Sign o' the Times

Sign o' the Times (מסוגנן תכופות כ־Sign "☮︎" the Times, ובעברית: סימני הזמן) הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי האמריקאי פרינס. הוא יצא לאור כאלבום כפול ב־30 במרץ 1987 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס" ו. היה זה האלבום הראשון שהוציא פרינס מאז פירק את להקתו, . השירים הוקלטו בעיקרם ב־1986 ותחילת 1987 ויועדו לשלושה אלבומים שבסופו של דבר נגנזו: , האלבום שתוכנן לצאת בשם העט והאלטר אגו של פרינס באותן שנים , והאלבום המשולש (שבחלקו הגדול התבסס על שני האלבומים לעיל) . פרינס נאלץ להתפשר עם חברת התקליטים, שסירבה להוציא לאור אלבום משולש, וקיצץ מן האחרון חומר. התוצאה הייתה האלבום הכפול Sign o' the Times, שהקיף מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, ובכללם פאנק, מוזיקת נשמה, פופ פסיכדלי, סינת'פופ, ג'אז, אלקטרו ורוק.

כמו ברבים מאלבומי שנות ה־80 של פרינס, גם ב־"Sign o' the Times" נעשה שימוש נרחב, במרבית השירים, במכונת תופים מסוג . נוסף על כך, שירים רבים כוללים תזמור מינימלי ושימוש בדוגם צלילים (החדשני ביותר באותה העת) מסוג . ארבעה מבין השירים הבולטים של האלבום, "Housequake", "Strange Relationship", "U Got the Look" ו־"If I Was Your Girlfriend", כוללים עיוותי קול כתוצאה מהסטה בגובה קול הזמרה לקול גבוה יותר — הקול של "Camille".

הוצאת האלבום לוותה בהוצאת , שזכה לביקורות חיוביות. שני הסינגלים הראשונים מבין ארבעת הסינגלים כוללים תכנים של מודעות חברתית. האלבום הגיע למקום השישי במצעד בילבורד 200 והוסמך למעמד אלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ארבעה חודשים לאחר יציאתו לאור. הסינגלים "Sign o' the Times", "U Got the Look" ו־"I Could Never Take the Place of Your Man" הגיעו כולם ל"עשרת הגדולים" בבילבורד הוט 100. בעקבות מותו של פרינס ב־2016, האלבום נכנס מחדש לבילבורד 200 במקום ה־20.

אף על פי שלא הצליח מבחינה מסחרית כמו "Purple Rain", "Sign o' the Times" קיבל את הביקורות הטובות ביותר מבין אלבומיו של פרינס. הוא דורג בכמה פרסומים תקשורתיים כאחד מהאלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. מיכלאנג'לו מאתוס, מבקר "רולינג סטון", תיאר אותו במילים . "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־45 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שפרסם ב־2020, לאחר שהיה מדורג במקום ה־93 ברשימה המקורית שפרסם המגזין (ב־2003). האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה־30, והסינגל "U Got the Look" היה מועמד לשני פרסים באותו טקס. ב־2017, האלבום הוכנס ל.

== רקע ==
בטרם פירוק "הרבולושן" באוקטובר 1986, עבד פרינס על אלבום שהוקלט עם הלהקה, , שנכללו בו כמה רצועות עם תרומות ושירה מובילה של (חברות "הרבולושן"). הוצאת האלבום בוטלה לאחר פירוק הלהקה. אלבום נוסף, שהוקלט לאחר פירוק הלהקה, תוכנן לצאת בשם העט והאלטר אגו של פרינס באותה תקופה . גובה קול הזמרה ב־"Camille" מוסט לקול גבוה יותר כדי להסוות את קולו של פרינס לקול אחר, נשי אנדרוגיני. פרינס תכנן להוציא לאור את "קמיל" בלי לחשוף את זהותו האמיתית. לבסוף הוא משך את ידו מהפרויקט כמה שבועות לפני יציאתו המתוכננת לאור. פרינס שילב חומר משני האלבומים הגנוזים, "Dream Factory" ו־"Camille", יחד עם עוד שירים חדשים, לאלבום משולש שתכנן להוציא בשם , אך חברת התקליטים סירבה להוציא לאור אלבום משולש ודרשה ממנו לקצץ חומר לשם הוצאת אלבום כפול. פרינס חתך שבע רצועות והוסיף אחת חדשה: השיר "U Got the Look", החליף את רצועת הנושא וערך את ההתאמות הנדרשות. התוצאה הייתה "Sign o' the Times".

באמצע שנות ה־80 (ומעבר) פרינס היה נתון בתקופה פורייה ואינטנסיבית ביותר. לא זו בלבד שהוא כתב שירים לאלבומי האולפן שלו (וכהרגלו – הרבה מעבר למה שנכנס לאלבום. ראו מהדורת הסופר דלוקס ב"רשימת השירים"), הוא גם ליווה כמה מהם בסרטים, פיקח על הבנייה של קומפלקס האולפנים (והבית שלו) "פייזלי פארק" , הציע חומר למוזיקאים שהעריץ, בהם מיילס דייוויס, ג'וני מיטשל ובוני רייט, עבד על אלבום לאלטר אגו שלו "Camille", עסק בכתיבה והפקה ללהקות שהקים בפרויקטים הצדדיים שלו, בהם ו־"The Family" ועבד על כמה פרויקטים נוספים שלא יצאו לאור. סוזנה מלווין (זמרת וארוסתו לשעבר) סיפרה: פרינס סיפר: 

== ההקלטות ==
כברבים מאלבומי שנות ה־80 של פרינס, גם ב־"Sign o' the Times" נעשה שימוש נרחב במכונת תופים מסוג , במרבית השירים. נוסף על כך, שירים רבים מן האלבום (כדוגמת "If I Was Your Girlfriend") כוללים תזמור מינימלי ושימוש בדוגם צלילים (החדשני ביותר באותה העת) . בשונה מרבים מהמוזיקאים בני תקופתו, פרינס השתמש בצלילים המובנים שב־Fairlight כדי ליצור את רצועת הנושא.

בדרך כלל ההקלטות באולפן הקלטות נעשות בחדר המיועד לכך – חדר ההקלטה – המופרד מחדר השליטה (ה"קונטרול") על ידי חלון או דלת אקוסטיים. פרינס, לעומת זאת, היה ידוע בהקלטת חלק הזמרה דווקא בחדר השליטה – חדר שבו נמצא בדרך כלל איש הסאונד. אשת הסאונד באותה תקופה הייתה סוזן רוג'רס, וכשפרינס רצה להקליט שם את הזמרה, הוא ביקש ממנה לצאת. בפעמים הנדירות שהיא נשארה שם, הוא הפנה לה את הגב כשהקליט. רוג'רס נזכרת: 

פרינס הקליט את הזמרה עם אוזניות. הוא השתמש באותה תקופה בדרך כלל במיקרופון דינמי 441 (בהמלצתה של סטיבי ניקס).

שירי האלבום הוקלטו בין מרץ 1986 לינואר 1987, למעט שני שירים, שגרסאות ראשוניות שלהם הוקלטו מוקדם יותר: "I Could Never Take the Place of Your Man" הוקלט ב־1979, ו־"Strange Relationship" הוקלט ב־1983. פרינס השקיע עבודה נוספת בשני השירים בכוונה לשבצם ב־". וונדי מלווין וליסה קולמן (הידועות כצמד ) סייעו בעבודה על השיר הראשון. לאחר שהפרויקט "Dream Factory" בוטל, עקב פירוק ה"רבולושן" (על רקע מחלוקת עם וונדי וליסה לגבי צירוף חברים חדשים ללהקה), פרינס השקיע עבודה נוספת ב־"Strange Relationship" לשם שיבוצו ב־ (שכאמור גם יציאתו בוטלה).

ארבעה מהשירים הבולטים שבאלבום, "Housequake", "Strange Relationship", "U Got the Look" ו־"If I Was Your Girlfriend" כוללים הסטה בגובה הקול של הזמרה לקול גבוה יותר — הקול של "Camille", האלטר אגו של פרינס באותה תקופה. השירים למעט "U Got the Look" יועדו לאלבום "Camille", אף שגם שיר זה הוקלט באותו אופן. רוג'רס סיפרה על הקלטת הקול של "קמיל": 

גרעין ההשראה לשיר "The Ballad of Dorothy Parker" הגיע מחלום שחלם פרינס. השיר היה השיר הראשון שהוקלט באולפן הביתי שהקים פרינס בביתו שבצ'נהאסן, מינסוטה. אף על פי ששולחן המיקסינג באולפן לא הותקן באופן מלא – הסאונדמנית סוזן רוג'רס עדיין ערכה בדיקות – פרינס רצה לשמר את ההשראה ולהקליט באופן מיידי. התוצאה הייתה צליל "עמום", בלשונו של פרינס (מאוחר יותר במהלך היום התגלה שהייתה תקלה באספקת החשמל לקונסולה). עם זאת, ואף על פי שהסאונד הייחודי של השיר הושג באופן לא מתוכנן, לדעת רוג'רס הוא דווקא משרת היטב את "מצב החלום התת-מימי" (בשיר מתוארת רחצה באמבטיה) שפרינס ניסה לתאר בשיר. עוד אמרה רוג'רס שבשביל פרינס, הדקויות של ההבדלים באיכות הצליל היו "משניות לקסם שבביצוע מסוים".

גם בהקלטת השיר "Forever in My Life" חלה טעות שנשארה בגרסה הסופית: זִמרת הליווי נשמעת לפני הזמרה המובילה. אף על פי שהדבר נעשה בטעות, פרינס אהב את התוצאה והשאיר את הגרסה באלבום (השיר עוסק ביחסיו עם סוזנה מלווין, שהייתה ארוסתו באותה תקופה. כמה שירים נוספים באלבום עוסקים ביחסיו עם מלווין).

אף על פי שנשמעו טענות על כך שהאלבום לא מלוטש כקודמיו, פרינס ציין שהוא וחברת התקליטים שלו הוציאו על "Sign o' the Times" "יותר זמן וכסף" מאשר על כל דבר אחר שהוא עשה אי פעם, והוסיף ש"[הרבה] יותר עבודה הושקעה בו" (רוג'רס סיפרה שפרינס השקיע הרבה מחשבה גם בקביעת סדר השירים באלבומיו: ).

== מוזיקה וכתיבה ==
"Sign o' the Times" מקיף מגוון רחב של סגנונות. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שפרינס עושה שימוש בערכה של סוגות – מאלקטרו־פאנק בסיסי וסול עדין לפסודו פופ פסיכדלי והארד רוק חורק, עם נגיעות גוספל, בלוז ופולק על הדרך. באותו אופן, הסופר וחוקר פרינס בן גרינמן כתב: "R&B פוליטי מפחיד, פופ פסיכדלי קולני, פאנק שלדי משקשק עצמות, ו"פוקט סול" כל כך עדין ומגוון עד שכמעט אפשר לקרוא לזה פולק". לדברי עיתונאי המוזיקה , יותר מכל דבר אחר האלבום הוא פשיטה של פרינס על מוזיקת נשמה. לעומתו, הסופר והמלחין פול גרימסטד ראה באלבום דוגמה ל. יוזימה פיליפ כתב ב"האובזרבר": "אני חושב שהאלבומים שלפני כן היו אלבומי פופ ומוזיקה ניסיונית ברמה הגבוהה ביותר, אבל 'Sign' היה האלבום שבו הוא הראה שהוא שם לב לרצינות שבעולם, תוך שהוא משקף את זה בצליל ובמצב הרוח – שהחיים לא היו רק מסיבה". עוד כתב, שהשימוש שנעשה לאורך האלבום במכונת תופים הוא דוגמה ל"מוזיקת רוק אותנטית שנעשית עם מחשבים". העיתונאי ג'ון ברים כתב ב שהאלבום הוא "שילוב מושלם בין הכל" – כל מה שהאמן חקר באופן מסוגנן עד אז – כולל "פאנק מלוטש, פופ קליט, רוק המנוני ובלדות רגישות".

, כתב MTV News, כתב שבאלבום יש מסרים פוליטיים ושמסרים אלה .

== הצלחה והוצאה לאור ==
אף על פי שבעיני מבקרי המוזיקה "Sign o' the Times" נחשב כאחד מאלבומיו הטובים ביותר של פרינס, מבחינה מסחרית הוא לא הצליח כשלושת האלבומים שקדמו לו. פרינס לא ערך סיבוב הופעות לאלבום בארצות הברית. הוא גם ביטל הופעות בבריטניה (כלומר סיבוב ההופעות הגיע רק למיינלנד של אירופה). יתר על כן, ב־1987, שנת יציאת האלבום, יצאו לאור גם מספר נכבד של קלאסיקות מצליחות בהן "Bad" של מייקל ג'קסון, "Faith" של ג'ורג' מייקל, "Who's That Girl" של מדונה, "The Joshua Tree" של U2 ו־"Hysteria" של דף לפרד. "Sign o' the Times" הגיע למקום השישי בבילבורד 200 והגיע לטופ 10 בבריטניה, צרפת, אוסטריה, איטליה, נורווגיה, שוודיה וניו זילנד וכן הגיע למקום הראשון בשווייץ. שלושה מבין ארבעת הסינגלים הגיעו לטופ 10 בבילבורד הוט 100: "Sign o' the Times" הגיע למקום השלישי, "U Got the Look" הגיע למקום השני, ו־"I Could Never Take the Place of Your Man" הגיע למקום העשירי. האלבום נכנס למצעד בילבורד 200 מחדש בעקבות מות פרינס ב־2016 והגיע למקום ה־20.

=== ההנפקות מחדש: מהדורות העריכה הדיגיטלית המחודשת (רימסטרד), דלוקס וסופר דלוקס ===
האלבום הונפק מחדש במהדורות עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרד), דלוקס וסופר דלוקס, ב־25 בספטמבר 2020. מהדורת הסופר דלוקס כוללת תשעה תקליטורים עם עריכה דיגיטלית מחודשת של האלבום המקורי, כל 13 הסינגלים, המקסי סינגלים והצדדי הב', 45 רצועות שלא פורסמו בעבר ושתי הקלטות מהופעות חיות שנערכו בסיבוב ההופעות של האלבום, : הקלטת אודיו מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד והקלטת וידאו של הופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. נוסף לכך, יצא לאור מארז סינגלים "7 במהדורה מוגבלת של 1987 יחידות. המארז כלל אודיו ערוך דיגיטלית מחדש (remastered) של ארבעת הסינגלים "7 שיצאו לאור ב־1987, שני סינגלים פרומו בהוצאה רשמית של "וורנר רקורדס" וכן, לראשונה, הוצאה של סינגל "7 הכולל שתי גרסאות לרצועה שלא פורסמה בעבר "Witness 4 The Prosecution".

== העטיפה ==
הצלם ג'ף כץ צילם את כל הצילומים המופיעים באלבום, בקידום האלבום ובחוברת סיבוב ההופעות.

כץ הוזמן לערוך את הצילומים במיניאפוליס, במחסן שהוסב לאולפן הקלטות ושימש את פרינס לחזרות ולהקלטות. כשכץ הגיע, היו רק תופים במקום. פרינס שלח אנשים לביתו שבפייזלי פארק כדי להביא חפצים שישמשו תפאורה לצילום, אך כץ ציין שעדיין חסר רקע. מכיוון שהיה זה יום ראשון, וכפי שכץ סיפר – "במיניאפוליס הכל סגור ביום ראשון", קארן קרטינגר, מנהלת המשרד, הציעה לשלוח משאית ל"תיאטרון עם ארוחה" הסמוך כדי לבדוק האם יש בו רקע מתאים. הצוות חזר עם הרקע ל"ברנשים וחתיכות", שהוצג אז בתיאטרון, ורקע זה שימש לצילומי האלבום. המעצבת לאורה ליפומה התמקדה באותו רקע (מ"מברנשים וחתיכות") לשם עיצוב העטיפה האחורית.

== ביקורת והכרה תקשורתית וציבורית ==
"Sign o' the Times" היה לאלבום שזכה לשבחי הביקורת יותר מכל אלבום אחר של פרינס. בארט בול, מבקר מגזין , כתב שהקשר הרופף בין השירים הוא "גאוני" יותר מאשר ותרני, ושאף על פי שאין בו שירים פורצי דרך כדוגמת "Girls & Boys" ושהוא נשמע כמו השמטות, . דון מקליז מ"שיקגו סאן-טיימס" כתב שזה . רוברט קריסטיגו, מבקר "וילג' ווייס", כתב שאף שהאלבום אינו "פריצת דרך רשמית", הרי ש מוכיח את כישרונו . בייחוד הוא התפעל מ ומהזמרה הרב־ערוצית, שגורמים לסטיבי וונדר ושמביעים .

"Sign o' the Times" היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה־30, והסינגל "U Got the Look" היה מועמד לשני פרסים: פרס גראמי לביצוע ה־R&B הקולי הטוב ביותר על ידי צמד או קבוצה ופרס גראמי לשיר הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר. הוא נבחר לאלבום הטוב ביותר של 1987 במשאל המבקרים השנתי של "וילג' ווייס". לדברי רוברט קריסטיגו, יוזם ומארגן המשאל, האלבום היה "בקלות המנצח הגדול ביותר" בתולדות המשאל . רצועת הנושא, "Sign o' the Times", נבחרה כסינגל הטוב ביותר של 1987 באותו משאל, והסינגלים "I Could Never Take the Place of Your Man" ו־"U Got the Look" דורגו גם הם בעשירייה הראשונה. האלבום דורג שני מבין "אלבומי השנה" של 1987 במשאל מבקרי NME, ורצועת הנושא דורגה ראשונה מבין השירים. בריאיון שנערך בדצמבר 1989, ציין רוברט סמית' מהקיור את "Sign o' the Times" כאחד מהדברים הטובים ביותר בשנות ה־80.

=== ביקורת והכרה תקשורתית רטרוספקטיביות ===

בעשורים שחלפו, "Sign o' the Times" נחשב על ידי מבקרים רבים לטוב מבין אלבומיו של פרינס. לדברי העיתונאית קריסטן פיסצ'יק, . ג'ון מקי מ־BBC News כתב בביקורת רטרוספקטיבית, שהאלבום הוא , ו. המבקר סימון פרייס ראה בו את האלבום הטוב ביותר של פרינס. כך גם מאתוס מיכלאנג'לו, שכתב ב (2004): . מיכלאנג'לו כתב גם שהוא .

פול גרימסטד כתב ב ש. דריל איסלה, מבקר BBC Music, השווה גם הוא את האלבום ל"אלבום הלבן" של "הביטלס", בכותבו ש. הוא אף החשיב את תקופת "Sign o' the Times" של פרינס כאחת התקופות הגדולות של המוזיקה הפופולרית: . קית' האריס מ תיאר את "Sign o' the Times" כ והעיר שהוא (פרינס) . אריק הנדרסון ממגזין סלנט תיאר אותו במילים . גם קנת' פטרידג' מ"בילבורד" ראה באלבום וככזה שהפריך את התיאוריה שפרינס נזקק ללהקת " כדי "להשגיח עליו". נלסון ג'ורג' מ"פיצ'פורק" החשיב את "Sign o' the Times" לפסגת הקריירה של פרינס. הוא כתב שאף על פי שחלק מההפקה נשמע מיושן, . הוא סיכם שהעוצמה חסרת המנוח של האלבום מצילה אותו מלהיות נוסחתי או שבע רצון מעצמו: .
סטיבן דיוזנר ממגזין כתב שזהו אחד מאלבומיו הטובים ביותר של פרינס, ושניתן לטעון לגביו שהוא השאפתני ביותר והאישי ביותר.

"Sign o' the Times" נכלל תכופות בפרסומים ומשאלים של האלבומים הטובים בכל הזמנים. על פי האתר , המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלו (דירוגי קוראים לא נכללים), האלבום מדורג במקום ה־30 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" (כלומר המדורגים במיקום גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח) בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית, במקום הרביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1987.

מגזין NME דירג את האלבום במקום ה־16 ברשימת 100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שלו. מגזין דירג אותו במקום השלישי ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים, וערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־35 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים שלו. המגזין ההולנדי "Nieuwe Revu" דירג אותו במקום השמיני ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. "הטיימס" דירג אותו במקום ה־29 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. הוא דורג במקום ה־19 במהדורה השלישית (2000) של הספר "All Time Top 1000 Albums" מאת המחבר קולין לרקין . מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־93 ברשימה המקורית (מ־2003) של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. ברשימה המעודכנת מ־2020, דירוגו התקדם למקום ה־45. מגזין דירג אותו במקום ה־12 ברשימת 40 האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2006. מגזין סלנט דירג אותו במקום ה־11 ברשימת האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2012, תוך שהוא מתאר אותו במילים . האלבום נכנס ל ב־2017.

== רשימת השירים ==

=== מהדורות הרימסטרד, דלוקס וסופר דלוקס ===
מהדורת הרימסטרד כוללת רימסטר – עריכה דיגיטלית מחודשת – של האלבום המקורי (שני תקליטורים). מהדורת הדלוקס כוללת את שני התקליטורים של האלבום המקורי שעבר רימסטר ותקליטור שלישי הכולל את כל המיקסים של הסינגלים, מקסי סינגלים והבי סיידים. מהדורת הסופר דלוקס כוללת (בנוסף לשלושת התקליטורים המוזכרים לעיל) שישה תקליטורים נוספים: שלושה מהם כוללים 45 רצועות של הקלטות אולפן שלא פורסמו קודם לכן, שניים כוללים הקלטות חיות מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום, . התקליטור הנוסף הוא DVD של הקלטת וידאו מהופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. הופעה זו, (שפורסמה כבוטלג עד להוצאה זו), הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות "Sign o' the Times Tour", והיא גם ההופעה היחידה שבה פרינס הופיע על הבמה עם מיילס דייוויס. המהדורות יצאו גם בפורמט ויניל: כמארזים של שני תקליטי ויניל, שני תקליטי ויניל אפרסק, ארבעה תקליטים, ו־13 תקליטים + DVD. הם זמינים כולם בשירותי ההורדה הדיגיטלית והסטרימינג, למעט הווידאו מההופעה בפייזלי פארק, שזמין ב־DVD פיזי בלבד. מהדורת הסופר דלוקס כוללת גם ספר הכולל שירים מפורסמים של פרינס, כתובים בכתב ידו, ותמונות שלו, אותן צילם ג'ף כץ, שהיה הצלם העיקרי של פרינס מאמצע שנות ה־80 עד לתחילת שנות ה־90. כשמהדורת הסופר דלוקס יצאה לאור ב־25 בספטמבר 2020, פיצ'פורק דירג אותה בציון 10/10 וכינה אותה "ההנפקה המחודשת החדשה הטובה ביותר".

== משתתפים ==
המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר Discogs.
* פרינס – זמרה, כלים שונים
* – סיטאר , חליל מעץ (12), קלידים (15), קולות רקע (7, 15)
* – גיטרה וקולות רקע (7), תוף מרים ותופי קונגה (12, 15)
* – תופים (10), כלי הקשה (10, 15), ראפ (15)
* – קלידים (15)
* – גיטרה (15)
* מארק בראון – גיטרה בס (15)
* — תופים (15)
* — סקסופון (3, 7, 8, 15, 16)
* — חצוצרה (3, 7, 15, 16)
* סוזנה מלווין – זמרה (15), זמרת רקע (2, 4, 6)
* – זמרה (15)
* גרג ברוקס – קולות רקע (15)
* וואלי סאפורד– קולות רקע (15)
* ג'רום בנטון – קולות רקע (15)
* שינה איסטון – אמנית תורמת
* – עיבודים תזמורתיים

הקהל ב־"It's Gonna Be a Beautiful Night" (15) הוקלט במהלך הופעה חיה של פרינס והרבולושן בפריז ב־25 באוגוסט 1986, כחלק מסיבוב ההופעות , והקרדיט לו נתון ל"6,000 פריזאים נפלאים". עם זאת, הזמרה, הראפ של שילה אי והאוברדאבס הכליים הוקלטו באולפני "סאנסט סאונד" ב־22 בנובמבר.

=== הפקה ===
* פרינס – הפקה, טכנאות קול, עיבוד, הלחנה, ביצוע
* — מאסטרינג
* – טכנאית קול
* קוק ג'ונסון – טכנאי קול
* ג'ף כץ – צילום
* לאורה ליפומה – ארט דיירקטור
* קוואלו, ראפלו ופרגנולי – ניהול

== מצעדים ==
=== מצעדים שבועיים ===

* האלבום צעד מחדש לאחר מות פרינס ב־2016, ועם צאת המהדורות המחודשות ב־2020.

=== מצעדי סוף שנה ===

=== סינגלים ===
* מיקומי שיא בבילבורד ובמצעד הסינגלים הבריטי.
{| class="wikitable"
|+
!סינגל
!מצעד
!מיקום שיא
|-
| rowspan="3"| Sign o' the Times
|בילבורד הוט 100
|3
|-
|מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ
|1
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|10
|-
| rowspan="3" |If I Was Your Girlfriend
|בילבורד הוט 100
|67
|-
|מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ
|12
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|20
|-
| rowspan="3" |U Got the Look
|בילבורד הוט 100
|2
|-
|מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ
|11
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|11
|-
| rowspan="3" | I Could Never Take the Place of Your Man
|בילבורד הוט 100
|10
|-
|מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ
|14
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|29
|}
הערות
* "Hot Thing" יצא כסינגל פרומו.
* למעט רצועת הנושא, כל הווידאו קליפים של הסינגלים הם הסצנות המוצגות בסרט ההופעה. אמנם הקליפ של "U Got the Look" צולם בנפרד. לאחר זמן קצר "Sign o' the Times" בוצע חי בפרסי הווידאו קליפים של MTV, והקליפ אף הגיע ל־, כלומר לכל הסינגלים יש ווידאו קליפים שצולמו במועדון או בהופעה.

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable"
|+
!מדינה
!הסמכה
!יחידות מאושרות / מכירות
|-
|אוסטרליה (ARIA)
|זהב
|35,000^
|-
|איטליה
| -
|70,000
|-
|ארצות הברית (RIAA)
|פלטינה
|1,000,000^
|-
|בריטניה (BPI)
|פלטינה
|300,000^
|-
| גרמניה (BVMI)
|זהב
|250,000^
|-
| הולנד (NVPI)
| פלטינה
| 100,000^
|-
| ניו זילנד (RMNZ)
| זהב
| 7,500^
|-
| צרפת (SNEP)
| זהב ×2
|280,500*
|-
| שווייץ (IFPI)
| זהב
|25,000^
|-
| colspan="3" |^אומדן היחידות המופצות מתבסס על הסמכת האלבום בלבד
|}

== לקריאה נוספת ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1987
קטגוריה:אלבומי פרינס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פלטינה
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס