוזף במהלך הקרב הראשון שלו במסגרת מלחמת העולם הראשונה תוך כדי ניסיון להביא מים מבאר עבור חייליו הצמאים. עם מותו נגדע ענף זה של משפחת טרוטה.
הדמות המרכזית ברומן של רוט קברות הקפוצינים שפורסם ב-1938 היא פרנץ פרדיננד טרוטה, שהוא אחיו של "גיבור סולפרינו".

==ביקורות על הספר==
מארש ראדצקי נחשב על ידי רבים לספרו החשוב ביותר של יוזף רוט. מבקר הספרות הגרמני הנודע מרסל רייך רניצקי כולל אותו בין עשרים הרומנים החשובים ביותר שנכתבו בשפה הגרמנית.

==תרגום לעברית==
מארש ראדצקי, תרגמה אילנה המרמן, עם עובד, 1980.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081217094843/http://www.derkanon.de/romane עשרים הרומנים החשובים בשפה הגרמנית]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרים גרמניים
קטגוריה:ספרי 1932
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
כרמל (אונייה)

"כרמל", מקודם אנוסיס (Enosis), הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא. היא נרכשה ביוון על ידי חברת הספנות העברית "שירות ימי ארץ-ישראלי", שהוקמה בסוף שנת (1932). באותה שנה נרשמה האונייה בנמל יפו בשם "כרמל", שם שניתן לה על פי המלצת חיים נחמן ביאליק.

החברה הייתה בבעלות רב חובל אליעזר חודורוב ושותפיו רב החובל ישראליתן ועורך הדין פרברשטיין. "כרמל" הפליגה בין נמלי ארץ ישראל, מצרים, סוריה וקפריסין. בשל תחרות קשה מצד ספינות מפרש ערביות מכרה החברה את האונייה כבר בשנת 1933 והיא פסקה לפעול. 

באביב שנת 1934 החברה פורקה. "כרמל" נמכרה לחברה המצרית Mohamed Ameen & Mohamad Sarhan ושמה הוחלף ל"אסמינה". בשנת 1935 נמכרה שוב, שמה הוחלף לAngèle בבעלותו של Marie Hamozlou והיא הפליגה תחת דגל צרפת עד שפורקה לגרוטאות.

== לקריאה נוספת ==
* אלכסנדר מנור. דיוקנו של רב-חובל עברי - דמותו ופעלו של אליעזר חודורוב, חלוץ הימאות העבירת תל אביב, הוצאת אל"ף, תשכ"ד. 

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20131015163829/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3835 מאגר הספנות העברית], על פי ספרו של רב חובל הלל ירקוני "75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל", המוזיאון הימי הלאומי, חיפה. 
* 
* 

קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
דזורדזור

דזורדזור (ארמנית Ծոր Ծոր; פרסית زور زور) הוא מנזר ארמני השוכן כעשרה קילומטרים דרומית לעיר מאקו במחוז מערב אזרבייג'ן באיראן. 
== היסטוריה ==
המנזר הוקם בשנת 1314 במקום בו שכן מבנה דתי צנוע שנבנה בסגנון ביזנטי במאה ה-10. דזורדזור הגיע לשיאו במאה ה-14. המקום חרב בתחילת המאה ה-16, כאשר השאה הספווי עבאס הגדול הורה על גירוש הארמנים למרכז איראן, ורק קפלה בודדת שרדה ממנו.

עם הקמתו של סכר על נהר מאקו בסמוך למנזר, העניקה הכנסייה האפוסטולית הארמנית את הסכמתה להעברת המבנה, ובשנים 1987–1988 הוא הוזז על ידי ממשלת איראן בכ-600 מטר ממיקומו המקורי. בהזדמנות זו חודש המבנה ושופץ, ואבנים שהיו מפוזרות סביבו באתר הקודם הושמו במקומן. בשנת 2008 העניק ארגון אונסק"ו למנזר מעמד של אתר מורשת עולמית, ביחד עם שני מנזרים ארמנים נוספים בצפון-מערב איראן.

קפלת אם האלוהים (סורפ אסטוואצאצין) היא המבנה היחיד שנותר מהמנזר, והיא מתוארכת לתקופה שבין המאה ה-9 למאה ה-14. צורת הקפלה כשל צלב, היא עשויה מאבן גיר, ותקרתה בנויה בצורת קמרון חבית. היא נושאת כיפה הנחה על מבנה בצורת גליל שלו 16 צלעות. בגליל קבועים חלונות המאפשרים חדירת אור אל חלל המבנה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://portal.unesco.org/en/ev.php-URL_ID=42541&URL_DO=DO_TOPIC&URL_SECTION=201.html Three Armenian jewels in Iran]

קטגוריה:איראן: מבני דת נוצריים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית: מנזרים
קטגוריה:מערב אזרבייג'ן
כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה

כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה הוא כוח שהוצב בשנת 1994 באזורי העימות של גאורגיה, באבחזיה ובדרום אוסטיה על ידי חבר המדינות ומורכב בעיקר מחיילי הפדרציה הרוסית.

== רקע ==
עם הכרזת העצמאות של גאורגיה, באפריל 1991, היו מוצבים בגאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים במסגרת המחוז הצבאי של עבר הקווקז. למרות דרישת הגאורגים לא פינו הרוסים את הבסיסים, ואף התערבו בסכסוכים הפנימיים בגאורגיה.

בתחילת 1993 ביקש נשיא גאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, מהארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והאו"ם להציב כוחות של שמירת שלום בגאורגיה, בעקבות מלחמת אבחזיה ומלחמת דרום אוסטיה, אולם ללא הצלחה. בסתיו 1993 ניחתה על גאורגיה מתקפה מסיבית מהצבא האבחזי, שזכה כנראה לתגבור מרוסיה. כתוצאה מכך נאלץ שוורדנדזה להסכים להצעתה של רוסיה להצטרפות לחבר המדינות. ב-3 בפברואר 1994 חתמו ילצין ושוורדנדזה בטביליסי על הסכם לשיתוף פעולה צבאי. גאורגיה הסכימה להצטרף להסכם הביטחון הצבאי של חבר העמים ואיפשרה לרוסיה להותיר שלושה בסיסים על אדמתה של גאורגיה. הרוסים טענו כי הבסיסים נחוצים לצורך השמירה על השלום והיציבות באזור קריטי מדרום לרוסיה. במקביל כפתה רוסיה על הבדלנים האבחזים להשתתף בשיחות השלום.

== הסכם מוסקבה ==

ב-14 במאי 1994 נחתם במוסקבה הסכם הפסקת האש והפרדת כוחות על ידי המעורבים בסכסוך הגאורגי-אבחזי, שנקרא הסכם מוסקבה (1994). כעדים לחתימת ההסכם חתמו נציגי האומות המאוחדות, הפדרציה הרוסית והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. ההסכם קיבל גושפנקה של האו"ם בהחלטת האו"ם מספר 934. בהסכם הסכימו גאורגיה ואבחזיה על הפסקת אש ויצירת אזור ביטחון מפורז. כמו כן הסכימו הצדדים על הצבת כוח שמירת שלום של חבר המדינות, שיפקח על יישום ההסכם בעזרתו של כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG), שהפך אף הוא לכוח שמירת שלום.

== כוח שמירת השלום ==

הבסיס הרוסי בגודאותה שהיה באבחזיה עוד מתקופת השלטון הסובייטי, הפך ב-24 ביוני 1994 לכוח שמירת השלום, על פי החלטת חבר המדינות. עם תחילת פעילותו ניסה הכוח לטפל בבעיית 300,000 הפליטים הגאורגים שברחו מבתיהם במהלך מלחמת אבחזיה לגאורגיה עצמה ולצפון הקווקז, אולם ללא הצלחה. למעשה, כמו בדרום אוסטיה, הקים כוח שמירת השלום מחנות באזור החיץ ושמר על הפרדה בין הניצים. כבר בשלב זה העלו הגאורגים טענות כי הכוח ממלא תפקיד פסיבי של מעין משמר גבול ולא כוח שמירת שלום.

באוגוסט 1995 עזר כוח השלום לשר הממונה על הביטחון הלאומי של גאורגיה, איגור גיאורגדזה, שנמלט מגאורגיה. הוא הואשם בניסיון להתנקש בנשיא הגאורגי שוורדנדזה.

כוח שמירת השלום הרוסי לא הצליח לייצב את המצב בין גאורגיה לאבחזיה. חטיפת ארבעה משקיפי או"ם בפברואר 1998, הפגנה של כ-15,000 איש בטביליסי, במטרה להאיץ את החזרת הפליטים הגאורגיים לבתיהם וניסיון ההתנקשות כנגד שוורדנדזה, הגדילו את חוסר שביעות הרצון מכוח שמירת השלום. פתיחת מלחמת אבחזיה הוכיחה את אוזלת ידו של כוח שמירת השלום, כאשר מאות אבחזים פשטו על כפרים מאוכלסים בגאורגים.

== ראו גם ==
* המחוז הצבאי של עבר הקווקז

== לקריאה נוספת ==

* אלברכט שנבל (2001), [http://books.google.com/books?id=1zRIiXGw784C&printsec=frontcover#PPA52,M1 ביטחון דרום-מזרח אירופה], עמ' 52-54, 

== קישורים חיצוניים ==

* ג'ון מקינלי ופטר קרוס (2003), [http://books.google.com/books?id=wWQedyYmD3AC&printsec=frontcover&output=html שומרי שלום אזוריים: הפרדוקס של שמירת השלום הרוסית], 

קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
קטגוריה:הסכסוך האוסטי-גאורגי
קטגוריה:גאורגיה: פוליטיקה
קטגוריה:אבחזיה: פוליטיקה
קטגוריה:יחסי גאורגיה–רוסיה
קטגוריה:כוחות שמירת שלום בין-לאומיים
אלכסיי קורופטקין

[[טריפטיכון יפני המציג את קורופטקין בקרב ליאונינג]]
אלכסיי ניקולאייביץ' קורופטקין (ברוסית: Алексей Николаевич Куропаткин) (17 במרץ (29 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) 1848 - 16 בינואר 1925) היה גנרל רוסי. בשיא הקריירה שלו, במלחמת רוסיה–יפן, פיקד על הארמייה המנצ'ורית ולאחר מכן על כל כוחות היבשה הרוסים, וכיהן כשר המלחמה של האימפריה הרוסית בין השנים 1898–1904. פיקודו הלקוי היה בין הגורמים לתבוסת האימפריה הרוסית במלחמה זו.

קורופטקין כתב מספר ספרי היסטוריה צבאית, ביניהם ספר זכרונות אודות מלחמת רוסיה–יפן, ספר בו ניסה לטהר את שמו ולהפיל את עיקר אשמת כישלונה של רוסיה במלחמה, על בעיות לוגיסטיות ואחרות שמהן סבל הצבא הרוסי.

==ביוגרפיה==
קורופטקין גויס לצבא בשנת 1864. בין השנים 1872 ל-1874 למד באקדמיה הצבאית של האימפריה הרוסית ולאחר מכן שהה תקופה קצרה עם הצבא הצרפתי באלג'יר.
בשנת 1875 הועסק בשליחות דיפלומטית בקשגר, ולאחר מכן השתתף בסדרת מבצעים בטורקסטן וסמרקנד שנערכו במהלך 1876. 
במלחמת רוסיה - טורקיה קנה את עולמו כשהצטיין בתפקידו כראש המטה של הגנרל מיכאיל סקובלב. לאחר המלחמה כתב ספר העוסק במבצעים אלו, שזכה להתייחסות רבה. לאחר מכן חזר לשרת בגבולה הדרום מזרחי של האימפריה, בחטיבת הרובאים הטורקסטנית.

קורופטקין מונה לשר המלחמה בשנת 1898 והיה מעורב במשא ומתן עם יפן בשנים שקדמו למלחמת רוסיה יפן. קורופטקין לא תמך במאבק מזוין ולאחר ביקור שערך ביפן בשנת 1903, התחזקו עמדותיו בנושא.

למרות עמדותיו, ב-7 בפברואר 1904, ערב מלחמת רוסיה יפן, מונה קורופטקין למפקד העליון של כוחות היבשה הרוסיים במנצ'וריה והגיע לאזור חרבין ב 28 בפברואר. ב 13 באוקטובר מונה קורופטקין למפקד העליון של הכוחות הרוסים במזרח אסיה, תפקיד שמילא עד תחילת מרץ 1905. 

בעקבות קרב מוקדן, (הקרב היבשתי החשוב האחרון במלחמת רוסיה יפן) זיהה קורופטקין את חוסר היכולת לספק לכוחותיו מזון וציוד וביקש לעזוב את עמדותיו. בהתאם לבקשתו, בוצעו חילופי מפקדים עם הגנרל ניקולאי לינביץ' וקורפטקין מונה למפקד הארמייה המנצ'ורית, משרה שכיהן בה עד פברואר 1906. 

קורופטקין היה מעורב במחדל כוחות הקרקע הרוסיים במהלך המלחמה. אמנם, גישתו הצבאית של קורופטקין גרסה כי יש להימנע ממתקפה עד שקו הרכבת הטרנס סיבירית יוכל להביא מספיק ציוד וחיילים לחזית, אך הססנותו וזהירותו השפיעו באופן ברור על התבוסות החוזרות ונשנות של הכוחות הרוסים.
לאחר המלחמה, טענו היסטוריונים צבאיים כי הססנותו וחוסר יכולתו לנהל מבצעים רחבי היקף היוו גורם משמעותי בכשלונה של רוסיה. בתורו, כתב קורופטקין את כתב ההגנה שלו שפורסם במספר ספרים ובמגוון שפות.

במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד קורופטקין על כוחות הגרנדירים באוקטובר 1915. בפברואר 1916 הוצב כמפקד הכוחות הרוסים בחזית הצפונית. ביולי של אותה השנה שוחרר מתפקידו זה ומונה למושל הצבאי של טורקסטן. בתפקידו זה דיכא מרד גדול של התושבים המקומיים.

לאחר מהפכת פברואר 1917 המשיך בתפקיד מושל. ביוני נכלא ונשלח לסנקט פטרבורג. שוחרר עד מהרה בעקבות צו של הממשלה הזמנית. קורופטקין ייסד בית ספר לילדי הסביבה ואף לימד בו, עד מותו בשנת 1925.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מפקדי ארמיות רוסיות
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:נפטרים ב-1925
הרפובליקה ההלנית הראשונה

הרפובליקה ההלנית הראשונה (ביוונית: Α' Ελληνική Δημοκρατία) הוא השם שניתן למדינה הזמנית שהתקיימה ביוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821-1827). זהו מונח היסטוריוגרפי בלבד, המדגיש כי אופי המשטר הזמני שקדם לייסודה של ממלכת יוון העצמאית היה חוקתי ודמוקרטי, ועל ידי כך קושר תקופה זו בתולדות יוון עם הרפובליקות ההלניות השנייה והשלישית שקמו מאוחר יותר.

==היסטוריה==
בשלבים הראשונים של המרד הוקמו בחלקים שונים של יוון מועצות אזוריות נבחרות, שניהלו את הלחימה בשלטון העות'מאני. הן הוחלפו בראשית 1822 על ידי ממשל מרכזי - האספה הלאומית הראשונה, שהתכנסה באפידברוס ואישרה את חוקתה הראשונה של יוון. המדינה החדשה לא זכתה להכרת המעצמות הגדולות של התקופה, ולאחר הצלחות ראשוניות איימה להתרסק הן בשל מלחמת אזרחים פנימית הן בשל ניצחונות הצבא הטורקי-מצרי בפיקודו של אבראהים פאשא, שנשלח לדכא את המרד.

ברגעי משבר אלה הצילה התערבותן של המעצמות הגדולות – בריטניה, צרפת ורוסיה – את מאבקם של היוונים לחירות. הצעתן, שנוסחה בהסכם לונדון (1827), להעניק ליוונים אוטונומיה תחת ריבונות עות'מאנית, נדחתה על ידי הסולטאן הטורקי. קרב נאווארינו (1827), שניטש על רקע ניסיונן של המעצמות לאכוף את תנאי ההסכם, הסתיים במפלת הצי העות'מאני-מצרי וקירב את היוונים עוד יותר להשגת מטרתם – עצמאות מלאה.

ב-1827 נתכנסה האספה הלאומית בפעם השלישית בטריזינה (טרויזן), הכריזה על הקמתה של "המדינה ההלנית" (Ελληνική Πολιτεία) ובחרה ברוזן יואניס קפודיסטריאס למושל יוון. קפודיסטריאס החל בכינון סדרי שלטון חדשים כדי לפתור את בעיותיה של הארץ מוכת המלחמה, אך בתוך זמן קצר נקלע לעימות עם החמולות והמנהיגים המקומיים החזקים, שנפגעו מן הרפורמות והסדרים החדשים שהנהיג. ב-1831 נרצח קפודיסטריאס על ידי יריביו הפוליטיים, ויוון הוטלה שוב למלחמת אזרחים. אחיו אבגוסטינוס, שמילא את מקומו, נאלץ להתפטר לאחר שישה חודשים. שוב התערבו שלוש המעצמות הגדולות, ובוועידת לונדון, שנתכנסה ב-1832, הכריזו על הפיכתה של מדינת יוון למונרכיה ומינו למלכה הראשון את הנסיך הבווארי אוטו מוויטלסבך.

==ראשי המדינה==
===נשיאי הוועד הפועל של המנהל הזמני של יוון===
*אלכסנדרוס מברוקורדטוס (Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος) 13 בינואר 1822- 10 במאי 1823
*פטרוס מברומיכאליס 10 במאי 1823 - 31 בדצמבר 1823
*גאורגיוס קונטוריוטיס (Γεώργιος Κουντουριώτης) 31 בדצמבר 1823 - 26 באפריל 1826
;נשיא הנציבות
*אנדריאס זאימיס (Ανδρέας Ζαΐμης) 26 באפריל 1826 - 14 באפריל 1827

===ראשי ממשלה===
*ועדה מושלת (מבחירתו של קפודיסטריאס ועד כניסתו לתפקיד, 14 באפריל 1827 - 23 בינואר 1828)
*יואניס קפודיסטריאס (נבחר ב-30 במרץ 1827), נכנס לתפקיד ב-24 בינואר 1828 - 9 באוקטובר 1831
*אבגוסטינוס קפודיסטריאס, 9 באוקטובר 1831 - 9 באפריל 1832
*3 ועדות מושלות שונות, 9 באפריל 1832 - 25 בינואר 1833

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hellenicparliament.gr/en/Vouli-ton-Ellinon/To-Politevma/Syntagmatiki-Istoria/ הפרלמנט ההלני - היסטוריה חוקתית של יוון]

קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית
קטגוריה:יוון: העת החדשה
לזגינקה

שלוש בנותיו של [[אלכסנדר צ'בצ'בדזה, יקתרינה, נינה וסופיה, שהיו ידועות ביופיין, רוקדות לזגינקה בטביליסי, ציור של גריגורי גגרין, המאה ה-19]]
רוקדים לזגינקה ב[[דאגסטן, <small>שנות ה-70 של המאה ה-19</small>]]
לזגינקה (ברוסית: Лезгинка) הוא ריקוד קווקזי עממי-מסורתי הפופולרי בקרב תושבי הקווקז. ראשיתו של הריקוד הוא בתושבי האזור הלזגינים, ומכאן שמו. ריקוד זה משותף לכל תושבי הקווקז, וכל עם (אזרים, צ'רקסים, יהודי ההרים (ג'והורו), ארמנים, אווארים קווקזים, גאורגים, אבחזים, אוסטים ועוד) מתאפיין בסגנון שונה.

== מהות הריקוד ==
הריקוד משלב בעיקר עבודת רגליים מאומצת, עם קואורדינציה. לעיתים ריקוד סולו של גבר (לרוב עם חרב) ולעיתים ריקוד זוגי של גבר ואישה. תנועותיו של הגבר הן כחיקוי העיט, עוף מרשים אשר בעוצמתו ובגודלו ומסמל את דמות הגבר. בין היתר כולל הריקוד עבודת ברכיים, צעדים חדים, חזקים ותמציתיים. כאשר הריקוד מבוצע בזוג, אין מגע בין הרקדנים. האישה רוקדת בעדינות ובאיטיות בובתית ביחס לריקוד של הגבר.

לכל אחד מעמי הקווקז קיימות תנועות ספציפיות המבדילות במקצת את ריקוד הלזגינקה באזור מגוריהם. ככל הנראה הריקוד מהווה שריד של אמונות ומסורות פגאניות ומשערים שבתקופה קדומה הרקדן הופיע בבגד מיוחד עם נוצות של עיט. עד עתה נחשב העיט לציפור קדושה באזור.

בעבר ריקוד גם היה תרוץ לפיתוח הכרות בין הצעירים. לפי המסורת, לבחורה צעירה אסור היה לצאת לרחוב לבד. במהלך אירועים שונים בכפרים היו מותרים ריקודים משותפים של לזגינקה אך גם אז ללא מגע ישיר בין צעיר לצעירה.

קיימת גם תאוריה על הקשר בין הריקוד ומיתוס יווני על פרומתאוס. ההשערה מבוססת על כך שפרומתאוס נקשר לצוק בהרי הקווקז, ובכל יום הגיע אל הצוק עיט, לנקר את כבדו של פרומתאוס. הכבד היה מגליד במשך הלילה, ולמחרת שוב חזר העיט, וחוזר חלילה. בשפה הלזגינית, גם לעיט וגם לכבד משמשת אותה המילה - "לק" (лекь). גם אצל עמי קווקז אחרים קיים קשר בין המילים עיט/כבד/נפש/חלום.

בישראל פועלות כיום מספר להקות מחול קווקזי מסורתי בעיקר בערים שיש בהן ריכוז גדול של אוכלוסיית יהודי ההרים (ג'והורו): שדרות, חדרה, באר שבע, אשקלון, עכו והקריות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קווקז: תרבות
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
קטגוריה:קווקז: מוזיקה
קטגוריה:ריקודי עם
חוט המשולש

חוט המשולש הוא ספר שאלות ותשובות המכיל תשובות של שלושה מראשי ישיבת וולוז'ין שבליטא, יצא לאור לראשונה בווילנא בשנת תרמ"ב (1882). 

חלק א' כולל תשובות מרבי חיים מוולוז'ין, חלק ב' כולל תשובות מרבי הלל פריד, וחלק ג' כולל תשובות מרבי אליעזר יצחק פריד.

== תוכן הספר ==
חלק א' כולל תשובות של ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגאון מווילנא ומייסד ישיבת וולוז'ין. חלק זה הוא בין כתביו הבודדים של ר' חיים בנוסף לספרים הידועים שנשתמרו יותר כגון נפש החיים ורוח חיים. 

החלק הראשון של השו"ת מכיל הרבה חלקים סתומים. לדוגמה בסימן א' בחלק א', לא ידועה מהי השאלה והעורך מנסה להעריך על פי התשובה של ר' חיים מהי השאלה. בסימן ב' בחלק א' אין ודאות שר' חיים מוולוז'ין כתב אותה, היות שהוא אינו חתום על התשובה, אם כי העורך מעריך כי הוא כתב אותה ומבסס את דבריו על סגנון הלשון והכתיבה של ר' חיים. דוגמה נוספת לחוסר הבהירות של הדברים מופיעה בסימן ג', בו לא ידוע מי מקבל את התשובה, מי שאל אותה. בחלק הראשון יש סימנים רבים בהם נידונים נושאים הידועים בחלק אבן העזר של השולחן ערוך, עגונות, גיור, קידושין וגיטין. החלק הראשון המיוחס לר' חיים יש כ"ח סימנים. 

חלק ב' כולל תשובות של ר' הלל פריד, חתנו של ר' חיים מוולוז'ין, מגיד שיעור בישיבת וולוז'ין ורב בגרודנה. החלק השני פותח בשורה קצרה המודיעה למעשה את השינוי בכותב התשובות: "שאלות ותשובות חוט המשולש מהגאון ר' הלל זצ"ל". לשינוי יש השלכות על הקורא מבחינת סגנון הקריאה וכמו כן משפיע על המעמד ההלכתי של התשובה שכן זה דור שני לרב חיים. כמו בחלק הראשון יש מספר קטעים חסרים. חלק זה הוא קצר בהרבה מהחלק הראשון, וכולל בתוכו שמונה סימנים בלבד. 

חלק ג' כולל תשובות של ר' אליעזר יצחק פריד, חתנו של ר' יצחק מוולוז'ין, בנו של ר' חיים מוולוז'ין, וראש ישיבת וולוז'ין אחרי פטירת חותנו. החלק השלישי הוא החלק הגדול ביותר משלושת החלקים מבחינת כמות התוכן שבו. עובדה זו, היא כמובן בגלל התקופה היותר מאוחרת בה נכתבו הסימנים - הבדל של עשרות שנים. כמו החלק השני כך גם החלק השלישי נפתח במשפט קצר המורה על שינוי הכותב ועל המעבר מר' הלל לר' "אליעזר יצחק". 

== ענייני הספר ==
בשלושת החלקים כמעט ואין סוגיות או שאלות בנושאי אורח חיים. רוב השאלות והסימנים עוסקים בדיני אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה. במקומות בהם השאלות והתשובות מופיעות במלואן, ניתן לראות ששלושת המשיבים קבלו שאלות מכל רחבי אירופה. עובדה זו, מעידה גם על מרכזיותה של ישיבת וולוז'ין ועל המרכז התורני הגדול שהיה באירופה במאה ה-19. 

המייחד את השו"ת הוא שנכתב על ידי שלושה אנשים שונים, אם כי כולם באים מאותו ישיבה ובעלי השקפות עולם דומות, דבר זה לא נפוץ ששלושה אנשים כותבים חיבור תורני שנדפס תחת אותה כריכה. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי שאלות ותשובות: אחרונים
קטגוריה:ספרי 1882
קטגוריה:ישיבת וולוז'ין
דייגו ולאסקס דה קואיאר

דייגו ולאסקס דה קוּאֶיָאר (בספרדית: Diego Velázquez de Cuéllar; 1465, קואיאר - 12 ביוני 1524, סנטיאגו דה קובה) היה קונקיסטאדור ספרדי ומושלה הראשון של קובה.

ולאסקס השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לעולם החדש ב-1493, התמקם בהיספניולה, וסייע בהפיכתה למושבה בהנהגתו של ניקולאס דה אוונדו. ב-1511 יצא לכבוש את קובה, ולאחר שדיכא את ההתנגדות המקומית במהלך 1512, השלים את כיבושה. מנהיג הילידים, אטואי, הוצא להורג בשריפה ב-2 בפברואר 1512. במהלך ההשתלטות על האי ייסד ולאסקס כמה ערים ובהן ברקואה (1512), סנטיאגו דה קובה (1514) והוואנה (1515).

בשלב זה היה ולאסקס למושל קובה. התושבים החדשים לא היו מעוניינים להיות כפופים למושל איי הודו המערבית, דייגו קולומבוס, וולאסקס הקים ממשל מקומי שהיה כפוף ישירות לספרד. ב-1518 מונה באופן רשמי למושל הכללי של קובה.

ולאסקס תמך במסעו של הרנאן קורטס לכיבוש מקסיקו, אך משנוכח כי קורטס מתכוון להתנער מחסותו, ולעשות לו מה שעשה לקולומבוס, שלח את פאנפילו דה נווארס לעצרו. קורטס תקף את נווארס עוד קודם לכן, ניצח אותו, ושכנע את כוחותיו להצטרף אליו. ולאסקס נותר ללא כל השפעה במקסיקו.

מרכז

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קונקיסטאדורים
קטגוריה:מושלי קובה
קטגוריה:ילידי 1456
קטגוריה:נפטרים ב-1524
נסים אלשיך

נסים אלשיך מנצח על תזמורת כלי הנשיפה באר שבע - 2008
נסים אלשיך (נולד ב-17 בדצמבר 1926) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי. שימש כמנצח תזמורת כלי הנשיפה בבאר שבע עד שנת 2010.

==ביוגרפיה==
אלשיך נולד בדצמבר 1926 בעיר הנמל וידין שבבולגריה, על נהר דנובה. סיים את לימודיו המוזיקליים באקדמיה למוזיקה בבירה סופיה. ב-1949 עלה לישראל וב-1950, עם גיוסו לצה"ל, הצטרף לתזמורת צה"ל בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס כנגן קרן יער, כינור וויולה. ב-1955, עם שחרורו מצה"ל, החל ללמוד בסמינר למורים למוזיקה בתל אביב ובאותה עת החל מלמד מוזיקה בבתי ספר בתל אביב וביפו, ואף השתתף בזמריה ה-2 שהתקיימה באותה שנה.

ב-1958, שנה לאחר שסיים את לימודיו, עבר אלשיך לבאר שבע והיה ממייסדי ומפתחי החינוך המוזיקלי בבתי הספר ובסמינר למורים, כולל הקמת מקהלות (בבתי הספר ומקהלה עירונית), תזמורות בבתי ספר, תזמורת סימפונית ראשונה (לחובבים) בבאר שבע והיה בין מקימי הקונסרבטוריון העירוני. ב-1961 הקים את תזמורת הנוער העירונית של הקונסרבטוריון וניצח עליה.

ב-1973 הקים את התזמורת הקאמרית באר שבע (כיום הסינפונייטה הישראלית באר שבע), ניצח עליה בהופעותיה הראשונות ואף שימש גם כמנצח משנה. בשנים 1993-1983 ניהל את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, ובמקביל סייע בהקמת קונסרבטוריונים בנתיבות, ירוחם, ואופקים לפי בקשתם של ראשי המועצות המקומיות.

ב-1996 הקים את תזמורת כלי הנשיפה על שם נסים אלשיך באר שבע והוא שימש כמנהלה המוזיקלי וכמנצחה עד שנת 2010.

אלשיך הוא דמות מרכזית בפיתוח החינוך המוזיקלי בבאר שבע ובנגב, ובשנת 1996 זכה בתואר יקיר באר שבע.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nuritagam.com/Orchestra/Nisim-inner.htm אבני דרך בחייו של ניסים אלשיך, מייסד, מנהל ומנצח התזמורת] באתר של נורית אגם
* [https://web.archive.org/web/20130723114930/http://tizmoretb7.co.il/%D7%A0%D7%A1%D7%99%D7%9D_%D7%90%D7%9C%D7%A9%D7%99%D7%9A.html מר נסים אלשיך – מנצח התזמורת עד שנת 2010], באתר תזמורת כלי הנשיפה באר שבע ע"ש נסים אלשיך

קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
מבחן כתמי הדיו של הולצמן

מבחן כתמי הדיו של הולצמן (באנגלית: Holtzman Inkblot Test), או בשמו המקוצר מבחן הולצמן או HIT, הוא מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות של האדם. הוא דומה במהותו למבחן כתמי הדיו של רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.

המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות מקבילות שבכל אחת מהן ישנם 45 כרטיסי כתמי דיו בצבעי שחור-אפור או צבעוניים, ועוד שני כרטיסי הדגמה ואימון לנבדק שמוצגים לו בתחילת הבדיקה. הבוחן מציג את הכרטיסים לנבדק לפי הסדר, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס. 

מתן הציונים (ציינון) והפירוש של תגובות הנבדק, נעשה על פי 22 מדדים, ביניהם זמן התגובה, תוכן התגובה, מיקום הגירוי בכרטיס, צבע, תנועה, אינטגרציה, חרדה, איזון ועוד. קביעת הציונים עשויה לארוך זמן רב, אך ניתן לבצע אותה בתוכנת מחשב. הבדיקה, קביעת הציונים והפירוש צריכים להיעשות על ידי אנשי מקצוע מנוסים היטב במבחן.

המבחן מתאים להעברה במיוחד לילדים, סטודנטים, ומטופלים הסובלים מסכיזופרניה, פגיעת ראש או דיכאון. עם זאת, המבחן עדיין לא נפוץ ופופולרי בעולם כמו מבחן רורשאך.

יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם, בין השאר, בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס (ברורשאך אין הגבלה כזו, דבר היוצר לעיתים הטיה בכמות התגובות הכללית של הנבדק ובפירוש הניתן להן); כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים, יחסית ל-10 כרטיסים בלבד במבחן רורשאך; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.

==ראו גם==
* מבחן כתמי הדיו של רורשאך
* מבחן השלכה

==לקריאה נוספת==
* Holtzman, W. H., Thorpe, J. S., Swartz. J. D., & Herron, E. W., (1961), Inkblot perception and personality. Austin; University of Texas Press.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20070807180723/http://www.healthatoz.com/healthatoz/Atoz/common/standard/transform.jsp?requestURI=%2Fhealthatoz%2FAtoz%2Fency%2Fholtzman_ink_blot_test.jsp מידע על מבחן הולצמן]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מבחנים השלכתיים
ז'אק אובר

ז'אק אובר (בצרפתית: Jacques Aubert; 20 בספטמבר 1689 – 19 במאי 1753), המוכר גם בשם Jacques Aubert le Vieux (ז'אק אובר הזקן), היה מלחין וכנר צרפתי.

== קורות חייו ==
אובר נולד בפריז והיה לתלמידו של ז'אן-בטיסט סנייה. במשרתו הראשונה שירת ככנר בחצרו של הנסיך מקונדה. בהמשך התקבל כחבר בלהקת עשרים וארבעה כנרי המלך (Vingt-quatre Violons du Roy). משנת 1728 עד 1752 היה הכנר הראשון באופרה של פריז.

במשך שתים-עשרה שנים הופיע אובר באופן קבוע ובהצלחה ב"קונסרט ספיריטואל", שם ניגן, בין השאר, קונצ'רטי לכינור ותזמורת פרי עטו.

אובר הביא, יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אן-מארי לקלייר, את תבליני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו. 

ז'אן אובר הלך לעולמו בבלוויל. בנו, ז'אן לואי אובר, (1731 - 1814) היה מחזאי, משורר ועיתונאי, שנודע גם בשם Abbé Aubert (האב אובר).

== יצירותיו ==
=== יצירות אינסטרומנטליות ===
* קטעים לשני כינורות
* טריו סונאטות
* חמישה ספרים של סונאטות לכינור ובאסו קונטינואו
* שתים-עשרה סוויטות של קונצ'רטי סימפוניים (1730)

=== אופרות ובלטים ===
* Arlequin gentilhomme malgré lui or L'Amant supposé,, אופרה קומיק (פריז 1716)
* Arlequin Hulla ou La Femme répudiée, אופרה קומיק (פריז 1716)
* Les Animaux raisonnables (לואי פוזלייה/מארק-אנטואן לגראן), אופרה קומיק (פריז 1718)
* Diane (אנטואן דאנשה), דיברטיסמן (שאנטילי 1721)
* Le Regiment de la calotte, (פוזלייה/לסאז'/ד'אורנוואל), אופרה קומיק (פריז 1721)
* La Fête royale, דיברטיסמן (שאנטילי 1722)
* Le Ballett de Chantilly, Le Ballet des vingt-quatre heures (לגראן), קומדיה (שאנטילי 1722)
* La Reine des Péris קומדיה פרסית (פריז 1725)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:מלחיני אופרה צרפתים
קטגוריה:ילידי 1689
קטגוריה:נפטרים ב-1753
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
פרגנה

פרגנה (באוזבקית: Фарғона/Fargʻona; ברוסית: Фергана; בפרסית: فرغانه, תעתיק מדויק: פרע'אנה) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת בדרום , כ-240 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 314,449 בני אדם והיא העיר השישית בגודלה באוזבקיסטן (אחרי טשקנט, נמנגן, סמרקנד, אנדיז'ן ונוקוס). פרגנה עמדה במסלולה של דרך המשי בימי קדם. העיר המודרנית הוקמה על ידי הגנרל הרוסי מיכאיל סקובלב מהאימפריה הרוסית ב-1876.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1876
הדה בושס

הֶדָּה בּוֹשֶׁס (23 באפריל 1925<ref></ref> – 14 באפריל 2012) הייתה עיתונאית ומבקרת תיאטרון, רדיו וטלוויזיה ישראלית.

==ביוגרפיה==
בושס נולדה בתל אביב וגדלה במושבה גדרה. אביה, שמואל שמואלי, היה סופר ולימים מזכיר עיריית רמת גן. אמה, ימימה, היא בתם של לאה (בת יהושע דב בנינסון) וצבי הורביץ, שהיו ממייסדי גדרה. למדה בגימנסיה "הרצליה". במלחמת העולם השנייה התנדבה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי<ref></ref>. שירתה בצה"ל בחיל הרפואה. למדה היסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1956 נישאה לטייס אל על. נסעה ללונדון עם בעלה והשלימה את התואר הראשון באוניברסיטת אוקספורד, עשתה תואר שני בספרות אנגלית כשנושא התזה שלה עסק בווירג'יניה וולף. במהלך שהותה באנגליה כתבה למוסף הארץ.

בעקבות גירושיה ב-1959 שבה לישראל, היא הועסקה כמזכירת המערכת ב-"קשת", כתב עת לספרות ועיון שייסד אהרן אמיר, והחלה לכתוב מאמרי ביקורת. בנימין תמוז הזמין אותה לעבוד בעריכת עמודי "תרבות וספרות" בעיתון "הארץ" ומאוחר יותר החלה לכתוב טור בענייני סגנון ואופנה. המדור "לאן ללכת" פרי עטה הופיע במוסף השבועי של "הארץ". עם הזמן החלה לכתוב גם ביקורת רדיו וכן החליפה את ד"ר חיים גמזו, מבקר התיאטרון של העיתון, כשזה היה בחופשה.

ביוני 1967 חתמה ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן ויגאל תומרקין על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.

עם תחילת שידורי הטלוויזיה בישראל החלה לכתוב גם ביקורת טלוויזיה, בין השאר היה לה טור קבוע במוסף הארץ בשם "הטלוויזיה של השבוע". על פי עוז אלמוג, התאפיינה ביקורתה של בושס בכתיבה בהירה ותמציתית.

כך ביקרה בושס, למשל, את הסדרה "חדווה ושלומיק":

בשנות ה-90 עברה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות", וב-1996 פוטרה והחליף אותה יובל נתן.

ב-1981 פרסמה ספר סיפורים קצרים בשם "ההר השלישי: סיפורים".

==התייחסויות בתרבות==
בשנת 1969 הוציאה להקת השלושרים את השיר "מי מפחד מגברת לוין" (מילים: יהונתן גפן). ברבות השנים עלתה הסברה כי הדמות המרכזית בשיר, בעלת טור ביקורת בעיתון משפיע, מבוססת על בושס.

גפן עצמו, בספרו "חומר טוב" שיצא בשנת 2001, הכחיש את הקישור בין גברת לוין להדה בושס. בראיון שנתן ב-2016 אמר כי השיר נכתב על הלית ישורון.

בתחילת שנות ה-80 הקימו רם אוריון ורוגל אלפר להקה מחתרתית בשם "הדה בושס" על שמה של המבקרת.

בשנת 1996 הוצגה בושס במערכון בתוכנית הקומדי סטור כמבקרת פסטיבל התיאטרון מנדה בושקס (בגילומו של רובי דואניאס).
בושס הוצגה במערכון כמבקרת מרירה שטוענת שהכל היה יכול להיות הרבה יותר טוב אם הוא היה מוצג בלונדון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* , , 
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140804012511/http://feminism.wp.sapir.ac.il/2012/05/12/%d7%a2%d7%99%d7%a0%d7%aa-%d7%9c%d7%97%d7%95%d7%91%d7%a8-%d7%9b%d7%95%d7%aa%d7%91%d7%aa-%d7%a2%d7%9c-%d7%94%d7%93%d7%94-%d7%91%d7%95%d7%a9%d7%a1-1933-2012// עינת לחובר כותבת על הדה בושס], באתר הפורום הפמיניסטי של המכללה האקדמית ספיר, 12 במאי 2012
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבקרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מבקרות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:משפחת בנינסון
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין

אולם התחרויות
איור מבט על על המבנה
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין המכונה "חוט השדרה של סין" (中国脊) הוא מתקן ספורט הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של קמפוס אוניברסיטת פקין, שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. המבנה נבנה על מנת לארח את תחרויות טניס השולחן במשחקים האולימפיים שנערכו בעיר בשנת 2008. אולם ספורט זה הוא הראשון בעולם שתוכנן באופן ייעודי עבור תחרויות טניס שולחן.

שטחו של המבנה 26,900 מ"ר ובו 6,000 מקומות ישיבה קבועים עבור הצופים. נוסף על מקומות אלה הותקנו לתקופת האולימפיאדה 2,000 מקומות ישיבה זמניים. אורכו של המבנה 122.6 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו 87.7 מטרים ממזרח למערב. אורכו של מגרש התחרויות, הממוקם בקומה הראשונה של המבנה, 47 מטרים ורוחבו 39.5 מטרים. ניתן לקיים במגרש שמונה תחרויות בו זמנית.

בניית המבנה הושלמה באוגוסט 2007 וזאת לאחר עיכובים בבנייה בשל שרפה שפרצה במקום ב-2 ביולי 2007 כתוצאה מריתוך. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בייג'ינג: מבנים
קטגוריה:אוניברסיטת פקין
אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג

אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג הוא אולם ספורט מקורה שנבנה על מנת לארח את תחרויות הג'ודו והטקוונדו במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין בשנת 2008. המבנה ממוקם בקמפוס האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג. שטחו של המבנה 24,662 מ"ר. שטח האולם המרכזי 40 על 60 מטרים ובו 8,024 מקומות ישיבה לצופים מהם 4,080 מקומות ישיבה קבועים ו-3,956 מקומות ישיבה זמניים. כמו כן מצויה במבנה בריכת שחייה אולימפית (שמידותיה 25 על 50 מטרים), המשמשת את האוניברסיטה. 

במסגרת אולימפיאדת הנכים שנערכה לאחר אולימפיאדת 2008, המבנה אירח תחרויות משחקי הכדורסל והרגבי בכיסאות גלגלים.

הקמת המבנה החלה באוקטובר 2005 והסתיימה באוגוסט 2007. המבנה תוכנן על ידי ז'ואנג ויימין (Zhuang Weimin) כמבנה ירוק, המנצל את אור השמש על מנת להאיר, לחמם ולקרר את המבנה. פתחי תאורה בגג המבנה נועדו להאיר את הסביבה בשעות הלילה כמעין פסל סביבתי מואר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בייג'ינג: מבנים
קטגוריה:חיסכון באנרגיה
ז'אק דה סור

איור המתאר את תקיפתה של הוואנה ב-1555
ז'אק דה סור (בצרפתית: Jacques de Sores) היה שודד ים צרפתי שפעל בים הקריבי במאה ה-16, יחד עם פרנסואה לה קלרק. דה סור ידוע במיוחד בשל התקפתו על הוואנה ב-1555.

דה סור ולה קלרק יצאו מצרפת ב-1553 בראש שלוש ספינות מהצי הצרפתי, בשליחותו של מלך צרפת, שהתקנא באוצרות שהביאו עמם הספרדים מהעולם החדש. לה קלרק פשט על סנטיאגו דה קובה ב-1554, ולא ברור אם דה סור הצטרף אליו בתקיפה זו.

הפעולה הידועה ביותר של ז'אק דה סור היא הפשיטה על הוואנה ב-1555. דה סור נתקל בהתנגדות מועטה ביותר, אך התאכזב כשלא מצא בעיר שלל רב. בתסכולו, העלה את העיר באש, כמו גם את הספינות שעגנו בנמלהּ, והחריב את פוארסה וייחה - המבצר שנועד להגן עליה. להתקפה זו היו השלכות על התפתחותה של הוואנה - הוקמו בה מבצרים יעילים יותר, קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, אל מורו וסן סלוודור דה לה פונטה, שהצליחו להגן על הוואנה במשך 200 השנים הבאות.

ב-1570 רצח דה סור 40 מיסיונרים ישועים והשליך את גופותיהם לים, בסמוך ללה פלמה שבאיים הקנריים.

קטגוריה:שודדי ים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:צרפתים שנולדו במאה ה-16
ויסנט פרר

דמות יהודי מתוך פסל ויסנט פרר מאת [[פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף בגשר קארל בפראג, 1712]]
ויסנט פרר (1350–1419) המכונה ויסנט פרר הקדוש (ולנסית: Sant Vicent Ferrer) היה נזיר מיסיונר דומיניקני מוולנסיה. אביו היה אנגלי ואמו ספרדייה.

לפי האמונה הנוצרית, לפני לידתו, התגלה לאביו בחלום נזיר דומיניקני ובישר לו שבנו יהיה מפורסם בכל העולם. אמו דיווחה כי לא חשה בכאב כלל בשעת הלידה, ולכן הלידה נחשבת בנצרות כעל-טבעית ומבשרת גדולות.

בגיל 18 הצטרף פרר למסדר הדומיניקני בוולנסיה, והשלים תואר מוסמך (STM) בתאולוגיה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה בברצלונה והשלים לימודים לתואר דוקטור בתאולוגיה.

בוויכוח הפנימי שפרץ בנצרות בין הטוענים לכס האפיפיור, תמך פרר במי שהתפרסם לאחר מכן כאנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר מאראגון.

בשליחותו ומטעמו, עבר פרר בין קהילות יהודיות רבות ברחבי ספרד וניסה להמיר יהודים רבים ככל האפשר. הוא מתואר כמי שעובר בין בתי כנסיות, צלב ביד אחת וספר תורה ביד השנייה, מלווה לעיתים במאות מאמינים נוצרים, מכריז על בית הכנסת כעל כנסייה, ומשתמש באמצעי לחץ שונים לשכנע את יהודי הקהילה להמיר את דתם. הוא נחל הצלחה גדולה במשימה זו - יש הנוקטים בהערכה של כ-25,000 יהודים שהצליח להמיר.

פרר מוכר גם כמי שהשתמש בדימוי הגבר היהודי כאישה במטרה לשכנע את היהודים כי "אם יקבלו עליהם את ישו, יחדל איבר מינם מלדמם פעם בחודש" - מה שהעלה כנגדו גיחוך בקרב היהודים בספרד ומחוצה לה שנחשפו לטקטיקת השמד שלו.

פרר הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קליקסטוס השלישי בשנת 1455.

== ראו גם ==
* ויכוח טורטוסה
* הפולמוס היהודי-נוצרי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:המרת דת באונס
קטגוריה:ילידי 1350
קטגוריה:נפטרים ב-1419
שחור-לבן

תמונה מהסרט השחור-לבן "[[הנער", 1921]]
צילום שחור-לבן הוא מונח המשמש בעיקר בתחום הקולנוע והצילום לתיאור צורות שונות של טכנולוגיה חזותית. בצילום שחור-לבן התמונה מורכבת מווריאציות שונות של בהירות ולא מווריאציות בצבעים. תמונות שחור-לבן טיפוסיות אינן מורכבות מגוני שחור ולבן בלבד אלא בעיקר מגוונים אפורים, ולעיתים גם מצבעים אחרים, כגון תמונות ספייה (Sepia; תצלום בגוון חום-כהה).

רוב הטכנולוגיות החזותיות נוצרו בתחילה בצבעי שחור-לבן ורק בהמשך פותחו בצבע:
* הצילום היה בתחילה שחור-לבן, מאמצע המאה העשרים הצילום בצבע הפך לסטנדרט בצילום מסחרי וחובבני אולם השימוש בצילום שחור-לבן נמשך מטעמים אמנותיים או להשגת אפקטים שאי אפשר להשיגם בצילום צבע.
* עיתונים רבים וחומרים מודפסים אחרים מודפסים בשחור-לבן עד היום. לרוב, עמודי הצבע מוגבלים לדף השער ולעמודים בולטים בעיתון, ושאר העמודים בעיתון מודפסים בשחור-לבן כדי לחסוך בעלויות.
* סרטי הקולנוע והסרטים המצוירים נוצרו בתחילה בשחור-לבן. רק מאמצע המאה העשרים הפך צילום בצבע לסטנדרט. אף על פי כן, גם כיום נעשה לעיתים שימוש בסרטי שחור-לבן בקולנוע מטעמים אמנותיים (לדוגמה, בסרטים "רשימת שינדלר" (1993) ו"עיר החטאים" (2005).
* בתחילה היו שידורי הטלוויזיה בישראל בשחור-לבן. שידורי הטלוויזיה בצבע הפכו לסטנדרט בתחילת שנות השמונים.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים==

קטגוריה:סוגות בצילום
קטגוריה:צילום
ויליאם הורסט ריס

ויליאם הורסט ריס (באנגלית: William Hurst Rees; 12 באפריל 1917 – 6 בינואר 2004) היה שמאי מקרקעין בריטי חשוב וחבר בית הדין הבריטי למקרקעין משנת 1973 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 1989. ריס היה היוזם והעורך של חמש המהדורות הראשונות של Valuation: Principles into Practice (אנגלית: "שמאות: מעיקרון למעשה"), המדריך המוביל בתחום הפרקטיקה השמאית בבריטניה.

==חייו==

ריס נולד בבושי, הרטפורדשייר שבמזרח אנגליה. את ניסיונו המעשי החל לצבור בחברת סאלטר, רקס ושות', כאשר באותה תקופה למד ניהול נכסים (שמאות) ב-College of Estate Management בלונדון, בית הספר הגבוה המוביל באנגליה למקצועות הנדל"ן. בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל התותחנים המלכותי ובהמשך שובץ כקצין בהנדסה קרבית. בזמן הפלישה לנורמנדי היה אחראי להצבת טנקי דמה לשם הטעיית האויב. בסוף המלחמה השתחרר בדרגת רב-סרן.

לאחר המלחמה שימש ריס מרצה במכללה לניהול נכסים (College of Estate Management), ובין השנים 1948–1951 כיהן כדיקן המחלקה לשמאות במוסד. בשנת 1949 חיבר יחד עם דייוויד לורנס והרולד מיי את המהדורה השנייה של הספר Modern Methods of Valuation (אנגלית: "שיטות מודרניות בשמאות"), ספר יסוד לנושא התאוריה השמאית, ובהמשך ערך את ארבע המהדורות הבאות. בשנת 1951 החל לעבוד בחברת הייעוץ בנדל"ן ריצ'רד אליס (אשר כיום מיוצגת בישראל על ידי מ.א.ן. נכסים) כראש מחלקת השמאות. בתקופה זו ייצג את גב' הרווי בתביעה המשפטית "הרווי נגד קראולי", מקרה אשר הצמיח את המושג "עלויות קראולי".

בשנת 1961 נהיה שותף בכיר בחברת טרנר, ראדג' וטרנר, וב-1973 התמנה לשמאי החבר בבית הדין למקרקעין בבריטניה (Lands Tribunal). ריס היה אחראי להחלטות חשובות, בעיקר בתחום ההפקעות. בשנת 1978 יזם את הוצאת המהדורה הראשונה של Valuation: Principles into Practice ושימש עורך חמש המהדורות הראשונות.

==ראו גם==
*ניל קרוסבי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שמאים
קטגוריה:בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1917
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2004
צילום בצבע

תצלום הצבע הראשון בהיסטוריה אשר צולם בשנת 1861 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול]]
צילום בצבע הוא צילום אשר משתמש במדיה שמסוגלת להציג צבעים המופקים באופן כימי במהלך שלב עיבוד התמונה. זאת לעומת צילום שחור-לבן אשר משתמש במדיה המסוגלת להציג גוונים של אפור בלבד.

== היסטוריה ==
בשנת 1855 פיתח ג'יימס קלרק מקסוול בסיס תאורטי לצילום בצבע והחל לראשונה לבצע ניסויים בפיתוח תמונות צבע.

בשנת 1861 פותח התצלום הצבעוני הראשון אשר הציג סרט קישוט צבעוני.

בשנת 1903 רשמו האחים לומייר פטנט על צילום צבעוני בצבעים טבעיים, שנקרא "אוטוכרום לומייר" אשר הופץ באופן מסחרי בשנת 1907.

בשנת 2012 נתגלה הסרט המוקדם ביותר שצולם בצבע. הסרט מתוארך לשנים 1901 או 1902, ובכך הוא מקדים בשש שנים לפחות את הסרט שהיה ידוע עד אז. הוא צולם על ידי חלוץ הצילום אדוארד טרנר, שמת בחטף בשנת 1903, בגיל 29 בלבד. כארבע שנים לפני כן, הוא פרץ דרך בתחום הקולנוע, כאשר במימון של יזמי הקולנוע פרדריק לי וצ'ארלס אורבן, צילם את הסרט הראשון בצבע.

סרט הצילום הצבעוני המודרני הראשון, הקודכרום הוצג לראשונה ב-1935.

== ראו גם ==
* צילום
* סרט טארטן
* שחור-לבן

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20150213015826/http://worldwaronecolorphotos.com/ צילומי צבע מקוריים ממלחמת העולם הראשונה]
* 

<div class="mw-content-ltr">
* [https://artsandculture.google.com/exhibit/lQICtm4bS-DKKA The emergence of color photography,] Google Arts & Culture, 2019
</div>

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
צבע