OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סגול

פרחי ה[[סיגלית הם סגולים.]]
[[בד סאטן סגול]]
פרווה בצבע סגול

סָגול הוא הצבע שמתקבל בצפייה באור באורכי הגל הקצרים ביותר בתחום הנראה, בערך בין 380 ל-455 ננומטר, עם תדירות בין 660 ל-790 טרה-הרץ (אורכי גל קצרים יותר נקראים על סגול או אולטרה סגול). בצבע זה ניתן לחזות בזמן צפייה בקשת בענן – זהו הצבע בקצה הקשת, מעבר לכחול. כאשר אור לבן עובר נפיצה דרך מנסרה, הסגול הוא הצבע הנראה הרחוק ביותר מכיוון האלומה המקורי.

ערבוב של אור אדום ואור כחול ביחסים שונים נותן אוסף של צבעים בגוון כחול אדמדם או אדום כחלחל, שרבים מהם (אלה שהכחול הוא המרכיב הדומיננטי בהם) נקראים גם הם סגול. מאחר שזהו תחום צבעים נרחב, יש המכנים חלק מגווני הסגול בשמות שונים, כדי לכוון לגוון מדויק יותר. חלק משמות אלו הם ארגמן, חציל, בורדו, מג'נטה, לבנדר, לילך, שזיף וכדומה.

במינוח קולורימטרי מבדילים בין הסגול שהוא תערובת של אדום וכחול ובין הסגול שהוא מרכיב צר בספקטרום הנראה. הראשון מכונה סגול לא-ספקטרלי, והשני – סגול ספקטרלי. כמעט כל הצבעים הסגולים בחיי היום-יום הם סגולים לא ספקטרליים.

שמו העברי של הצבע הסגול נגזר משם פרח הסיגל. <ref></ref>

לגבישי האחלמה צבע סגול.

== שמות לגוונים של סגול ==
על פי האקדמיה ללשון העברית:
* Violet – סָגֹל
* Purple – אַרְגָּמָן [סגול אדום יותר]
* Lilac – לִילָךְ [סגול מתון]
* Lavender – אֲזוֹבִיּוֹן, לָוֶנְדֶּר [סגול חיוור]
* Crimson – אָדֹם אַרְגְּמָנִי עָמֹק
* Orchid – לִילָךְ סַחְלָבִי [סגול-אפרפר]
* Mauve – חֶלְמִיתִי
* Indigo – אִינְדִּיגוֹ [כחול-אפרפר כהה]

באנגלית, קיימת גם מילה עבור סגול בהיר או ערבוב של סגול עם לבן: (Periwinkle color)

==שימוש וסמליות==
* סגול, ובייחוד גוון הארגמן, נחשב לצבע מלכותי. באירופה, הצבע הסגול מקושר לעיתים עם האצולה מאז ימי האימפריה הרומית כאשר ביגוד הצבוע בסגול היה שמור למעמדות הגבוהים ולתפקידים גבוהים בכמורה. בסין, ביגוד בצבע סגול היה שמור לקיסר ויועציו.
*סגול מתואר לעיתים כצבע עמוק ומלנכולי, והוא מזוהה בין השאר עם אבל.
* בכוחות המזוינים של ארצות הברית, סגול מיוחס לתוכניות או משימות אשר הם משותפות לכל הזרועות ולא לדוגמה רק לחיל הנחתים או לזרוע היבשה.
*בצה"ל, סגול הוא צבע הכומתה של חטיבת גבעתי. המוטו שלה הוא "יחידת סגולה" שמהווה משחק מילים על הצבע ועל המילה בעברית "סגולה".
*סגול הוא גם סמל של נשיות, פמיניזם ולסביות.
*בחופי הים בישראל, הדגל הסגול מעיד על סכנה מפני מדוזות או מקרי צריבה רבים.
* בספורט:
** סגול הוא הצבע המשני של ריאל מדריד, מועדון ספורט ספרדי מצליח המזוהה עם המלוכה והממסד בספרד.
** סגול וצהוב הם הצבעים של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס מה-NBA.
** בכדורסל הישראלי: סגול צהוב הם הצבעים של קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
** בכדורגל הישראלי, סגול הוא הצבע של הכוח רמת גן.
* סגול 59, או בקיצור "סגול", הוא כינויו של חן רותם, ראפר ישראלי.
* סגול הוא הצבע הרשמי העולמי של מחלת האפילפסיה. ונועד לעלות את המודעות בנושא. בפרט ב-26 במרץ, אז נוהגים רבים לענוד סרט סגול.
* באירוע "הלילה האפל ביותר" של חוברות הקומיקס "גרין לנטרן" מבית DC קומיקס, מתגלים חמישה חילות פקחים צבעוניים בנוסף לחיל הפקחים הירוקים ולחיל סינסטרו הצהוב. אחד מאותם חילות הוא חילה של "כוכב ספיר", אשר שואב את מקור כוחו מהאור הסגול של הספקטרום הרגשי, שמסמל את רגש האהבה.
* סגול ואדום הם צבעיו של "מגנטו" מסדרת הקומיקס "אקס-מן", ומסמלים (בהתאמה) אבל ונקמה.
* סגול מזוהה עם הזמר האמריקאי המנוח המכונה "פרינס", מאז שירו המצליח "גשם סגול" (Purple rain).

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:צבעי הקשת
זהב (צבע)

הצבע זהוב הוא גוון של הצבע "צהוב" ו"אוכרה" הקרוב ביותר לזה של המתכת זהב. צבעו של הזהב נקרא ״צהוב מתכתי״.
התחושה החזותית המקושרת עם המתכת זהב היא בוהק מתכתי. לא ניתן לחקות זאת על ידי משטח צבע פשוט, מכיוון שהבוהק המתכתי נובע מזוויות פגיעות האור על שטח המתכת. ולכן משתמשים באומנות בצבע מתכתי שלפחות מנצנץ כמו זהב.

התיעוד הראשון של השימוש במילה "מוזהב" לתיאור צבע מופיע בשנת 1300 באנגליה, וב-1423 תועד שימוש במילה זו לתיאור שיער בלונדיני.

גוני זהב שונים מצויים במספר צמחים ובעלי חיים בטבע, כגון פרג קליפורניה שפרחיו מלבלבים בצבע מוזהב, דג הזהב וקרפדה זהובה שמרבית גופם מוזהב, כלב גולדן רטריבר שפרוותו נוטה לזהוב, והעיט הזהוב שעורפו וקודקודו מוזהבים ובולטים.

צבע הזהב פופולרי למגוון שימושים בקרב בני האדם. הצבע מקושר לסגנונות קישוטים שונים של פריטי מלכות. הוא משמש לקישוט באדריכלות, באמנות, בעיצוב פנים ועוד.

== גלריה ==
<gallery mode="packed">
קובץ:Tutmask.jpg|מסכת תות אנך אמון מקושטת בצבעי זהב
קובץ:Golden BMW i8.jpg|ב.מ.וו i8 בצבע זהב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:זהב
חום (צבע)

הצבע החוּם הוא שם כולל לגוונים כהים של כתום המתקבלים מערבוב של צבעי היסוד – כחול צהוב ואדום. בשונה מצבעי הספקטרום הנראה, לא ניתן לקבל צבע חום מאור מונוכרומטי אלא רק משילוב מקורות אור או מהחזרה ממשטח בצבע מתאים. המונח ״חום״ מתייחס לגוונים ארוכים של אורך גלי אור צהוב, כתום ואדום, בשילוב עם בהירות או רוויה נמוכים. החום הוא צבע בעל מגוון גוונים רחב בספקטרום, כגון חום אדום, חום צהבהב, חום כהה או חום בהיר.

גורי [[דוב חום משחקים במים בוציים]]
[[איכר בבגד חוּם, בתמונה שודד הקן]]

== שימושים, סמליות וביטויים ==
=== הצבע החום בטבע ===
* הצבע הנפוץ ביותר מבין צבעי העיניים הוא הצבע החום, הנובע מריכוז גבוה יחסית של מלנין. הוא נפוץ ביותר בדרום ובמזרח אסיה.
* שיער חום הוא הצבע השני הנפוץ ביותר של שיער האדם, אחרי שיער שחור. הוא נגרם כתוצאה מכמויות גבוהות של מלנין כהה. הוא נפוץ בעיקר באירופה ובאסיה.
* צבע העור הנפוץ ביותר בעולם הוא עור בעל גוון חום. עור בעל גוון חום נוצר על ידי שכיחות המלנין בעור – כמות גבוהה יותר הופכת את העור לכהה יותר. צבע העור מתפתח ומשתנה אצל בני אדם בהתאם לחשיפה לקרינה אולטרה סגולה ובהתאם למקום התפוצה שלהם.
* השכבה העליונה והדקה של קרום כדור הארץ בתחומי היבשה מורכבת ברובה מגוונים שונים של חום. הצבע החום נובע בעיקר מצבעי המינרלים והחומרים האורגניים שבאדמה. ככל שהקרקע עשירה ופוריה יותר, צבעה נוטה להיות חום כהה יותר – אשר נובע מכמות החומר האורגני בה.
*הפסולת המוצקה שמופרשת על ידי בעלי חיים מאופיינת כבעלת צבע חום, בשל נוכחות הבילירובין בה, תוצר לוואי של הרס ופירוק המולקולה הם – המרכיב הראשי בהמוגלובין ובמיוגלובין הנמצאים בכדוריות הדם האדומות.
*מספר גדול של יונקים ועופות הם בעלי צבע חום, המשמשים ככל הנראה להסוואה.
*הצבע החום הוא צבעם של הקקאו, השוקולד וצבע המאכל חום HT.

=== הצבע החום בתרבות ===
* החום מקושר למפלגה הנאצית, כיוון שמדי האס אה היו חומים, והם כונו "החולצות החומות".
*צבע מדי תנועת בית"ר היה חום וסימל את אדמת ארץ ישראל. צבע זה נקבע טרם השימוש שעשו בו הנאצים. בשנות השלושים, לאור הזיהוי של הצבע החום עם הנאצים, הוחלף צבע המדים של תנועת בית"ר לצבע כחול סגלגל.
* חום הוא צבע הכומתה של חטיבת גולני.
* חום הוא הצבע של כדור הסנוקר שערכו ארבע נקודות.
הדיסקיות הצבעוניות נראות כבעלי צבעים חום וכתום, אך למעשה הן בעלי גוון צבע זהה. צבעם השונה נתפס כתוצאה מהגוון ה[[אפור שבו הם מוקפים.]]

=== הצבע החום בספורט ===
* הצבע של קבוצת קליבלנד בראונס מליגת הפוטבול הלאומית של ארצות הברית הוא חום, בחירה הנבעה מהשם של מייסד הקבוצה, פול בראון.
* צבעי המדים של מועדון הכדורגל הות'ורן בליגת הכדורגל האוסטרלית הם חום וזהב.
* קבוצת הבייסבול האמריקאית סן דייגו פאדרס מליגת ה־MLB משתמשת בצבע החום כייצוגה העיקרי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://woland.ph.biu.ac.il/?download=554 צבעי הקשת ועוד צבעים (האם היהדות מכירה את הצבע החום?)] – מאמר של ד"ר נדב שנרב 

קטגוריה:צבעים
סמל קולומביה

סמל קולומביה בנוי ממגן המשולב במספר סמלים.

בראש הסמל קוֹנְדּוֹר שכנפיו פרושות והוא מחזיק בפיו ענף של זית. תחת הציפור, וקצת מעל המגן נמצאת מגילה ועליה רשום המוטו הלאומי של המדינה "חירות וסדר" (Libertad y Orden)

הדגל הלאומי של קולומביה עוטף משני צדדיו את המגן וזאת כדי להמחיש את השילוב בין הסמל הלאומי והדגל הלאומי של המדינה.

המגן עצמו מחולק לשלושה חלקים, בחלק התחתון מתוארות ספינות (ליד מיצר פנמה, שהייתה בעבר חלק מקולומביה) שמסמלות את ההיסטוריה הימית של המדינה, בחלק המרכזי של המגן מוצג מצנפת פריגית שהיא הסמל המסורתי של חופש וחירות, ובחלק העליון של המגן ישנו הרימון שבשני צדדיו שתי קרניים ומטרתו לסמל את העושר החקלאי והחומרני של קולומביה.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קולומביה

קטגוריה:קולומביה: סמלים לאומיים
קולומביה
קטגוריה:קונדוראים בתרבות
סמל רוסיה

סמל קטן של האימפריה הרוסית
הצעה משנת [[1990 לסמל רוסיה]]
מקורו של סמל רוסיה הוא באימפריה הרוסית, והוא אומץ מחדש על ידי הפדרציה הרוסית לאחר התמוטטות ברית המועצות. הסמל אומץ רשמית ב־20 בדצמבר 2000 בחוק הפדרלי החוקתי.

צבעו האדום של המגן מסמל את רוסיה. העיט הדו-ראשי בעל הכתר מסמל את האימפריה הרוסית הישנה, ואילו השרביט והכדור המוזהב המצויים בציפורניו מסמלים את כוחם של הצאר ושל הכנסייה הרוסית.

העיט הוא דו־ראשי, ראשו הראשון מסמל את השלטון האזרחי וראשו השני את השלטון הדתי. במרכזו של העיט מצוי מגן קטן המשמש גם כסמל מוסקבה – ובו גאורגי הקדוש רכוב על סוסו בזמן שהוא קוטל את הדרקון. במקור, גאורגי הקדוש נראה מצד שמאל כאשר הוא מחזיק את החנית בידו הימנית, אולם מאוחר יותר העמידה שונתה לצד ימין כדי לשוות לו מראה טבעי יותר.

== גלריה ==

<gallery>
Coat_of_Arms_of_Russia_1577.png|המאה ה-16
Russian-coat-arm-1667.svg|המאה ה-17
Lesser coat of arms of the Russian Empire.svg|הרבע הראשון של המאה ה-18
Russian greaterarms.png |1883-1917
Coat of arms of the Russian Republic (1917).svg|סמל הרפובליקה הרוסית, 1917
Coat of arms of the Kolchak government (unofficial).png|סמל המדינה הרוסית (1918—1920)
Coat of arms of the Russian Soviet Federative Socialist Republic (1920-1954).svg|סמל רוסיה הסובייטית, 1920-1954
Emblem_of_the_Russian_SFSR.svg|סמל רוסיה הסובייטית, 1954-1991
Emblem of the Russian Federation (1992-1993).svg|סמלה הראשון של הפדרציה הרוסית, 1991-1993
Coat of Arms of the Russian Federation.svg|סמלה הנוכחי של הפדרציה הרוסית, מאז 1993
</gallery>

== ראו גם ==

* סמל ברית המועצות

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gov.ru/main/symbols/gsrf2_1.html סמלי הפדרציה הרוסית] - אתר ממשלתי (רוסית)

*
רוסיה
קטגוריה:רוסיה: סמלים לאומיים
רוסיה
רוסיה
קטגוריה:סוסים בתרבות
קטגוריה:עיט בתרבות
קטגוריה:דרקונים
סמל ירדן

סמל הממלכה ההאשמית של ירדן נגזר מהסמל ההאשמי והוא מסמל את שלטון המשפחה ההאשמית על האומה הירדנית.

הסמל מכיל חלקים רבים: בראשו הכתר שמסמל את המונרכיה. מתחתיו מצוי הכיסוי שמטרתו לסמל את שלטון המשפחה ההאשמית על ירדן. צבעו האדום של הכיסוי מסמל את הקורבן ואילו הצבע הלבן בפנים מסמל את הטוהר.

בתוך הכיסוי ישנם מספר אובייקטים. שני הדגלים של המרד הערבי באימפריה העות'מאנית, אשר מהווים בסיס לדגל ירדן ואשר שימשו בסיס לדגל של הממלכה ההאשמית של עיראק. העיט מסמל עוצמה ואומץ, והוא עומד על גלובוס שבא לסמל את התפשטות האסלאם בעולם.

מתחת לנשר ולגלובוס יש מגן המוקף במגוון כלי נשק, ומטרתם לסמל את הרצון להגן על כל מה שצודק, ולהילחם בכל מה שלא צודק. מתחתיו כרזה שעליה כתוב בערבית (בסדר הבא: אמצע, ימין שמאל): "מלך הממלכה האשמית של ירדן, אשר מקווה לעזרה והצלחה מאלוהים, עבדאללה בן חוסיין" (לפני עלייתו לשלטון של עבדאללה, הכיתוב על הכרזה התייחס ל"חוסיין בן טלאל בן עבדאללה").

בתחתית הסמל, מתחת לכרזה, מופיעה מדליה שהיא האות הגבוה ביותר שניתן בממלכת ירדן. מצדי המדליה נמצאים עלי דקלים וחיטה.

== ראו גם ==

 

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kinghussein.gov.jo/coat_arms.html סמל ירדן] - באתר של המלך חוסיין

קטגוריה:ירדן: סמלים לאומיים
ירדן

ירדן
ירדן
קטגוריה:נשר בתרבות
קו מנרהיים

קו מנרהיים שנפרס מ[[מפרץ פינלנד במערב ועד לאגם לדוגה במזרח הגן על גבולה הדרומי של פינלנד]]
דוגמה לביצורי קו מנרהיים
בונקר בקו מנרהיים (2009)
קו מנרהיים היה מערך ביצורים שבנתה פינלנד לרוחב המצר הקרלי על מנת להגן על עצמה מפני ברית המועצות. הקו נקרא על שמו של פילדמרשל מנרהיים. כמה מהקרבות העזים ביותר של מלחמת החורף התרחשו לאורך הקו שנפרץ.

==היסטוריה==
קארל גוסטף מנרהיים היה הראשון שהגה את התוכנית להקים קו הגנה מבוצר לאורך קרליה בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים בפינלנד, אולם פרישתו מהחיים הציבוריים ב-1919 לאחר שהפסיד בבחירות לנשיאות דחתה את הבנייה.

קו הביצורים נבנה בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 על הציר המחבר בין המפרץ הפיני - סומה (Summa) - נהר וואוקסי (Vuoksi)- טייפלה (Taipale). כמאתיים עמדות בטון ובהן מקלעים נפרסו לאורך הקו. אזור סומה נחשב לפגיע ביותר, ולכן היה גם המבוצר ביותר. במקביל, נבנו גם בונקרים מתחת לקו. 

בניגוד לקו מאז'ינו ולביצורים כבדים אחרים, קו מנרהיים נבנה תוך ניצול והתחשבות בתנאי הקרקע. מכשולים טבעיים רבים, כדוגמת גזעי עצים וסלעים גדולים, שימשו כעמדות הגנתיות לכל דבר. הפינים התמחו בטכניקות הסוואה, שיושמו בבניית קו ביצורים זה. 

במהלך מלחמת החורף הצליחו המגינים הפינים בקו מנרהיים לבלום את המתקפה הסובייטית במשך חודשיים, עד להבקעת הקו לקראת סוף פברואר 1940.

הקו ידע פעילות מועטה ביותר בשנות מלחמת ההמשך, הן בהתקפה הפינית מ-1941 והן במתקפת הנגד הסובייטית מ-1944.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20031125131233/http://www.mannerheim-line.com/ אתר האינטרנט של קו מנרהיים]
*[https://web.archive.org/web/20031004110857/http://www.winterwar.com/M-Line.htm היסטוריה של קו מנרהיים]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחמת החורף
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: מערכות ביצורים
קטגוריה:המצר הקרלי
לריסה (מיתולוגיה)

לריסה (ביוונית: Λάρισσα) הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית אשר אהבה אהבת נפש את פוסידון, אל הים.

כל פעם שפוסידון היה מתקרב אל החוף שבצפון יוון, לריסה הייתה בונה לכבודו עיר יפהפייה, אך כאשר פוסידון לא השיב לה אהבה, היא הייתה הורסת את העיר ובונה אותה מחדש יפה עוד יותר. בצפון יוון ישנה עיר ציורית הבנויה על צוק, ונקראת לריסה.

על שמה של לריסה קרוי גם הירח לריסה, אחד מירחיו של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו נקרא בשמו של אל הים הרומי נפטון, מקבילו של פוסידון היווני. 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נימפות
זהות אוילר

באנליזה מתמטית, זהות אוילר, הקרויה על שמו של המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר, היא השוויון הבא:
זהות אוילר
:<math>e^{i \pi} + 1 = 0 \,\!</math>
כל איברי הזהות הם מספרים קבועים:
* e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי.
*π הוא היחס בין היקף המעגל לקוטרו.
*i הוא היחידה המדומה שמקיימת: <math>i^2 = -1 \;\!</math>
זהות אוילר בניסוח זה מעולם לא פורסמה על ידי אוילר עצמו, והיא קרויה על שמו שכן היא תוצאה ישירה של נוסחת אוילר (ראו להלן).

== הוכחה ==

ניתן להוכיח את הזהות על ידי הצבת <math>\ x=\pi</math> בנוסחת אוילר:
<div align="center">
<div class="mw-content-ltr"><math> e^{i\pi} = \cos \pi + i\sin \pi</math>
<math>e^{i\pi} = -1 </math><math>e^{i\pi}+1=0</math></div>
</div>
כלומר, לאחר ההבנה כי הסינוס של פאי שווה לאפס, וכי הקוסינוס של פאי שווה למינוס אחת, מתקבלת זהות אוילר.

==יופי מתמטי==
זהות אוילר נחשבת בעיני רבים כזהות יוצאת דופן בשל יופייה המתמטי, הנובע מהפעולות הבסיסיות שהיא משלבת בתוכה (חיבור, כפל והעלאה בחזקה) ומהקבועים המתמטיים הבסיסיים שהיא מקשרת ביניהם:
*e הוא מספר אי רציונלי (ואף טרנסצנדנטי) המופיע באינספור הקשרים שונים באנליזה מתמטית ובתחומים משיקים. ספרותיו הראשונות בבסיס עשרוני הן ...2.71828
*π הוא מספר אי רציונלי (ואף טרנסצנדנטי) המופיע גם הוא באינספור הקשרים בגאומטריה, אנליזה מתמטית ותחומים משיקים. ספרותיו הראשונות בבסיס עשרוני הן ...3.14159
*i הוא היחידה המדומה, הוא אחד משני השורשים הריבועיים של הפולינום <math>x^2 + 1 = 0</math> (השני הוא ). 
*1 הוא מספר טבעי המשמש כאיבר היחידה של כפל מספרים.
*0 הוא מספר טבעי המשמש כאיבר האפס של חיבור מספרים.

עדות ליופי שרבים מייחסים לזהות ניתן לראות בכך שבמשאל קוראים שערך כתב העת "Physics World" בין קוראיו היא הגיעה למקום הראשון, יחד עם משוואות מקסוול.

==הכללות==
מנוסחת אוילר נובע ששורשי היחידה מסדר n הם המספרים מהצורה <math>e^{2\pi ik/n}</math> לכל <math>k=0,\ldots,n-1</math>. סכום שורשי היחידה הוא תמיד 0:
:<math>\sum_{k=0}^{n-1} e^{2 \pi i k/n} = 0</math>

טענה זו ניתן להוכיח בדרכים רבות, למשל דרך ההבחנה שסכום שורשי היחידה הוא המקדם של <math>x^{n-1}</math> בפולינום:
:<math>x^n-1=\prod_{k=0}^{n-1}(x-e^{2\pi ik/n})</math>

הצבה של n=2 בסכום נותנת את זהות אוילר.

את נוסחת אוילר ניתן להכליל גם לקווטרניונים, אז מקבלים זהות אוילר מוכללת:
:<math>e^{(a_1i+a_2j+a_3k)\pi} + 1 = 0</math>

לכל <math>a_1,a_2,a_3</math> ממשיים המקיימים <math>{a_1}^2+{a_2}^2+{a_3}^2 = 1</math>.

== ראו גם ==
* זהויות טריגונומטריות

==לקריאה נוספת==
* רוברט פ' קריז, המשוואות הגדולות - פריצות דרך במדע מפיתגורס עד הייזנברג, כתר ספרים, 2008, עמ' 91–112.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

 
קטגוריה:הוכחות
קטגוריה:משפטים באנליזה מרוכבת
זהות
קטגוריה:זהויות במתמטיקה
קטגוריה:e (קבוע מתמטי)
קטגוריה:פאי
pl:Wzór Eulera#Tożsamość Eulera
דיו

מכלי דיו בצבעים שונים
כתמי דיו
פרסומת אמריקאית לדיו (1911)
דיו (זכר ונקבה, בריבוי דיות או דיואות) הוא נוזל המכיל מספר פיגמנטים או צבעים אשר מאפשר צביעת משטח כך שניתן יהיה לראות עליו תמונה או מלל. דיו משמש גם לכתיבה וגם לציור בעזרת עט או מברשת, אך גם להדפסה ברוב סוגי הדפוס הקיימים.

==אטימולוגיה==
המלה "דְיוֹ" היא מצרית, ובמקורות היהודיים היא מוזכרת לראשונה בספר ירמיהו.

==היסטוריה==

==סוגים==
===סוגים קדומים===

מקורות מוקדמים של דיו הם:
* דיו הודי – דיו שחור שמקורו באסיה. דיו זה היה מיוצר על-ידי המצרים והסינים הקדמונים. דיו מבוסס פיגמנט פחמי בשילוב עם דבק שלאק.
* מספר צבעים טבעיים עשויים ממתכות.
* דיו העשוי מקליפות אגוזים וזרעים.
* יצורים ימיים כמו הדיונונים.
* דיו שחור העשוי מתרכובת כימית בין גופרת ברזל וחומצת עפצים.

===דיו מבוסס צבע ודיו מבוסס פיגמנטים===

דיו מבוסס פיגמנטים מכיל חומרי דבק שמטרתם לדאוג לכך שהדיו ידבק למשטח ולמנוע הסרתו על ידי שפשוף. חומרים אלה נקראים שרפים בדיו על בסיס ממס, או ריאגנטי קישור בדיו על בסיס מים. בזכות ריאגנטים אלה לדיו מבוסס פיגמנטים יש יתרון ביכולת הקישור שלו לנייר, כך שפחות דיו נחוץ על-מנת ליצור את אותה עוצמת צבע, ביחס לדיו מבוסס צבע.

היתרון של דיו מבוסס צבע הוא שהוא חזק יותר ומסוגל ליצור יותר צבע בצפיפות מסוימת לכל יחידת מסה. אולם, בשל העובדה שהצבע מומס בפאזה הנוזלית שלו הוא נוטה להיספג בנייר, ובכך לפגוע ביעילות הצביעה ולעיתים לאפשר זליגה של הדיו בקצוות. קיימות מספר דרכים להתגבר על בעיה זו:
* הוספת ממס המתייבש במהירות לדיו.
* שימוש בשיטות הדפסה אשר משלבות ייבוש מהיר של המשטח, למשל על ידי הזרמת אוויר חם.
* שימוש בציפויי נייר מיוחדים או בקיבוע הנייר (sizing) בעת ייצורו. בשיטה זו משתמשים כאשר הדיו נועד לשימוש בסביבה שאינה תעשייתית – לדוגמה במדפסות הזרקת דיו. מדפסות אלה מצפות את הנייר בציפוי בעל מטען חשמלי. הדיו נטען במטען הפוך וכך הוא נקשר למשטח החיצוני של הנייר, בעוד שהממס שוקע אל תוך הנייר עצמו. לצלולוז שממנו עשוי הנייר יש מטען נייטרלי ולכן פנים הנייר אינו מושך את הדיו.

יתרון נוסף של דיו מבוסס צבע הוא שמולקולות הצבע יכולות לבצע אינטראקציות כימיות עם רכיבים אחרים של הדיו, תכונה המאפשרת שימוש במבהירי צבע אופטיים וחומרים מחזקי צבע.

חיסרון נוסף של דיו מבוסס צבע הוא שהוא רגיש לקרינה אולטרה סגולה, כגון קרינת השמש, ועשוי לדהות בעקבות חשיפה לקרינה זו.

==ראו גם==
סופרי סת"ם עושים שימוש בדיו לכתיבת ספרי קודש.]]
*דיו סת"ם

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:אמצעי כתיבה
קטגוריה:קליגרפיה
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
מספר מזל (מתמטיקה)

אנימציה המתארת את ניפוי מספרי המזל. המספרים באדום הם מספרי המזל.
במתמטיקה, מספר מזל הוא מספר השייך לתת קבוצה של המספרים הטבעיים, המכילה מספרים שנותרו לאחר ניפוי בשיטה דומה לשיטת הנפה של ארטוסתנס המוצאת ראשוניים.

אלגוריתם הניפוי למציאת מספרי מזל:

נתחיל בסדרת המספרים הטבעיים החל מ־1:
:1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, ...
ואז ננפה את כל המספרים הזוגיים:
:1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, ...
המספר השני בסדרה הוא 3, ולכן ננפה כעת כל מספר שלישי בסדרה:
:1, 3, 7, 9, 13, 15, 19, 21, ...
המספר השלישי בסדרה הוא 7, ולכן ננפה כעת כל מספר שביעי בסדרה:
:1, 3, 7, 9, 13, 15, 21, ...
וכן הלאה.

המספרים הנותרים בסוף התהליך נקראים "מספרי מזל"; מספרם אינסופי. המספרים הראשונים בסדרה זו הם:
:1, 3, 7, 9, 13, 15, 21, 25, 31, 33, 37, 43, 49, 51, 63, 67, 69, 73, 75, 79, 87, 93, 99 ...

לקבוצת מספרי המזל יש כמה תכונות דומות לאלו של המספרים הראשוניים; למשל, שכיחותם האסימפטוטית דומה לזו שקובע משפט המספרים הראשוניים (כלומר, יש בערך <math>\ \frac{x}{\log(x)}</math> מספרי מזל בין 1 ל- x). לא ידוע האם יש אינסוף מספרי מזל שהם בעת ובעונה אחת מספרים ראשוניים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:תורת המספרים
קטגוריה:מספרים ראשוניים
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון

אפרה לתוך התמזה.]]
הנהר פליט מתחת לגשר בלקפריירס]]
נהר וסטבורן בתחנת הרכבת התחתית בכיכר סלוון. הנהר זורם בצינור הירוק שמעל הרכבת התחתית.]]
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון הם יובלי נהר התמזה הנמצאים מתחת לעיר לונדון. רוב נהרות אלה זורמים כיום במנהרות ותעלות ביוב מתחת לעיר.

הנהרות התת-קרקעיים כוסו במאה ה-18. נהרות אלה מזינים את האגמים השונים בפארקים המלכותיים של לונדון כגון האגם בפארק סנט ג'יימס, או אגם הסרפנטיין בהייד פארק. אולם מאז שכוסו הנהרות לא ברור איזה נהר מזין איזה אגם. נהר הווסטבורן לדוגמה, זורם מעל אחד מקווי הרכבת התחתית של לונדון וניתן לראות את הצינורות בהם הוא זורם באחת מתחנות הרכבת.

כיום מתנהלים מספר מיזמים העוסקים בגילויים של נהרות אלה, העלאתם מעל פני הקרקע ושיקומם.

==רשימת הנהרות התת-קרקעיים של לונדון==
===הגדה הצפונית - ממזרח למערב===
* נהר הלנגבורן
* נהר הוולברוק
* נהר הפליט
* נהר הטייבורן
* פלג הטייבורן
* נהר הווסטבורן
* נחל הקאונטרס
* נחל הסטמפורד

===הגדה הדרומית - ממזרח למערב===
* נהר הנקינגר
* נהר האפרה
* נהר הוונדל

==ראו גם==
*לונדון התת-קרקעית
*מערכת הביוב של לונדון

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:לונדון התת-קרקעית
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים
דגל טונגה

בדגל טונגה נעשה שימוש משנת 1864 אולם הוא אומץ רשמית רק ב-4 בנובמבר 1875.

הדגל של טונגה היה בעבר זהה לזה של הצלב האדום, אך שונה על מנת למנוע בלבול. כיום חוקת טונגה אוסרת על שינוי הדגל.

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים==

* 
* 

טונגה
קטגוריה:טונגה: סמלים לאומיים
טונגה
טונגה
אפרה (נהר)

נהר האפרה (אנגלית: Effra) הוא אחד מהנהרות התת-קרקעיים של לונדון.
שפך הנהר ליד [[גשר ווקסהול]]

הנהר הפך לנהר תת-קרקעי כאשר נבנה רציף אלברט (the Albert Embankment), והנהר הוטה לתוך מערכת של מנהרות ביוב וצינורות תת-קרקעיים. 

ניתן להגיע אל הנהר באמצעות הכניסה למערכת הביוב של לונדון בדרך אפרה באזור בריקסטון בדרום לונדון.

מוצאו של נהר האפרה בקרבת ארמון הבדולח בלונדון והוא זורם דרך נורווד ובריקסטון עד לשפך הנהר ליד גשר ווקסהול שם נשפך הנהר אל נהר התמזה.

==ראו גם==

*נהרות בריטניה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים
המפרץ הפיני

המפרץ הפיני או מפרץ פינלנד הוא הלשון המזרחית של הים הבלטי הממוקמת בין פינלנד בצפון לבין אסטוניה בדרום. בקצהו המזרחי ביותר ממוקמת העיר הרוסית סנקט פטרבורג, שם מתנקז למפרץ שפך נהר הנייבה. ערים חשובות נוספות השוכנות לחוף המפרץ הן הלסינקי וטאלין.

למפרץ חשיבות אסטרטגית עבור רוסיה, בהיותו אחד מארבעת המוקדים המקנים לה גישה לים הפתוח, לצד הים הלבן (אזור מורמנסק וארכנגלסק), הים השחור (אזוב) והאוקיינוס השקט (ולדיווסטוק). המפרץ הוא הערוץ המרכזי דרכו מתנהלים קשרי התחבורה, התקשורת והאספקה עם המובלעת הרוסית קלינינגרד.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20031013233215/http://earth.esa.int/showcase/env/Finland/Gulf_of_Finland_MER_FR_Orbit_07204_20030717.htm תמונות לוויין של המפרץ הפיני]
* 

*
פיני
פיני
פיני
פיני
קטגוריה:גבול פינלנד–רוסיה
קטגוריה:המצר הקרלי
קטגוריה:גבול אסטוניה–רוסיה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: גאוגרפיה
ונדל (נהר)

מעלה הנהר
נהר הוונדל (באנגלית: River Wandle) הוא אחד מיובלי התמזה. הנהר זורם בשטחה של העיר לונדון שבאנגליה.
נהר הוונדל נשפך לתמזה המערבית לנהר האפרה בגדתו הדרומית של נהר התמזה.
נהר הוונדל הוא ייחודי בין נהרות לונדון (למעט התמזה), בכך שאינו נהר תת-קרקעי, ולמעשה רובו זורם מעל הקרקע.

==ראו גם==
*הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
*נהרות בריטניה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים
לנגבורן (נהר)

נהר הלנגבורן הוא נהר תת-קרקעי הזורם בעיר לונדון באנגליה, אשר מיקומו המדויק אינו ידוע והוא נחשב לאחד "הנהרות האבודים של לונדון".

נהר זה נתן את שמו לשכונת לנגבורן של הסיטי של העיר. מקורות ספרותיים מתארים את תוואי הנהר לאורך הרחובות פנצ'רץ', לומברד ושרבורן, אולם לא ברור היכן נשפך הנהר אל התמזה.

בשל כיוון הרחובות, המקביל לנהר התמזה ולא ניצב אליו, מקובל להניח שה"נהר" המתואר בספרות התקופה, הוא למעשה לשון סגי נהור המתארת את תעלות הביוב העירוניות הפתוחות שעברו באותם רחובות.

==ראו גם==

*הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
*מערכת הביוב של לונדון

קטגוריה:הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים

en:Subterranean rivers of London#Langbourne
pt:Rios subterrâneos de Londres#Langbourne
וולברוק (נהר)

[[כנסיית סנט סטפן וולברוק]]
נהר הוולברוק (אנגלית: Walbrook) הוא נהר באזור לונדון, שהיום זורם מתחת לקרקע. הנהר שימש גורם מכריע בהשפעתו על ההתיישבות הרומאית באזור העיר לונדון באנגליה והקמתה של לונדוניום.

מקור שם הנהר בעובדה שהנהר זרם לאורך ותחת חומת לונדון (פירוש השם: "פלג החומה"). ככל הנראה הנהר, שמוצאו באזור פינסבורי, זרם תחת החומה ונשפך אל התמזה במקום בו נמצא היום גשר רחוב קנון. למעשה חצה הנהר את העיר לונדוניום לשני חלקים, ובכך שימש מקור מים מתוקים לכל חלקי העיר, ואפשר הזרמת השפכים של העיר לנהר התמזה.

הרומאים בנו על גדתו המזרחית של הנהר את מקדש מיתרס, בקרבת מקום למשכנו של המושל הרומאי של בריטניה.

== נהר הוולברוק כיום==
כיום זורם נהר הוולברוק כולו מתחת הקרקע. השריד היחיד של הנהר שנותר כיום הוא שמו של רחוב וולברוק, העובר מעל המקום בו עבר הנהר, וכנסיית סנט סטפן וולברוק שנבנתה על גדת הנהר.

==ראו גם==

*הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
*נהרות בריטניה

קטגוריה:הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים
פליט (נהר)

שפך נהר פליט לתמזה. ציור מאת סמיואל סקוט משנת 1750.
שפך הנהר פליט (הפתח החשוך שמתחת למדרגות בתמונה) מתחת ל[[גשר בלקפריירס.]]
נהר פליט (אנגלית: River Fleet) הוא הגדול מבין הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה.

מוצאו של נהר פליט הוא בשני מעיינות מים מתוקים בהמפסטד הית' בצפונה של לונדון. במאה ה-18 הופנו שני מעיינות אלה למאגרי מים באזור הייגייט והמפסטד. מן המאגרים הוזרמו המים במנהרות תת-קרקעיות לאורך 6 קילומטרים עד שפך הנהר אל נהר התמזה באזור גשר בלקפריירס.

לפני הפיכת הנהר לנהר תת-קרקעי זרם הנהר בשני יובלים שהתאחדו באזור קנטיש טאון של לונדון, וזרמו ברחוב פרינגטון, דרך תעלת הולברון עד לגשר בלקפריירס.

==היסטוריה==
בתקופה הקדומה (לאחר תום הכיבוש הרומי) היה הנהר בעל שפך שרוחבו כ-100 מטרים. תושבי העיר לונדון השתמשו בנהר כדי להזרים את שפכי העיר אל התמזה. במאה ה-13 הפך הנהר למזוהם ביותר, והתיישבו לצדדיו בעיקר משפחות דלות אמצעים, וכן נבנו בקרבתו בתי הכלא של לונדון - כלא ניוגייט, כלא פליט וכלא לודגייט.

לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 נבנה אזור זה של העיר מחדש והנהר הוזרם לתוך תעלה שנבנתה בין השנים 1666–1680.

בשנת 1737 החל כיסוי התעלה וב-1765 הסתיים כיסוי קטע מהתעלה שבין הרחובות הולבורן ורחוב פליט. חלק נוסף כוסה ב-1812, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 בעת בניית קו המטרופולין של הרכבת התחתית של לונדון כוסתה שארית התעלה.

במקור נקרא קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון "קו פליט" על שם הנהר, אולם בשנת 1977 שונה שם הקו מ"קו פליט" ל"קו ג'ובילי" (באנגלית: "יוֹבֵל") על מנת לסמל את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
קטגוריה:לונדון: נהרות ונחלים
מייקל לנדון

מייקל לנדון (באנגלית: Michael Landon; 31 באוקטובר 1936 – 1 ביולי 1991) היה שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.

==ביוגרפיה==
לנדון נולד בקווינס, ניו יורק, בשם יוג'ין מוריס אורוביץ (Eugene Maurice Orowitz), לאב יהודי, אלי מוריס אורוביץ, שחקן ומנהל תיאטרון, ולאם קתולית, פגי אוניל, רקדנית וקומיקאית. הוא גדל כיהודי. 

לנדון נודע בזכות סדרות הטלוויזיה בהן הופיע. ב-1959 הופיע לראשונה בתפקיד "ג'ו הקטן" קרטרייט בסדרה "בוננזה". ב-1962 החל לכתוב תסריטים לסדרה, ומ-1968 ואילך ביים פרקים שלה. הסדרה הסתיימה ב-16 בינואר 1973.

בשנים 1974–1983 הפיק לנדון את הסדרה הפופולרית "בית קטן בערבה", שיחק בה בתפקיד צ'ארלס אינגלס, ובנוסף לכך ביים וכתב עשרות פרקים שלה.

בשנים 1984–1989 הפיק את הסדרה "הדרך לגן העדן" (Highway to Heaven) וכיכב בה בתפקיד המלאך ג'ונתן סמית.

לנדון היה נשוי שלוש פעמים. היו לו תשעה ילדים, מהם שניים מאומצים.

ב-5 באפריל 1991, התגלה אצל לנדון סרטן הלבלב. הוא נפטר כ-3 חודשים לאחר מכן, בגיל 54.

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* [http://landonlegacy.com/ אתר זיכרון למייקל לנדון]
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: מייסדים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית

השחקן [[פרדריק מארץ', אשתו פלורנס וחבר בית הנבחרים מרטין דיס, בעת שימוע שנערך לזוג מארץ' בוועדה]]
ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (House Committee on Un-American Activities, בקיצור: HUAC) היא ועדת חקירה של בית הנבחרים של ארצות הברית שחקרה מה שהוגדר כפעילות של קומוניזם ותעמולה אנטי-אמריקנית בארצות הברית של שנות החמישים. רבים גינו בחריפות את פעולת הוועדה, בטענה שהרסה את הקריירה לאנשים רבים עקב דעותיהם הפוליטיות.

הוועדה צמחה מוועדת חקירה מיוחדת שהוקמה בשנת 1938 ועסקה בעיקר באמריקנים ממוצא גרמני ובפעילותם בארגונים נאציים ובקו קלוקס קלאן, אך עסקה גם בפעילות קומוניסטית. האלי פלאנאגן, ראש פרויקט התיאטרון הפדרלי, זומן בשנת 1938 להופיע בפני הוועדה ולהשיב לטענה שהפרויקט מוצף בקומוניסטים.

בשנת 1946 הפכה הוועדה לוועדה קבועה של בית הנבחרים. עיקר פרסומה בא מפעולתה לחקר מעורבות קומוניסטית בממשל האמריקני. גורמים שמרניים בקונגרס, ובפרט הסנאטור ג'וזף מקארתי, (שבניגוד לסברה המקובלת לא היה חבר בוועדה זו), גילו חשדנות רבה כלפי אנשים בעלי זיקה לקומוניזם, בפרט על רקע "המלחמה הקרה", וראו בהם אנשים בעלי נאמנות כפולה המהווים סוכנים של ברית המועצות. הוועדה שימשה כלי פוליטי בידי כמה מחבריה לקידום הקריירה הפוליטית שלהם. כך, למשל, ניצל ריצ'רד ניקסון את חברותו בוועדה כדי לתקוף את הבכיר במשרד החוץ האמריקני ובממשל טרומן, אלג'ר היס, בטענה (הנכונה, ככל הנראה) כי היה מרגל סובייטי.

בהמשך דרכה התמקדה הוועדה בחקר פעילות קומוניסטית בהוליווד, ויצרה "רשימה שחורה" של אנשי קולנוע חשודים. אחד מקורבנותיה של הוועדה היה צ'ארלי צ'פלין, שנאלץ לעזוב את ארצות הברית. קורבן נוסף היה המחזאי ברטולט ברכט, שבעקבות חקירתו היגר לשווייץ.

בפסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית (1957) זיכה בית המשפט העליון של ארצות הברית אדם בשם ג'ון ווטקינס מעבירה של ביזוי הקונגרס בשל סירובו להשיב על שאלות הוועדה בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים. בית המשפט העליון (הנשיא ארל וורן) קבע כי לקונגרס לא הייתה סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט, וכי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן (בהתאם לתיקון החמישי לחוקה), מאחר שההשלכות הפליליות של סירובו לענות על השאלות לא היו ברורות לו בעת המעשה, ומשום שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו. לפיכך ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות, שהיא אשר הופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע, ועל כן זוכה. 

בעקבות נפילתו של מקארתי, יוקרתה של הוועדה הלכה וירדה בשנות ה-50 המאוחרות. ב-1959, הנשיא לשעבר הארי טרומן הוקיע את הוועדה כשאמר שתיאר אותה כ-. הוועדה איבדה את מרבית מעמדה במהלך שנות ה-60. בשנות ה-60 המאוחרות הוועדה זימנה ואיימה על כמה ממנהיגי תרבות הנגד. בניסיון להמציא את עצמה מחדש, בשנת 1969 שם הוועדה שונה ל"הוועדה לביטחון פנים". כשהוועדה פורקה על ידי בית הנבחרים בשנת 1975, החליפה אותה ועדת בית הנבחרים למערכת המשפט (United States House Committee on the Judiciary). 
==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

*[http://history.house.gov/Historical-Highlights/1901-1950/The-permanent-standing-House-Committee-on-Un-American-Activities/ The permanent standing House Committee on Un-American Activities], באתר ההיסטוריה של בית הנבחרים של ארצות הברית
*[https://web.archive.org/web/20130903060443/http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/USAhuac.htm Un-American Activities Committee], באתר Spartacus Educational
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: חוק ומשפט
קטגוריה:מקארתיזם
מארק דייוויד צ'פמן

מארק דייוויד צ'פמן (באנגלית: Mark David Chapman; נולד ב-10 במאי 1955 בטקסס) הוא רוצחו של הזמר ג'ון לנון.
בערב 8 בדצמבר 1980 רצח צ'פמן את ג'ון לנון בפתח ביתו. לדבריו של צ'פמן, הוא ההתגלמות הגשמית של הולדן קולפילד, גיבורו של הספר "התפסן בשדה השיפון", והוא רצח את לנון בטענה שהוא "מלך המזויפים". במהלך חייו היה צ'פמן מכור לסמים ומאושפז בבתי חולים פסיכיאטריים.

== ביוגרפיה ==
===ראשית חייו===
צ'פמן היה צעיר נוצרי שהתנדב בארגון ימק"א. בשנים שלפני הרצח התגורר בהוואי, שם עסק בעבודות מזדמנות. עבודתו האחרונה הייתה שומר בבניין דירות. ביום עבודתו האחרון חתם ביומן נוכחות בשם "ג'ון לנון".

=== הרצח ===

====ההכנות====
צ'פמן רכש בהונולולו אקדח תופי ב-169 דולר, אך משום מה לא רכש במקביל תחמושת. הוא הוציא רישיון להחזקת כלי נשק כחוק, ושמו האמיתי מופיע על הטופס. כאשר הגיע לניו יורק, גילה כי לא יוכל לרכוש בה תחמושת, והוא טס לעיר מולדתו באטלנטה כדי לרכוש תחמושת מחבר ילדות, לשם הגנה עצמית. ביום הרצח רכש צ'פמן עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", שעל עטיפתו רשם את המילים "This is my statement" ("זוהי הצהרתי").

====יום הרצח====
הכניסה לבניין הדקוטה בו התגוררה משפחת לנון
בבוקר יום הרצח, 8 בדצמבר 1980, הגיע צ'פמן והמתין מחוץ לבניין הדקוטה. בשעה חמש בערך לנון, שסיים להתראיין לבי בי סי, ירד ביחד עם אשתו אל עבר מכוניתו בדרכם אל אולפן ההקלטות. צ'פמן עצר את לנון והושיט לו עותק של אלבומו האחרון של לנון "פנטזיה כפולה". המוזיקאי שאל את צ'פמן "אתה רוצה שאחתום על התקליט?" וחתם. את הרגע הזה הנציח הצלם הניו יורקי ומעריצו של לנון, פול גורש.
בשעה 22:50 חזרו לנון ויוקו אונו מאולפן ההקלטות. הם יצאו מהמכונית והלכו לכיוון הכניסה של בניין דקוטה. לנון החזיק בידיו מספר קלטות שהביא מן האולפן. בעת שהבחין בו ירה לעברו צ'פמן חמישה כדורים. הכדור הראשון החטיא וניפץ את זגוגיות הכניסה של בניין דקוטה. ארבעה כדורים אחרים פגעו בגבו ובכתפו של לנון. הזמר עדיין המשיך להחזיק בקלטות, נכנס דרך דלת הכניסה אל תוך הבניין, הביט בשומר ונפל פרקדן על הרצפה כשבאותו זמן החלה אשתו לזעוק לעזרה.
טיפול רפואי הגיע מהר מאוד, אך הפגיעה הרב מערכתית למעשה גרמה למותו של לנון עוד לפני הגיעו לבית החולים סנט לוקס-רוזוולט בניו יורק.

מארק צ'פמן, לאחר שירה בלנון, זרק את אקדחו על המדרכה, הוציא מכיסו עותק של הספר "התפסן בשדה השיפון", והחל לקרוא לאור פנס הרחוב כשהוא ממתין לבוא המשטרה.

==== עונש ====
כשנתפס, הועמד לדין בעוון רצח מדרגה שנייה. לאחר זמן קצר שבו טען עורך דינו לאי שפיות, בשל העבר הפסיכיאטרי והדיכאוני שלו, הוא חזר בו מטענה זו, והודה ברצח בטענה שאלוהים הורה לו לעשות כן. עונשו נגזר למאסר של 20 שנה עד מאסר עולם. את מאסרו הוא ריצה בכלא אטיקה, בית כלא באבטחה מרבית בארצות הברית, ובשנת 2012 הועבר לכלא אחר. בקשתו למאסר על תנאי ושחרור מהכלא נדחתה מספר פעמים. באוגוסט 2008 הביע צ'פמן חרטה על הרצח לאחר שבית המשפט דחה את בקשתו החמישית לשחרור.

==השתקפות הרצח בסרטים ==
בשנת 2007 יצא הסרט פרק 27 בכיכובו של ג'ארד לטו. שם הסרט מתייחס לרומן התפסן בשדה השיפון, בו יש 26 פרקים.

הסרט מתעד את התהליכים הנפשיים אותם עובר צ'פמן כשהוא מגיע לניו יורק ומחכה לג'ון לנון בכניסה לביתו, כדי לקבל ממנו חתימה על האלבום החדש שלו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/entertainment/3745492.stm מאמר על מארק צ'פמן] 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מורשעים בעבירות המתה בארצות הברית
קטגוריה:ג'ון לנון
קטגוריה:רצח בניו יורק
קטגוריה:סכיזופרנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
דידיוס יוליאנוס

מַרְקוּס דִידְיוּס סֶוֶורוּס יוּלִיָאנוּס אוֹגוּסְטוּס (בלטינית: Marcus Didius Severus Julianus Augustus; 133- 1 ביוני 193 לספירה) היה קיסר ושליט האימפריה הרומית למשך 66 יום, מה-28 במרץ עד ל-1 ביוני 193. הוצא להורג על ידי יורשו לכס הקיסרות, ספטימיוס סוורוס, במהלך מלחמת האזרחים של 193-197.

==ילדות==
יוליאנוס נולד לקוינטוס פטרוניוס דידיוס יוליאנוס ואמיליה קלרה בעיר מדיולאנום, תאריך לידתו המדויק אינו ידוע; דיו קסיוס מציין אותו ב-29 בינואר 133, ומחבר היסטוריה אוגוסטה מציין את יום לידתו ב-27 בפברואר 137. סביר להניח, עקב האמינות הירודה של ההיסטוריה אוגוסטה, כי התאריך הראשון הוא המדויק מבין השניים.

==קריירה מוקדמת==
יוליאנוס חונך בידי דומיטיה לוקילה, עם מרקוס אורליוס. הוא שירת במספר תפקידים אופייניים לבני המעמד הגבוה בדרכם לתואר הסנטורי. בגיל 20 היה לטריבון בלגיון הרומי, ואף זכה להיות קווסטור בשנת 157.
בימי שלטון מרקוס אורליוס, זכה יוליאנוס לשרת כאחראי על המקדשים והמשחקים, היה לפראיטור, וכמו כן שירת כמשנה למושל אסיה ואפריקה, ועמד בראש אחד הלגיונות שהגנו על נהר הריין.

כעבור זמן מה, מונה למושל גאליה בלגיקה והדף את פלישת שבטי הצ'אוצ'י, ניצחון שזיכה אותו במשרת הקונסול בשנת 175 (בגיל 42), יחד עם הקיסר העתידי פרטינקס.
בתום ימיו כקונסול מונה למושל דלמטיה, ומאוחר יותר למושל של אזור בגרמניה.
עם מות מרקוס אורליוס, ועליית בנו, קומודוס, לשלטון הוכרח יוליאנוס לפרוש מתפקידו ומונה לפרפקט ומאוחר יותר למושל אפריקה.

==יוליאנוס קיסר==
הקיסר קומודוס נרצח בשנת 193, ואותו ירש פרטינקס. ברם, גם האחרון לא הצליח לשמור על משרתו לזמן ארוך לפני שנרצח אף הוא.
יש הטוענים כי פרטינקס התבטא בעד ירושתו על ידי יוליאנוס, אך אין זו עובדה ברורה בשל המקור המפוקפק שמביא אותה. מכל מקום, לאחר רצח פרטינקס ערך המשמר הפרטוריאני מכירה פומבית לתפקיד הקיסר. טיטוס פלאביוס סולפיקיאנוס, שתפקידו הפוליטי אפשר לו לדרוש את הכתר, פנה למשמר הפריטוריאני עם הצעה של 20,000 מטבעות לכל חייל, אם יהפוך לקיסר.

יוליאנוס מצידו הציג בפני המשמר הצעה של 25,000 מטבעות, והוכרז בידי המשמר כקיסר. פסקניוס ניגר, מושל סוריה, קלודיוס אלבניוס, מושל בריטניה וספטמיוס סוורוס, מפקד הצבא בפאנוניה התמרדו כנגד יוליאנוס.

סוורוס צעד לרומא עם צבאו, בעוד שיוליאנוס ננטש על ידי חייליו. באחד ביוני הסנאט הכריז על סוורוס כקיסר, ויוליאנוס הוצא להורג.

==לקריאה נוספת==
* היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים האנטונינים, דידיוס יוליאנוס, עמ' 235–248. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2007. 
==קישורים חיצוניים== 

* [http://www.livius.org/di-dn/didius/julianus02.html דידיוס יוליאנוס באתר ליביוס]
* [http://www.roman-emperors.org/didjul.htm דידיוס יולאנוס באתר "De Imperatoribus Romanis"]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באירופה
קטגוריה:ילידי 133
קטגוריה:נפטרים ב-193
ראשוניים תאומים

בתורת המספרים, ראשוניים תאומים הם זוג מספרים ראשוניים שההפרש ביניהם הוא 2. פרט למספר הראשוני 2, כל שאר הראשוניים הם אי-זוגיים, ולכן המרחק בין כל שניים מהם מוכרח להיות זוגי. אם כן, 2 הוא ההפרש הקטן ביותר האפשרי (מלבד המקרה של 2 ו-3).

עשרת הזוגות הראשונים של ראשוניים תאומים הם:
:<math display=block>(3,5),(5,7),(11,13),(17,19),(29,31),(41,43),(59,61),(71,73),(101,103),(107,109),\ldots</math>
המספר שבין זוג ראשונים תאומים מתחלק תמיד ב-6, למעט המקרה (3,5).

נכון לאפריל 2012, הראשוניים התאומים הגדולים ביותר הידועים הם <math>3756801695685\cdot2^{666669}\pm1</math>, בעלי 200,700 ספרות.

השאלה האם קיימים אינסוף ראשוניים תאומים היא אחת מהשאלות הפתוחות הוותיקות בתורת המספרים. זהו התוכן של השערת המספרים הראשוניים התאומים. 

צורה חזקה של השערה זו היא השערת הארדי-ליטלווד, העוסקת במספרם של הראשוניים התאומים הקטנים מגבול x. לפי ההשערה, מספר הזוגות שווה בקירוב ל-<math>C\frac{x}{\ln(x)^2}</math> כאשר <math>C>0</math> קבוע כלשהו; במילים אחרות, הסיכוי שמספרים <math>x,x+2</math> יהיו שניהם ראשוניים הוא <math>\frac{C_0}{\ln(x)^2}</math> כאשר <math>C_0>0</math> קבוע כלשהו. ההשערה תואמת למשפט המספרים הראשוניים, שלפיו הסיכוי של כל אחד מן המספרים האלה להיות ראשוני הוא בקירוב <math>\frac{x}{\ln(x)}</math>.

על ידי פיתוח גרסה כמותית ל, הוכיח המתמטיקאי הנורווגי ברון בשנת 1919, שמספר הראשוניים התאומים עד <math>x</math> קטן מ-<math>\frac{x}{\ln(x)^2}</math>. מעובדה זו נובע שסכום כל ההופכיים של הראשוניים התאומים מתכנס לגבול סופי (ראה קבוע ברון), שלא כמו סכום ההופכיים של כל המספרים הראשוניים (שהוא אינסופי). אפשר להסיק מכך שהראשוניים התאומים אינם מאוד שכיחים, אבל התוצאה של ברון אינה מראה שמספרם סופי (והדעה המקובלת היא להפך, שמספרם אינסופי).

שלישייה של מספרים תאומים, כלומר מספרים <math>p,p+2,p+4</math> ששלושתם ראשוניים, יש רק אחת, השלישייה 3, 5, 7. כדי להוכיח שאין שלישיות נוספות, נניח שיש שלישייה כזו. אם <math>p</math> הוא ראשוני גדול מ-3, הרי השארית בחלוקתו ב-3 היא 1 או 2. אם השארית היא 1, הרי <math>p+2</math> מתחלק ב-3 ללא שארית, ואם השארית היא 2, הרי <math>p+4</math> מתחלק ב-3 ללא שארית. מאידך, ישנן שלשות מורכבות יותר כגון <math>p,p+2,p+6</math> או <math>p,p+4,p+6</math>, שאבריהן יכולים להיות כולם ראשוניים (לדוגמה, 11,13,17 במקרה הראשון, 37,41,43 במקרה השני). אנשי תורת המספרים משערים שאם התבנית אינה בלתי-אפשרית מסיבה טריוויאלית (כגון החלוקה ב-3 שהוסברה לעיל), אז ישנם אינסוף מקרים שבהם כל הרכיבים הם ראשוניים. זוהי הכללה של השערת המספרים הראשוניים התאומים.

ב-12 באפריל 2013, הצליח להוכיח כי מספר הזוגות הראשוניים שההפרש ביניהם קטן מ-70,000,000 הוא אינסופי.

==ראו גם==
*ראשוני ז'רמן
*פאולו ג'ורדנו – פיזיקאי וסופר איטלקי, כתב את הרומן "בדידותם של המספרים הראשוניים", שבו הדמויות הן זוג מספרים ראשוניים תאומים, שמופרדים זה מזה על ידי מספר זוגי יחיד שלא מאפשר להם להיפגש, למרות שהם כה קרובים.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20030403005104/http://www.utm.edu/research/primes/lists/top20/twin.html כריס קלדוול: מספרים ראשוניים] (באנגלית).
*[http://numbers.computation.free.fr/Constants/Primes/twin.html שביאר גורדון, פסקל סבה: מבוא למספרים ראשונים תאומים וקבוע ברון] (באנגלית).
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מספרים ראשוניים
עץ הדודו

עץ הדודו (sideroxylon grandiflorum, בעבר נודע בשם Calvaria major) הוא מין עץ מסדרת האברשאים, הקרוי על שם העוף הנכחד דודו והוא מין אנדמי למאוריציוס.

לפי מחקרו של סטנלי טמפל (1977), שהתפרסם בכתב-העת היוקרתי "סיינס", עמד הצמח להיעלם מן העולם ונותרו ממנו רק 13 פרטים, שכן העץ היה תלוי בהנבטה של זרעיו אחרי שעברו בקיבת דודו ונשחקו בה. מחקר מאוחר יותר העלה כי טמפל, אורניתולוג בהכשרתו, התעלם מנתונים וממחקרים בוטניים שסתרו את טענתו. התאוריה של טמפל, שהופצה ברבים, גם עמדה בסתירה לקיומם של עצי דודו שנבטו אחרי היכחדותו של העוף. הנטייה היום היא לייחס את הירידה במספר עצי הדודו, לשיעור של כמה מאות, לסיבות סביבתיות אחרות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפריקה: עצים
קטגוריה:אברשאים
קטגוריה:צמחים אנדמיים
מטען חבלה

מטען חבלה מאולתר
דוגמה למטען צינור עם הצתה אלקטרונית
רסס שיצרו מחבלים פלסטינים במהלך האינתיפאדה השנייה.]]
מטען חבלה שהטמין [[חזבאללה מוסווה כסלע]]
מטען חבלה או מטען נפץ (בשפה בלתי מקצועית: "פצצה") הוא מתקן הכולל חומר נפץ, נפץ-יזם ומערכת הפעלה אשר קיימת זיקה ביניהם ומטרתו היא גרימת נזק על ידי פיצוץ. השימוש במטען מתבצע בדרך כלל על ידי הנחתו ליד המטרה והפעלתו ברגע המתאים. מטעני החבלה השונים נבדלים זה מזה בחומרי הנפץ בהם הם משתמשים, במנגנון ההפעלה שלהם, בצורתם החיצונית, בגודלם, בעוצמתם וכן בייעודם.

כל מטען מכיל פצצה, אך לא כל פצצה היא מטען.

==סוגי מטעני חבלה==
* מטען גחון – מטען חבלה אשר תכלית ייעודו היא פגיעה בגחון (תחתית המרכב). מטען הגחון נועד לפגוע בכלי רכב כגון טנקים ורכב קרבי משוריין. מטען הגחון מנצל את היעדר המיגון בתחתית הרכב כדי לגרום לנזק מקסימלי. לעיתים קרובות מטעני גחון שוקלים עשרות ק"ג ולעיתים אף מאות ק"ג, במטרה להשמיד טנקי מערכה כבדים וממוגנים היטב.
* מטען חלול – חומר נפץ מעוצב בצורה קונית אשר מנצלת ומנתבת את עוצמת הפיצוץ הופכת את ציפוי הקונוס ה"ליינר" ליצירת "ג'ט" – סילון מתכת מותכת החודרת דרך השריון. נפוץ בעיקר כראש קרבי של רקטות וטילים נגד טנקים.
* מטען צד – מטען המוטמן בצד הדרך ונועד לפגוע בכלי רכב לא ממוגנים ונוסעיהם.
* מטען קלע – מטען חלול קעור היורה ליינר מתכת כקלע המסוגל לחדור מיגון קל. נועד לפגוע בכלי רכב, הן משוריינים והן לא. קיימים מטעני קלע הנבדלים זה מזה ביכולות החדירה.
* מטען רסס – מטען חבלה המכיל בנוסף לחומר נפץ גם רסס (shrapnel), כלומר: בליל עצמים קטנים וחדים (כגון ברגים, מסמרים, כדוריות מתכת, חצי מתכת) שמטרתם לפצוע קשה ואף להרוג בני אדם.
* מטען צינור – צינור מתכתי שממולא בחומר הודף פירוטכני עם אטימות משני הצדדים, כתוצאה מבעירת החומר בתוך הצינור לחץ גאזים עולה וגורם לקריעת המעטפת תוך יצירת פיצוץ והעפת המגופות.
* מלכודת פתאים – זהו מטען חבלה ממולכד מפני הזזה/משיכה וכו' המוסווה בתור עצם תמים שנועד לפגוע בבני אדם. מלכודות כאלה נפוצות בייחוד בלוחמה בשטח בנוי.
* חגורת נפץ – מטען חבלה, בדרך כלל עם רסס, המותקן על גבי וסט או תחתון (שנתפר במיוחד) ונישא על ידי מחבל מתאבד. מטרתו לגרום כמה שיותר נזק לבני אדם תוך הקרבת חיי המחבל.
* לבנת חבלה – מטען חבלה צבאי תקני שנועד לביצוע פעולות חבלה התקפית והריסות קטנות (פריצת דלת, השמדת פריטי אמל"ח או מטעני חבלה).
* מוקש – מטען חבלה צבאי תקני המיועד לפגוע בכלי רכב וחיילים של האויב. כיום השימוש במוקשים נגד אדם מוגבל על ידי אמנת ז'נבה.
* מטען חבלה מאולתר – מטען חבלה לא תקני. בדרך כלל בשימוש על ידי כוחות לא סדירים וארגוני טרור.
* דוגמאות ל"שמלות". קליפות פיברגלאס המדמות סלעים. ביצוע: "מה-טוב פתרונות המחשה"שמלה- מעטפת הסוואה להטמעת המטען בשטח. בדרך כלל מבוצע מפיברגלאס ומדמה באופן מושלם את שאר הסלעים באזור. 

== ראו גם ==
* חומר נפץ
* לבנת חבלה
* C-4
* דינמיט
* סילוק פצצות
* האמנה הבינלאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור

==קישורים חיצוניים==

* סמדר קרמפף, [https://web.archive.org/web/20120204082016/http://mazi.idf.il/6646-10144-HE/IGF.aspx אלתור טרור] – על מטעני חבלה מאולתרים של ארגוני הטרור ברצועת עזה, ביבשה גיליון 19, אתר זרוע היבשה

*
קטגוריה:תחמושת
קטגוריה:הנדסה צבאית
הגברת הראשונה

הגברת הראשונה (באנגלית: The First Lady) הוא כינוי הניתן לאשת ראש מדינה, כמו נשיא או מושל מדינה.

בארצות הברית הגברת הראשונה אינה בהכרח אשת הנשיא, אלא, במקרה שהנשיא אינו נשוי, מקובל שאחת מקרובותיו ממלאת את הפונקציה של הגברת הראשונה (מארחת וכו'). כך למשל בתקופת נשיאותו של נשיא ארצות הברית של ג'יימס ביוקנן, שהיה רווק, הייתה הארייט ליין אחייניתו "גברת ראשונה".

הראשונה בנשות נשיאי ארצות הברית שזכתה לתואר "הגברת הראשונה" הייתה דולי מדיסון בשנת 1849 בנאום שנישא בהלווייתה על ידי הנשיא זאכרי טיילור. ככל הנראה היה זה השימוש הראשון במונח זה.

התואר משמש, באופן לא רשמי, גם את נשות ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ונשיא צרפת.

==המושג בתחום התרבות==
בעקבות השימוש הפוליטי במונח, החל במהלך המאה ה-20 שימוש תרבותי במונח. שימוש זה החל בארצות הברית ובהדרגה נפוץ לשפות אחרות ומדינות אחרות.
כך לדוגמה הזמרת אלה פיצג'רלד זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של השיר" (First Lady of Song), אריתה פרנקלין זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של מוזיקת הנשמה" (First Lady of American Soul), והלן הייז זכתה לכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי".

בעקבות הדוגמה האמריקאית הפך הכינוי מקובל גם בישראל, ושושנה דמארי הפכה ל"גברת הראשונה של הזמר העברי", ומספר נשים זכו לתואר "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי": גילה אלמגור, זהרירה חריפאי, ליא קניג, חנה רובינא וחנה מרון.

==ראו גם==
* הגברת הראשונה של ארצות הברית
* בני זוג של מנהיגי מדינות

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:מונחים לנשים
פצצת עטלף

פצצת עטלף (באנגלית: Bat bomb) הוא כינוי להצעה שהועלתה בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, להשליך מעל האימפריה היפנית עטלפים הנושאים פצצות תבערה זעירות. שמו הרשמי של הפרויקט היה "מבצע אקס־ריי" (מבצע רנטגן) שהתנהל בראשותו של ד"ר לייטל ס' אדמס, רופא שיניים מפנסילבניה. הרעיון היה שהעטלפים ינוחו על בניינים ביפן העשויים בעיקר עץ ונייר, אז יפוצצו הפצצות בצעד שיגרום לדליקות רבות באזור. 
[[אשף מקסיקני]]
לצורך המשימה נבחר עטלף ממין מקסיקני שמשקלו היה 14 גרם. במהלך הפיתוח, שארך כשנתיים בין 1942 ל־1944, פותחה במיוחד פצצת תבערה זעירה שהכילה נפלם (בנזין וסבון נוזלי), במשקל 30 גרם, והוצעו כמה דרכים להפעלת הפצצה. בין השאר נבחנו מרכז בקרה חיצוני שיפעיל את הפצצות מהמטוס שישליך אותם, אפשרות שנפסלה משום שהצבא חשש מתלות שכזו; מרעום שיופעל על ידי תנועת כנפי העטלף, אפשרות שנפסלה בגלל רגישות המתקן; ומנגנון השהיה פנימי, מה שנבחר בסופו של דבר. המנגנון כלל חלל בו תיל פלדה שהחזיק את פתיל ההצתה, ומעט לפני שחרור העטלפים הוזרקה לחלל תמיסת נחושת כלורית, שהמיסה את הפלדה וגרמה להפעלת הפצצה. 

לבסוף התוכנית שנתקבלה הייתה לשמור את העטלפים בקירור שיגרום להם לשנת חורף, ולהטיל אותם ממטוסים במארזים שיוצנחו וייפתחו בזמן ירידתם. בזמן זה העטלפים היו אמורים להתעורר ולעוף החוצה ולנסות למצוא מחסה בבתים, ותוך כדי כך להבעיר אותם.
תיעוד השריפות במסגרת הניסוי 1942
הוכחה ליעילותה של הפצצה התקבלה כשקבוצת עטלפים מחומשת הצליחה לברוח מהבסיס בקרלסבאד שבניו מקסיקו, והציתה שרפות רבות באזור. בעקבות תקרית זו הוחזר הפרויקט לשיפור וחשיבה מחודשת, מאחר שהוחלט שיש לעשותו לבטיחותי יותר.
בניסוי שחל ב־15 בדצמבר 1943 הפרויקט נחל הצלחה מרשימה והצליח להעלות באש כפר דמה שנבנה לצורך הניסוי.

עלותו של הפרויקט נעה בין 2 ל־4 מיליון דולר, סכום שנחשב גבוה באותה התקופה.

בשנת 1944, עקב הצלחתו של פרויקט מנהטן (פיתוח פצצת האטום), שנחשב לדרך יעילה יותר להבאת קץ המלחמה, בוטל פרויקט פצצת העטלף. המטוסים שיועדו לנשיאת העטלפים, מפציצי B-29, הוסבו לנשיאת פצצות האטום.

הספר "Sunwing" של קנת' אופל קיבל את השראתו מתקרית זו.

==ראו גם==
* פצצת כדור פורח
* עכברוש נפץ

==לקריאה נוספת==
* Bat Bomb: World War II's Other Secret Weapon, ג'ק קופר, 

==קישורים חיצוניים==
* אורי קציר, [http://www.aplaton.co.il/story_196 עטלפי האש], אפלטון

קטגוריה:נשק במלחמת העולם השנייה
עטלף
קטגוריה:עטלפים בתרבות
קטגוריה:בעלי חיים בשירות צבאי ומשטרתי
קטגוריה:נשק תבערה
קטגוריה:ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
פרויקט יונה

פרויקט יונה היה פיתוח נסיוני של נשק מונחה מנוהג על ידי יונים שהגה הביהביוריסט פרדריק סקינר בעת מלחמת העולם השנייה. פרויקט יונה היה הפיתוח הראשון בעולם של נשק מונחה מסוג שגר ושכח.

== היסטוריה ==
בשנת 1941, עוד לפני הצטרפות ארצות הברית למלחמה, הקים הממשל האמריקאי תוכנית מחקר בשם דראגון שמטרתה פיתוח פצצה דואה שתוטל ממטוסי PB4Y פריווטיר ממרחק רב לעבר צוללות או אוניות אויב, ותטביען בעזרת מטען חומר נפץ או שחרור פצצת עומק.
הדגמים הראשונים של הפצצה כונו Pelican ופיתוחיהם המאוחרים כונו Bat. מספר שיטות הנחיה נוסו בפרויקט, ביניהן גם הנחיה בעזרת יונים.

עוד בראשית שנות ה-40 הציע הפסיכולוג פרדריק סקינר, לאור מחקריו בתחום הביהביוריזם, לעשות שימוש בבעלי חיים להנחיית פצצות. למרות ספקנות רבה, הסכימה בשנת 1943 ועדת מחקר ההגנה הלאומית לממן את המחקר בסך של $25,000 ולהתאימו לפרויקט Pelican.

מערכת הביות שפיתח סקינר הייתה מורכבת מעדשה בחזית הפצצה שממנה הוקרנה תמונה אל מסכים הנמצאים בשלושה תאים בליבה של הפצצה, בהם צופות שלוש יונים שאומנו בהתניה אופרנטית לזהות את המטרה (בדרך כלל ספינה) ולנקר אותה.

כל זמן שהניקור היה במרכז המסך, הפצצה המשיכה לדאות בקו ישר, אך ניקורים שלא במרכז גרמו למסך לנטות ולהעביר למערכת הבקרה פקודת ניהוג. מערכת הבקרה ניווטה את הפצצה לפי ממוצע שערכה בין ניקוריהן של שלוש היונים. מבדיקה שנערכה על תגובת היונים לסוג המזון שניתן להן, התברר כי התוצאות הטובות ביותר היו בעת הזנה בגרעיני קנבוס.

המערכת נבחנה בהצלחה בסימולציות על הקרקע וסקינר שאף להתקינה בפצצות Pelican ולהתחיל בניסויי טיסה, אולם התקשה לשכנע את הממסד הצבאי ברצינות הפרויקט. בו בזמן, פיתוח טכנולוגיית המכ"ם איפשר את פיתוחו של ראש ביות מכ"מי פאסיבי שהותקן בפצצה, ולבסוף בשנת 1944 פרויקט יונה בוטל. היונים המאומנות לאתר ולהטביע ספינות אויב הועברו לחיות בגינת ביתו של סקינר כחיות מחמד.

בשנת 1948 גילה הצי האמריקאי את ממצאי פרויקט יונה, ופתח תוכנית בשם Orcon (ראשי תיבות של "בקרה אורגנית") לבדיקת היתכנות נוספת של הרעיון. פרויקט זה הוכיח בשנית שיונים יכולות לנווט פצצות וטילים, אולם דעתן מוסחת בקלות מעננים או גלים. פרויקט זה נסגר בשנת 1953.

בהרצאות שנשא בשנים מאוחרות יותר ייחס סקינר את פיתוח רעיון תיבת סקינר לתוצאות מחקריו בפרויקט יונה.

==ראו גם==
* פצצת כדור פורח
* קליע חכם
* פצצת עטלף
* חולדת נפץ

==לקריאה נוספת==
* ב. פ. סקינר: Cumulative Record () מתאר את הפרויקט.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.designation-systems.net/dusrm/app1/swod.html#_SWOD7 מידע על פרויקט Pelican]
* [https://web.archive.org/web/20070705114438/https://www.nasm.si.edu/research/dsh/artifacts/RM-bat.htm תולדות הפרויקט באתר המכון הסמיתסוניאני]
* [https://web.archive.org/web/20070930181106/http://www.historynet.com/air_sea/flight_technology/3034151.html?page=3&c=y תיאור מפורט מאוד של ניסוייו של סקינר]
* [http://www.cs.utah.edu/~regehr/research/pelican.html מאמר מהמכון למדעי המחשב באוניברסיטת יוטה]
* [http://www.ibe.unesco.org/publications/ThinkersPdf/skinnere.PDF אזכור של הפרויקט במאמר אודות סקינר]
* [http://www.damninteresting.com/?p=403 פרויקט יונה ועוד]

קטגוריה:נשק במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בעלי חיים בשירות צבאי ומשטרתי