OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אבישי שטרית

אבישי שטרית (נולד ב-כ"ה בניסן ה'תשל"ח, 2 במאי 1978 בירושלים) הוא שחקן, מדבב, כוכב ילדים ובובנאי.

==ביוגרפיה==
שטרית נולד בשכונת קריית מנחם בירושלים, השני מבין שישה אחים. אביו עבד בתעשייה האווירית לישראל ואמו בתעשייה הצבאית. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו להתגורר בקריית ארבע, שם גדל. כשהיה בן שבע וחצי נפטר אחיו הבכור בטביעה בבריכה. למד בישיבה תיכונית קריית ארבע וישיבת ניר קריית ארבע ושירת בחיל התותחנים במסגרת הסדר. כשהיה בן 17 עברה משפחתו לאלון שבות. למד חינוך ושימש כמורה במשך שלוש שנים.

לאחר מכן עבר לתחום המשחק והחל להופיע במעון ובמגרון, היישוב שבו הוא התגורר, ובהמשך ביישובים נוספים במועצה אזורית מטה בנימין עם שעת סיפור יצירתית. לצד זאת, התפרנס מעבודות תחזוקה וחשמלאות, והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של תיאטרון אספקלריא.

===קריירת משחק===
אבישי כותב טור אישי בעיתון הילדים "אותיות וילדים".

אבישי מפעיל בובת תרנגול הודו בשם "פולקע" בתוכניות הסדרה "אסי טוביה וחברים", את בובת הילד שאלתיאל בתוכנית "סיפורי לילה טוב" ואת בובת הגדי "חדגא" ב"עלילות ארץ גושן", שלושתם בערוץ מאיר לילדים. הוא מפעיל גם בובת הילד צור בסדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" שמשודרת בערוץ "הידברות".

שטרית מגלם גם את הדמויות של מלאכי השוטר וניסים איש התחזוקה של בית הספר בסדרה אסי טוביה וחברים, ותוכניות נוספות בערוץ מאיר לילדים.

השתתף לצד אסי צובל בהצגה "אסי, פולקע ומטה הקסמים" - הצגה בנושא ערך החברות. ב-2012 שיחק במחזמר "מערת החכמולוגים". ב-2013 שיחק במחזמר "שומר הסיפורים". ב-2014 שיחק במחזמר "שבט אחים". ב-2015 שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש". ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. ב-2017 שיחק במחזמר "אמריכאן". ב-2023 שיחק ברצים למשנה.

===קריירת דיבוב===
ב-2008 השתתף בדיבוב הסדרה "כאוטיק" ששודרה בערוץ הילדים. בין השנים 2009–2011 דיבב את ג'ק אטלס בסדרת הטלוויזיה "יו-גי-הו! - המימד החמישי".

בנוסף הוא מדובב את כל הדמויות בסדרה "פרשיהו" בערוץ מאיר לילדים.

==חיים אישיים ==
אבישי נשוי לאפרת ואב לארבעה. מתגורר במעלה מכמש.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* רענן זיו, [http://www.shoresh.org.il/spages/articles/small%20but%20big-%20avishay%20shitrit.htm קטן אבל גדול - כשאבישי שטרית בסביבה], 11 באוקטובר 2011 (י"ג חשוון התשע"ב)
* אוה הכימיאן, [http://www.hidabroot.org/ARDetail.asp?BlogID=113871 "הרגשתי שהנפש שלי כלואה"], ראיון באתר "הידברות", ספטמבר 2012
* , 19 במאי 2013
* [http://www.hidabroot.org/ARDetail.asp?BlogID=115829 אבישי שטרית: שאלון יהדות+], ראיון באתר "הידברות", נובמבר 2013
* שירה כהן, [http://www.hidabroot.org/he/article/92549 אבישי שטרית, השרת שהפך לכוכב ילדים: "ידעתי שזה היעוד שלי"], ראיון באתר "הידברות", 18 בדצמבר 2014
* מיכל אריאלי, [https://www.hidabroot.org/article/223185 אבישי שטרית: "כשהתבקשתי להפעיל את הבובה של צור, פשוט לא הצלחתי"], ראיון באתר "הידברות", 18 ביולי 2017 (כ"ד תמוז ה'תשע"ז)
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בובנאים ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע
קטגוריה:סגל ערוץ הידברות
קטגוריה:מעלה מכמש: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
ניר אבראשי

ניר אבראשי (נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.

==ביוגרפיה==
במהלך השנים השתתף אבראשי במספר סרטי קולנוע ישראליים. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1994, כאשר השתתף בקלטת ילדים בכיכובה של חני נחמיאס. בשנת 2005 שיחק בהצגה "הלב" ובשנת 2006 שיחק בהצגה "במבי". בשנת 2009 השתתף בסדרת האינטרנט "אחלה טריפ", ובאותה שנה שיחק בסרט "השרקנים".

בשנת 2010 שיחק בסרט "יומיים באוגוסט". בשנת 2011 שיחק בסרט "לורי", באותה שנה החל לגלם את דמותו של "ירון צימבל" בסדרת הנעורים "אליפים" יחד עם אסף הרץ, ובשנת 2012 ו-2013 השתתף בסדרה בתפקיד אורח.

בשנים 2010–2013 שיחק בהצגה "הבית של אופירה". בשנת 2012 השתתף בסרט "הבן של האחר". בשנת 2012–2013 שיחק בסדרה "הנסיך". בשנת 2013 שיחק בהצגה "'זוהרה אלפסייה" ובת המלך". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "השמינייה".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
ג'ורג'יה או'קיף

הציור "מוזיקה בכחול וירוק", ג'ורג'יה או'קיף, 1921
ג'ורג'יה או'קיף (באנגלית: Georgia O'Keeffe; 15 בנובמבר 1887 – 6 במרץ 1986) הייתה ציירת אמריקאית.

==קורות חיים==

או'קיף נולדה בוויסקונסין. היא החלה להתפרסם כאמנית בניו יורק בשנת 1916. בין יצירותיה ציורים בפורמט גדול של פרחים מוגדלים, המוצגים מקרוב כאילו הם נראים מבעד לזכוכית מגדלת, וכן מראות מוגדלים של נופים (הרים, סלעים) ושל עצמות או גולגולות. רבות מיצירותיה מפורשות כמציגות סמלים יוניים, כלומר ייצוגים של איבר המין הנקבי, אף על פי שאו'קיף דחתה פירושים אלו.

או'קיף הייתה בתם השנייה מתוך שבעת ילדיהם של זוג חקלאים. בגיל עשר החליטה על ייעודה כציירת. או'קיף ואחותה קיבלו הדרכה מאמנית צבעי מים מקומית בשם שרה מאן (Sara Mann). בשנים 1905–1906 למדה או'קיף במכון לאמנות בשיקגו (School of the Art Institute of Chicago), וב-1907 התקבלה להמשך לימודים ב-Art Students League, בית ספר לאמנות בניו יורק, בהנחייתו של ויליאם מריט צ'ייס (William Merritt Chase) ואף זכתה בשנת 1908 בפרס טבע דומם על ציור השמן שלה "ארנב מת וסיר נחושת" (Dead Rabbit with Copper Pot). הפרס שימש אותה כמלגה להמשך הלימודים בבית הספר לאמנות לייק ג'ורג', ניו יורק (Lake George, NY). 

בסתיו 1908 הכריזה על פרישתה בטענה שלעולם לא תוכל להגדיר את עצמה כאמנית דרך הניסיון להעתיק את המציאות לקנבס. היא מצאה משרה בשיקגו כאמנית בתחום הפרסום ולא ציירה במשך ארבע שנים, באומרה שריח הטרפנטין גורם לה בחילה.

או'קיף חזרה לצייר ב-1912. את ההשראה קיבלה במהלך קורס באוניברסיטת וירג'יניה במהלכו נחשפה לרעיונותיו של ארתור וסלי דאו (Arthur Wesley Dow). דאו עודד את הציירות והציירים לבטא עצמם באמצעות שימוש הרמוני בקו, בצבע ובהצללות. בשנים 1912–1914 לימדה אמנות בבתי ספר פרטיים. או'קיף למדה באוניברסיטת קולומביה הוראת אמנות בשנים 1914–1915, שם נרשמה לשיעוריו של דאו, אשר השפיע רבות על גישתה ומחשבותיה לגבי תהליך העבודה.

בשנת 1916 הציגה בתערוכה בגלריית האמנות המפורסמת 291, אשר הוקמה ונוהלה על ידי הצלם אלפרד סטיגליץ, לו נישאה מאוחר יותר.

ב-1975 העניק לה נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, ב-1985 העניק לה הנשיא רייגן את המדליה הלאומית לאמנות, וב-1993 נבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים.

בשנת 1971 החלה לאבד את ראייתה, חרף זאת המשיכה לצייר עד מותה בשנת 1986.

ג'ורג'יה א'וקיף מתה בגיל 98 והשאירה אחריה יותר מ-2,000 ציורים.

==לקריאה נוספת==
*נירה טסלר, פרחים תלושים משיח, תל אביב: רסלינג, 2012.
*דוד פייפר, אנציקלופדיה לאמנות ופיסול, כרך ד', הוצאת כתר, 1984, עמ' 12.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www1.amalnet.k12.il/sites/Mifgashim/Pages/georgiaokiff.aspx פירוט על ג'ורג'יה או'קיף] - אתר רשת "עמלנט".
* "[http://www.tau.ac.il/arts/theatre/avodotStu/03/scolnicov/5nira%20tesler.pdf הארוטיקה של הפרח במחזה של גלאספל ובציור של או'קיף]" - מאת ד"ר נירה טסלר
* [http://www.bbc.com/culture/story/20160705-georgia-okeeffe-pictures על התערוכה של ג'ורג'יה אוקיף בטייט מודרן] מאתר ה-BBC
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:פרחים בתרבות
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
קטגוריה:ציירות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בוגרות בית ספר פרסונס לעיצוב
קטגוריה:בוגרי בית ספר פרסונס לעיצוב
קטגוריה:מקבלות מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1986
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
הסללה

הסללה היא מושג רווח בסוציולוגיה וחינוך המתייחס למנגנונים חברתיים שונים היוצרים או מתווים מסלול ליחידים או קבוצות באופן שמאפשר או מונע ריבוד חברתי. מושג זה מציין ניתוב קבוצות שונות באוכלוסייה למסלולים שונים העלול ליצור מעין "תקרת זכוכית" עבור אלו שהופנו למסלול שנתפס כדכאני, ובכך מחליש את הסיכוי של קבוצת אוכלוסייה זו לפרוץ את המסלול שנקבע עבורה. 

בהקשר הישראלי, נהוג לציין את המערכות השונות של חינוך עיוני ומקצועי והכוונה של אוכלוסיות מוגדרות לכל מסלול. כך לדוגמה, נטען כי הסללת מזרחים לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה. דוגמה אחרת להסללה מתייחסת למסלולים השונים המוצעים לבנים ולבנות במערכת החינוך ולאופן שמסלולים אלו מכתיבים מאוחר יותר תפקידים מגדריים במרחב הפרטי והציבורי. דוגמה נוספת להסללה חינוכית מתייחסת לאבחנה דיפרנציאלית של קשיים לימודיים של תלמידים שמגיעים מאוכלוסיות מובחנות. כך, למשל, נטען שקשיים לימודיים של ילדים שהוריהם היו בני מעמד נמוך ומעוטי השכלה הובנו במונחים של 'טעינות טיפוח', מה שגרר הסללה והדרה של אותם ילדים. בה בעת, נטען שקשיים לימודיים דומים של ילדים שהוריהם היו בני מעמד בינוני-גבוה, ממוצא אשכנזי ובעלי השכלה אקדמית הובנו במונחים של 'לקות למידה', מה שמנע דווקא 'האחרה' והדרה של אותם ילדים באותו הקשר חינוכי היסטורי..
על פי גישה זו, הסללה במערכת החינוך עשויה להוביל להסללה בשירות הצבאי ומאוחר יותר גם במסגרת האזרחית. מכאן, שהחלטות על הפניית יחידים וקבוצות למסלולים מוגדרים עלולות להנציח פערים ומעמדות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://mizrach.org.il/articals/gates/lesson_gates/haslala.pdf הסללה במערכת החינוך]
* [http://www.haokets.org/wp-content/uploads/2013/11/%D7%92%D7%95%D7%93%D7%9E%D7%9F-%D7%95%D7%9E%D7%96%D7%A8%D7%97%D7%99-%D7%96%D7%99%D7%9B%D7%A8%D7%95%D7%9F-%D7%9C%D7%90%D7%95%D7%9E%D7%99-%D7%95%D7%94%D7%A1%D7%9C%D7%9C%D7%94-%D7%90%D7%96%D7%A8%D7%97%D7%99%D7%AA.pdf גודמן, יהודה ומזרחי ניסים, זיכרון לאומי והסללה אזרחית: הבדלים אתניים-מעמדיים בתהליכי זיכרון בבתי ספר תיכוניים בישראל, מתוך: "פרקטיקה של הבדל בשדה החינוך בישראל: מבט מלמטה"; בעריכת יוסי יונה ניסים מזרחי יריב פניגרף מו"ל: מכון ון ליר בירושלים והקיבוץ המאוחד (2013)]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:חינוך
איסידורוס מכאראקס

מפת האימפריה הפרתית בשיאה
איסידורוס מכאראקס (ביוונית עתיקה: Ἰσίδωρος Χαρακηνός, בלטינית: Isidorus Characenus) היה גאוגרף יווני בן המאה ה-1 לפנה"ס/המאה ה-1 לספירה. כל שאנו יודעים אודותיו, מלבד שמו, כי חיבר ספר ממנו השתמרו לימינו פרגמנטים בלבד.

וילפרד הֶרווי שׁוֹף, שפרסם ב-1914 מהדורה מוערת של הקטעים ששרדו מספרו של איסידורוס, סבור כי שמו מרמז על מוצאו - העיר כאראקס בממלכת כאראקנה, בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי של ימינו. אולם הדבר אינו ודאי, שכן היו בעת העתיקה כמה ערים מבוצרות שנשאו את השם "כאראקס", שפירושו ביוונית "גדר כלונסאות".

שם ספרו היחיד של איסידורוס המוכר לנו נקרא בלטינית Mansiones Parthicae – "תחנות דרכים בפרתיה". זהו אִיטִינֶרארְיוּם להדרכת הנוסעים בנתיב הסחר היבשתי מאנטיוכיה אל הודו, ומתאר במיוחד את האכסניות לשיירות סוחרים שהופעלו על ידי הממשל של האימפריה הפרתית. הספר נכתב קרוב לוודאי זמן מה אחרי שנת 26 לפנה"ס, שכן איסידורוס מזכיר בו את מרד טירידטס השני נגד פְרָאַטֵס הרביעי שאירע באותה שנה. החיבור, בצורה בה שרד לימינו, נראה כתקציר של חיבור גדול יותר. ציטוט אצל אתנאיוס מעלה את האפשרות כי שם הספר הגדול יותר היה "מסע סביב פרתיה" (פַּרְתִיאַס פֶּרִיאֶגֶטִיקוֹס). הקטע המצוטט אצל אתנאיוס, שאינו נכלל בכתב היד הקיים של "תחנות דרכים בפרתיה", מתאר שליית פנינים.

פליניוס הזקן, הפוליהיסטור הרומי בן המאה ה-1 לספירה, מזכיר חיבור בשם "תיאור העולם" שכתב "דיוניסיוס" מכאראקס, ומוסיף כי הלה "נשלח על ידי הקיסר המנוח אוגוסטוס כדי לאסוף במזרח את כל המידע הדרוש כאשר עמד בנו בכורו לצאת לארמניה על מנת ליטול את הפיקוד על הלחימה נגד הפרתים והערבים". פליניוס נוקב אומנם בשם "דיוניסיוס", אך קרוב לוודאי שזו טעות והכוונה לאיסידורוס. השם "איסידורוס" נזכר פעמים אחדות בספרו של פליניוס כאסמכתא לנתוני מרחקים גאוגרפיים אחדים.

אסופה של הפרגמנטים השונים המיוחסים לאיסידורוס מכאראקס בתרגום לאנגלית ובצירוף הערות פורסמו, כאמור, ב-1914 על ידי וילפרד הרווי שׁוֹף בספרון בן 46 עמודים. התרגום של "תחנות דרכים בפרתיה" הנכלל בספרון זה נעשה על ידי קרל מילר ופורסם בפריז ב-1853.

==מקורות==
<div class="mw-content-ltr">
* Wilfred H. Schoff. Pathian Stations by Isidore of Charax. London, 1914. Digitized copy in: [http://www.parthia.com/doc/parthian_stations.htm parthia.com].
* Pliny the Elder, The Natural History. Translated by J. Bostock and H.T. Riley. London, Taylor and Francis, 1855. Digitized copy in: [http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Plin.+Nat.+toc&redirect=true Perseus].
* Athenaeus, The Deipnosophists. Translated by Charles Burton Gulick. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1927-1941. 7 vols. Digitized copy in [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Athenaeus/home.html LacusCurtius].
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
דונגל Smart TV

The Intel Compute Stick
Stick PC או PC-on-a-stick הוא מחשב בגודל של דיסק און קי הכולל בתוכו מערכת על שבב. הדונגל מתחבר לטלוויזיה (חיבור HDMI) ומאפשר גלישה באינטרנט, צפייה במדיה (תמונות ווידאו) והפעלת יישומים ומשחקים על גבי מסך הטלוויזיה.

הדונגל כולל קישוריות Wi-Fi ומתחבר לטלוויזיה באמצעות חיבור HDMI. השליטה יכולה להתבצע באמצעות מקלדת ועכבר, ובדגמים מתקדמים - אף בעזרת טלפון חכם, המשתמש באפליקציה ייעודית לשם כך.

ביולי 2013 חברת גוגל השיקה את Chromecast ובשנת 2015 את Chromebit.

ברובם המוחלט של הדונגלים הנמצאים בשוק מותקן מערכת ההפעלה Android. בכנס CES 2015, אינטל חשפה דונגל המריץ את מערכת ההפעלה Windows 8.1.

==ראו גם==
*HTPC
*טלוויזיה חכמה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טלוויזיה: טכנולוגיה
קטגוריה:קולנוע ביתי
קטגוריה:סוגי מחשבים
Upstart

Upstart הוא יישום אלטרנטיבי לDaemon המקורי init ומבוסס תכנות מונחה-אירועים. init וכמותה Upstart, הם תהליכים המהווים שיטה במספר מערכות הפעלה דמויות יוניקס לביצוע משימות בעת עליית מערכת ההפעלה. Upstart נכתבה על ידי סקוס ג'יימס רמננט עובד לשעבר בחברת קנוניקל. 

Upstart קיימת מאובונטו גרסה 6.10 ומעלה, ב-Maemo 5, ב-Chrome OS, ובמערכות הפעלה נוספות.

==מטרה==
תהליך ה-init המסורתי היה במקור אחראי להבאת מערכת ההפעלה למצב ריצה נורמלי לאחר הדלקת המחשב, וכן לסיום תהליכים בצורה נאותה על ידי פרוצדורה ידועה מראש התורמת לתקינות המערכת. כתוצאה מכך המבנה הוא מוגבל לביצוע משימות באופן סנכרוני, וחוסם משימות עתידיות כל עוד קודמותיהם לא סוימו. בנוסף המשימות צריכות להיות מוגדרת באופן מתקדם.

דבר זה יוצר מצב בו לא ניתן לטפל באופן ראוי במשימות הקיימות כיום בשולחנות עבודה מודרניים, אשר אינן שייכות לעליית המערכת וביניהן:

*הוספת או הסרת התקנים ניידים בזמן ריצה נורמלי של המערכת.
*גילוי וסריקת התקנים ניידים מבלי לנעול את המערכת, בפרט כשהדיסק עדיין לא מחובר לחשמל והוא עדיין לא נסרק.
*קריאת קושחה של התקן, שצריכה לקרות אחרי שהיא מזוהה אך לפני שהיא בת שימוש.

המודל מונחה האירועים של Upstart מאפשר להגיב לכל האירועים באופן סינכרוני מיד כשהם מתחילים.

==פעולה==
upstart פועל באופן סינכרוני, ומטפל בהתחלת משימות ושירותים בעת עליית המערכת, מפקח עליהם בעת פעולתה, ומפסיק אותם בעת כיבויה.

מעבר קל, ותאימות לאחור עם sysvinit, צוינו כמטרות בפיתוח Upstart, וככזה הוא יכול להריץ סקריפטים של sysvinit. במובן הזה Upstart שונה מרוב החלופות האחרות ל-init שאינן יכולות לבצע את זה באופן פשוט, ולא תומכות בסביבות משולבות של שיטות ישנות וחדשות, לביצוע משימות בעת הדלקת מערכת ההפעלה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אובונטו לינוקס
קטגוריה:תוכנות הכתובות ב-C
יוסף פרסמן (קצין)

יוסף פּרֶסמן (15 בפברואר 1907 – 7 בינואר 1963) היה לוחם בתקופת היישוב ומפקד בצה"ל, שכיהן בתפקידים קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השני (1949–1951), מפקד יחידת המיעוטים (1956–1960) ומפקד הממשל הצבאי (1960–1962).

==ביוגרפיה==
פרסמן נולד בשנת 1907 בסקורני שבבסרביה. בשנת 1923 הצטרף לתנועה הציונית "החלוץ", וכעבור שנתיים עלה לארץ ישראל עם קבוצת כ"ג ועבד בפרדסים בפתח תקווה. עבר הכשרה במקווה ישראל כהכנה לקראת ההתיישבות החקלאית של הקבוצה בקיבוץ רמת דוד.

בתקופת המאורעות שימש כסמל בנוטרים. היה מפקדו של ה"טנדר" המפורסם שפעל בעמק יזרעאל. השתתף בפעולות של פלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט.
בשנת 1940 התנדב לצבא הבריטי ושירת בבאפס (שהיווה את גרעין הבריגדה היהודית).
ב-1945 השתחרר וחזר לקיבוץ רמת דוד, שבו היה חבר מ-1927. עבד בנשק ונקרא לשירות "ההגנה".

בפרוץ מלחמת העצמאות מונה למפקד המשטרה הצבאית בחזית הצפון. בסוף 1949 מונה לקמצ"ר. הוא סיים את תפקידו ב-15 במאי 1951, בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1956 נקרא לשוב לצבא ומונה למפקד יחידת המיעוטים. כעבור 4 שנים בתפקיד זה, בראשית 1960, הועמד בראש הממשל הצבאי.

בשנת 1962, בהגיעו לגיל פרישה (55), סיים את שירותו בצה"ל וחזר למשקו.

נפטר בשנת 1963, אחרי מחלה קשה, בגיל 56. נקבר בקיבוצו. הותיר את אשתו רחל, את שני בניו ונכדיו.

== לקריאה נוספת ==
* צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 27.
* דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 29-31.
* יוסף פרסמן: דפים לזכרו, רמת דוד: קבוצת רמת-דוד, תשכ"ג.
* יוסף פרסמן: עשר שנים לפטירתו, (חיפה: אופסט שורות), תשל"ג. (חוברת ובה דברים משלו ולזכרו)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.albumjezreel.co.il/pioneer_information/31 יוסף פרסמן] באלבום יזרעאל
* 
* 
* , (כתבת דיוקן ב"דבר השבוע", עם פרישתו)
* 
* (נקרולוג)
* 
* 
* 
* 
* 
* (תצלומים היסטוריים, ובהם בין היתר יוסף פרסמן)
* מרדכי כפרי, [http://www.mkafri.co.il/peselID.asp?peselID=8 ראש (פרסמן, מפקד הטנדר), (1940)], תצלום פרוטומה של פרסמן מעשה ידיו של כפרי

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:רמת דוד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המשותף לגבת, יפעת ורמת דוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
ברוך יצהר

ברוך יצהר (6 בספטמבר 1908 – 25 ביוני 1987) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) השלישי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה (1954-1951).

==ביוגרפיה==
יצהר נולד בשם בוריס פיינגולד בעיר יאלטה שבחצי האי קרים ב-1908. אביו, משה, היה מנהל בית יתומים יהודי ומורה לעברית. עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו בשנת 1922. ילדותו ונעוריו עברו עליו בשכונת בורוכוב (גבעתיים), שבה שימש אביו כמורה בבית הספר המקומי.

הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והתקדם בתפקידי הדרכה ופיקוד. בתקופת המאורעות שהה בירושלים ומונה למפקד נווה יעקב ועטרות. לאחר מכן שירת בחניתה. היה בין מייסדי הנודדת הירושלמית, יחד עם יצחק שדה ואליהו בן חור.

בשנת 1940 קיבל הוראה ממפקדת ההגנה להתגייס לצבא הבריטי והיה מראשוני המתנדבים לחיל הרגלים. יצהר סיים קורס קצינים והתקדם בסולם הדרגות במסגרת הבריגדה היהודית. הוא סיים את שירותו בדרגת מייג'ור (רב-סרן) בגדוד הראשון. בשנת 1946 שוחרר וחזר לפעילות בנוטרות. 

עם התארגנות צה"ל הוטל עליו להקים בסיס הדרכה לנהגים, ובנוסף להיות אחראי על אספקת מזון בכלי רכב מבסיס השילוח לירושלים. בשנת 1949 קיבל לידיו את הפיקוד על חטיבת מחוז 17 (השומרון ונתניה) מידי צבי צור, בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1950 סיים קורס מג"דים. 

לאחר שפיקד בהצלחה כראש מטה על הצעדה בירושלים, מונה ב-15 במאי 1951 לקמצ"ר. הוא הקים את בית הכליאה לחיילות ופיתח את יחידת הכלבנים. גל העולים שהגיע לישראל בתקופת כהונתו הוביל לעלייה תלולה במספר העריקים. בשנת 1954 מונה למפקד חטיבת הראל ובמקביל מונה לסגן נשיא בית הדין הצבאי העליון. פרש מצה"ל בשנת 1955.

ברוך יצהר נישא ללאה פולונסקי, ילידת אוקראינה, ולהם שלושה ילדים: גוני, צור ואיל.

יצהר נפטר ב-1987, בגיל 79.

== לקריאה נוספת ==
*צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 29.
*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 31-39.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מפקדי חטיבת הראל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
שיר הטוראדור

שיר הטוראדור (בצרפתית: Couplets du toréador או בשמו הרשמי: Votre toast, je peux vous le rendre; בתרגום חפשי: "לברכתכם, הריני להשיב") היא אריה מפורסמת מתוך האופרה כרמן, של המלחין הצרפתי ז'ורז' ביזה. את האריה שר אסקמילו, לוחם השוורים שבו מאוהבת כרמן, בעת כניסתו במערכה השנייה. השיר מתאר סצנות אופייניות למלחמת שוורים, והתהילה הנלווית אליה בתרבות הספרדית.

להלן מילות הבתים הראשונים של האריה:

{|
! <div style='text-align: left; direction: ltr;;'>
צרפתית</div>
!
! <div style='text-align: right; direction: rtl;;'>
תרגום לעברית</div>
|-
| style="padding-right: 3em;" |
<div class="mw-content-ltr">

Votre toast, je peux vous le rendre,
Señors, señors car avec les soldats
oui, les Toréros, peuvent s'entendre;
Pour plaisirs, pour plaisirs, ils ont les combats !
Le cirque est plein, c'est jour de fête !
Le cirque est plein du haut en bas;
Les spectateurs, perdent la tête,
Les spectateurs s'interpellent à grand fracas !
Apostrophes, cris et tapage
Poussés jusques à la fureur !
Car c'est la fête du courage !
C'est la fête des gens de cœur !
Allons ! en garde ! allons ! allons ! Ah !

Toréador, en garde ! Toréador ! Toréador !
Et songe bien, oui, songe en combattant
Qu'un œil noir te regarde,
Et que l'amour t'attend,
Toréador, l'amour, l'amour t'attend !
</div>
| style="padding-left: 3em;" |
| style="padding-left: 3em;" |
לברכתכם, הריני להשיב,
אדונים נכבדים, כי לנו ולחיילים,
לנו (לוחמי השוורים) ולכם יש דבר במשותף,
והיא - שמחת הקרב!
הזירה מלאה, והחגיגה בעיצומה!
הזירה מלאה מפה לפה,
הקהל משתגע, מצפה בקוצר רוח,
אנשים מתווכחים בגרון ניחר,
קוראים, צועקים, מריעים,
ברעש שמרעיד את הארץ!
הם מהללים את הגבורה,
את אומץ הלב!
קדימה! עמוד הכן! קדימה! אהה!

טוראדור, היכון! טוראדור! טוראדור!
אך בשעת הקרב, אל נא תשכח:
ממרומי היציע מביטות בך עיניים שחורות,
ומציעות לך אהבה,
כן, טוראדור, מציעות אהבה...
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100719090137/http://www.ce.berkeley.edu/~coby/songtr/carmen/toreador.htm הטקסט המלא] של האריה בצרפתית, עם תרגום לאנגלית
* , בליווי תרגום לאנגלית

קטגוריה:אריות
קטגוריה:שירים על בקר הבית
קטגוריה:שירים על ספרד
קטגוריה:שירים על ספורטאים
קסאבייה בטל

קסאבייה בטל (בצרפתית: Xavier Bettel; נולד ב-3 במרץ 1973), הוא פוליטיקאי ועורך דין לוקסמבורגי, החל משנת 2013 הוא מכהן כראש ממשלת לוקסמבורג מטעם המפלגה הדמוקרטית. בעברו היה ראש עיריית לוקסמבורג. הוא מנהיג המדינה השלישי בעידן המודרני שהוא הומוסקסואל מוצהר.

== ביוגרפיה ==
בטל נולד וגדל בלוקסמבורג.

בשנת 1999 נבחר בטל לראשונה למועצת העיר לוקסמבורג. בשנת 2001 הוא הוכשר כעורך דין. ב-24 בנובמבר 2011 החל לכהן כראש עיריית לוקסמבורג.

ב-2013 נבחר בטל להוביל את המפלגה הדמוקרטית. בבחירות שנערכו ב-20 באוקטובר אותה שנה, הגדילה מפלגתו את כוחה ב-3 מושבים נוספים וסיימה כמפלגה השלישית בגודלה עם מספר חברים זהה למפלגה השנייה בגודלה, מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (13). אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, הטיל עליו להרכיב את הממשלה לאחר התפטרותו של ז'אן-קלוד יונקר מן המפלגה הנוצרית-סוציאלית השמרנית. סגן ראש הממשלה, אטיין שניידר, ראש מפלגת הפועלים הסוציאליסטית, אף הוא הומו מוצהר.

== חייו האישיים ==
בטל נישא לבן זוגו, אדריכל בלגי בשם גוטייה דטנה, במאי 2015, כשנה לאחר שלוקסמבורג הכירה בחוק בנישואין חד-מיניים . הוא המנהיג החד-מיני השלישי שמנהיג מדינה ריבונית, אחרי ראש ממשלת בלגיה, אליו די רופו וראשת ממשלת איסלנד לשעבר, יוהנה סיגורדרדוטיר.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת לוקסמבורג
קטגוריה:ראשי ממשלה להט"בים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:פוליטיקאים הומוסקסואלים
קטגוריה:ילידי 1973
טיינה אלג

טיינה אלג (באנגלית: Taina Elg; נולדה ב-9 במרץ 1930) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית-פינית זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1957 על הופעתה בסרט "הנשים".

== ביוגרפיה ==
אלג נולדה בהלסינקי וגדלה בעיר הנמל טורקו. בתם של הלנה, אם ממוצא רוסי ואקה אלג, פסנתרן ממוצא פיני.
בצעירותה למדה משחק ורקדה בלט במולדתה. 

אלג שיחקה בשנות ה-50 במספר קטן של תפקידי משנה וזכתה לפרסום רב בשנת 1957 לאחר שזכתה בצוותא עם השחקנית קיי קנדל בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתה בתור הרקדנית אנג'ל דקרו בקומדיה המוזיקלית של ג'ורג' קיוקור "הנשים".

למרות ההצלחה אלג לא פיתחה לעצמה קריירת משחק מסודרת ובמהלך השנים שיחקה בתפקידים מעטים: באופרת הסבון "One Life to Live", בעיבוד הקולנועי של ראלף תומאס למותחן של אלפרד היצ'קוק "39 המדרגות" בתור מאמנת הנטבול מיס פישר, בפנטזיה "הרקולס בניו יורק" בתפקיד אלת הנקמה נמסיס ובקומדיות "אל תשתה את המים" של וודי אלן ו"שתי פנים למראה" של ברברה סטרייסנד.

אלג בשיאה הייתה פעילה מאוד על בימות ברודוויי ואף הועמדה פעם אחת לפרס טוני על הופעתה במחזה "איפה צ'ארלי"?

אלג היא אמא לבן אחד, הגיטריסט ראול ביורקנהיים מנישואיה הראשונים. כיום מתגוררת אלג בניו יורק סיטי עם בעלה השני הפרופסור רוקו קאפורל.

== פילמוגרפיה ==
טיינה אלג, (1955)

* סומיסן מת (1941)
* הפורדיגל (1955)
* דיאן (1956)
* הנשים (1957)
* 39 המדרגות (1959)
* ווטוסי (1959)
* הרקולס בניו יורק (1969)
* אל תשתה את המים (1994)
* שתי פנים למראה (1996)
* הקופה של קומלין (2006)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה פיניות
קטגוריה:רקדניות אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית ראשית בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:אישים ממוצא רוסי
קטגוריה:מהגרות לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מפינלנד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
התרבות העתליתית

[[מערת הנחל, שם הוגדרה לראשונה התרבות העתליתית]]
הַתַּרבות העתליתית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרים ארכאולוגיים רבים בהם התרבות מופיעה טרם תוארכו בשיטת פחמן-14 או שיטות אחרות, אך תיארוך ממערת מנות מציע שזמן קיום התרבות היה כ-35,000 - 33,000 שנים לפני זמננו.

התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון.

קבורת אדם המשויכת לתרבות העתליתית התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארץ-ישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה.

בשנת 2024 בחינה מחודשת של ממצאי הצור שנחפרו במערת מנות שבגליל העליון, הציעה כי גם באתר זה קיימת הופעה של התרבות העתליתית. בדיקות תיארוך מדויקות, שבוצעו על ידי חוקרים ממכון ויצמן ונערכו תוך כדי חפירת המערה, הצליחו להצביע על תיארוך ראשוני של התרבות באמצעים אמינים ומודרניים. טיב ואופן היישוב במערה עדיין נמצא תחת מחקר.

המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה.

==לקריאה נוספת==
* עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 102.

==הערות שוליים==

*
עתליתית
קטגוריה:התקופה הפלאוליתית העליונה
צבי-שמשון שפיר

צבי-שמשון שפיר (6 בספטמבר 1914 – 1989) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הרביעי של צה"ל (1954–1960).

==ביוגרפיה==
שפיר נולד בשנת 1914 בברלין, בשם ורנר שטראוס. עלה לישראל בשנת 1934, והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר. שימש כאיש מנגנון ההגנה. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד של חטיבת עודד. בהמשך שימש כמפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז וכסגן הקמצ"ר. מונה לקמצ"ר באוקטובר בשנת 1954. בתקופתו הוקמו יחידות היסעים ויחידות משטרה צבאית שולבו בחטיבות הקרביות. דגש מיוחד הושם בתקופת פיקודו על הגיבוש בקרב המשרתים בחיל.

פיקד על חמ"ץ במהלך מלחמת סיני. בתקופת פיקודו על החיל העסיקה פרשת טבח כפר קאסם את מצ"ח במשטרה הצבאית. סיים את תפקידו בשנת 1960.

==לקריאה נוספת==
*צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 34
*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 39-50

==קישורים חיצוניים==
* [https://gbstories.org/gbs__www/static/aurelia/index.html#/member-details/1396/*?keywords= דף החבר של צבי שפיר] באתר "סיפורי גבעת ברנר".

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
דוד ריאחי

דוד ריאחי (30 בנובמבר 1928 – 9 במרץ 2013) היה פייטן בעל שם עולמי, מחבר לחנים ומורה לפייטנים המובילים בישראל, בהם החזן משה חבושה והרב חגי בצרי.

את תורת הפיוט למד מהפייטן אשר מזרחי, שרבים מלחניו מושמעים ברוב בתי הכנסת הספרדיים בישראל. עוד בעודו ילד שר בפני מלך תוניסיה. במשך שנים רבות היה תלמידו של מנהיג יהדות תוניס, רבי מצליח מזוז, שנרצח במולדתו לאחר מלחמת ששת הימים על ידי מתנקש ערבי.

==קורות חייו==
ריאחי נולד בתוניסיה בעיר תוניס, נין לרבה הראשי של תוניסיה נסים ירחי. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בירושלים. לאחר מספר שנים עבר עם משפחתו לנתניה, לאחר שהרב דוד שלוש רבה הראשי של העיר, הזמין אותו לשמש כחזן קבוע בבית הכנסת המרכזי בעיר, שבו הקים לימים מקהלה שתלווה אותו בתפילותיו. למרות המעבר לנתניה, לא שכח את קהל מעריציו בירושלים. מדי פעם היה מגיע לעיר הקודש לסלסל את שירת הבקשות בבתי הכנסת העתיקים של שכונת נחלאות. 

שמעו של הרב דוד ריאחי פתח בפניו דלתות רבות הן בישראל והן מעבר לים. מעת לעת היה מוזמן לביתו או לסוכתו של הרב עובדיה יוסף, ושם היה שר, כמו כן נטל חלק באופן קבע בהילולה המסורתית הנערכת מדי שנה בישיבת כיסא רחמים בבני ברק.

ריאחי לא פסק להופיע בפני קהל גם בגיל מאוחר. בגיל 79, נענה להזמנת הרב שלמה חדד, שהיה בעבר תלמידו, לנצח על פתיחת עונת שירת הבקשות בבית הכנסת העתיק אבוהב, ובהזדמנות זו הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם 'קול רינה וישועה' – המכון לשירה ופיוט, על תרומתו הכבירה בתחום הפיוט.
הופיע בבית אבי חי וקבל שי הוקרה על תרומתו האדירה לפיוט בארץ ישראל. 
בגיל 83 החל מצבו הבריאותי להידרדר, ובשל כך נאלץ לבטל הזמנות מעבר לים. הוא נפטר בגיל 85<ref></ref>, ונטמן בבית העלמין בנתניה.

==יצירתו==
במהלך שנות יצירה רבות הלחין וחיבר עשרות פיוטים, שהפכו עם השנים לנכסי צאן ברזל של השירה היהודית, כגון 'גואל יבוא', 'עזרי עזרי' ו'רבים רדפוני'. הלחן המוכר ביותר שלו הוא 'ושמרו בני ישראל' במקאם נהוונד, שמושר בכל בתי הכנסת הספרדים-ירושלמים כל ליל שבת.

==ראו גם==
* פיוט

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.youtube.com/watch?v=-jjU-tvtJsg האזנה למזמור כי אשמרה שבת] החזן והפייטן דוד ריאחי
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים תוניסאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
קטיה ציטרין-סילברמן

קטיה ציטרין-סילברמן היא ארכאולוגית המתמחה בתקופה המוסלמית. מרצה בכירה במכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.

==ביוגרפיה==
ציטרין נולדה בריו דה ז'ניירו בברזיל, ועלתה לישראל ב-1987, לאחר שנת לימודים אחת בלימודי תקשורת באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית ב-1991, עם התמחות בארכאולוגיה אסלאמית. ב-1993 הצטרפה ציטרין לפרויקט סקר סיני של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סקר זה היווה את הבסיס לעבודת המסטר שלה באוניברסיטה העברית, שעסק בהתפשטות היישוב בצפון סיני במהלך התקופה האסלאמית. ב-2005 השלימה את תואר הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, תחת הנחייתם של פרופסור ראובן עמיתי ומרים רוזן-איילון, שעסק בח'אנים של התקופה הממלוכית בסוריה רבתי.

לציטרין שני ילדים, והיא מתגוררת בהוד השרון.

==עבודתה המדעית==

ציטרין מונתה לנהל את חפירות מרכז טבריה הימי-ביניימית, שבו זיהתה את המסגד הגדול של העיר מהמאה השמינית (התקופה האומיית). עד חפירתה סברו החופרים הקודמים, ובראשם פרופסור יזהר הירשפלד שהיה השוק של העיר הבינזטית. היא מצאה דמיון רב למסגדים אחרים מהתקופה האומיית ובהם המסגד הגדול בדמשק. בניגוד למסגדים אחרים שקמו על כנסיות, מסגד זה פעל ככל הנראה לצד כנסייה. בשנת 2020 מצאה בטבריה שרידים של מסגד קדום יותר, תחת המסגד הגדול של טבריה. תארוכו ככל הנראה מהמחצית השנייה של המאה ה-7 לספירה. מדובר במסגד העתיק ביותר שנחשף בחפירה ארכאולוגית עד כה בעולם.<ref></ref>

ציטרין שימשה כמנהלת ביחד עם פרופסור מרים רוזן-איילון בח'רבת אלמיניא מצפון לגינוסר. האתר שימש כארמון אומיי, והפך מאוחר יותר למפעל לייצור סוכר. 

ב-2016 הפכה למרצה בכירה במכון לארכאולוגיה<ref></ref>, ומאוחר יותר הפכה למרצה הראשונה בתחום הארכאולוגיה המוסלמית בתולדות האוניברסיטה העברית בעלת תקן של קבע. 

ציטרין מלמדת מספר קורסים במכון לארכאולוגיה ובמחלקה למזרח תיכון באוניברסיטה העברית. ב-2023 מונתה לראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית.<ref>.https://islamic-mideast.huji.ac.il/people/קטיה-ציטרין-סלברמן?ref_tid=1501</ref>

== מפרסומיה ==
<div class="mw-content-ltr">
* Cytryn-Silverman, Katia, The Road Inns (Khāns) of Bilād al-Shām during the Mamluk Period (1260-1516), BAR International Series, Oxford, 2005
* Cytryn-Silverman, Katia, "The Fifth Mīl from Jerusalem: Another Umayyad Milestone from Southern Bilād Al-shām", Bulletin of the School of Oriental and African Studies, vol. 70, no. 3, 2007, pp. 603- 610
* Cytryn-Silverman, Katia," Three Minarets in Ramla", Jerusalem Studies in Arabic and Islam, vol. 35, 2008, pp. 394- 397
* Cytryn-Silverman, Katia, "The Umayyad Mosque of Tiberias", Muqarnas 36, 2009, pp. 37- 71
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140729002831/http://archaeology.huji.ac.il/depart/islamic/katiac/publications.asp רשימת הפרסומים] של ד"ר קטיה ציטרין באתר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות ברזיל
קטגוריה:ישראלים ילידי ברזיל
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ארכאולוגיה והמזרח הקרוב הקדום
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:מדענים ישראלים
גוף חימום

גוף חימום של מכונת אספרסו
גוף חימום הוא רכיב במכשירים חשמליים ההופך אנרגיה חשמלית (אלקטרו-מגנטית) לאנרגיית חום. גופי חימום משמשים במגוון רחב של מכשירי חשמל ביתיים, מסחריים ותעשייתיים.

גוף חימום פועל באמצעות חימום ג'אולי: זרם חשמלי העובר דרך מוליך בעל התנגדות שערכה, יחד עם מתח רשת החשמל, קובע את הספק החימום. לדוגמה בקומקום שהספקו קילוואט אחד, המיועד לפעול במתח 230V, יש גוף חימום שהתנגדותו כ-50 אוהם.

==מבנה==
מרבית גופי החימום עשויים מסגסוגת הבנויה בצורת תיל, סליל או סרט. ישנם גם גופי חימום העשויים חומרים קרמיים.
הסגסוגות העיקריות המשמשות נכון לנובמבר 2013 בייצור גופי חימום הן:
*ניקל-כרום (Nichrome): זוהי הסגסוגת הנפוצה ביותר (80% ניקל 20% כרום). הסגסוגת בעלת התנגדות גבוהה יחסית, ולאחר הפעלתו הראשונה של הגוף נוצרת על פניו שכבת חימצון (כרום-אוקסיד) המגינה עליו מפני חמצון כללי וסכנת שבירה או שרפה.
*קנתל: סגסוגת ברזל-כרום-אלומיניום. סגסוגת זו פותחה בשוודיה. הסגסוגת יעילה בטמפרטורות גבוהות במיוחד.
*נחושת-ניקל (Cupronickel): בדרך כלל 75% נחושת 25% ניקל. זוהי סגסוגת בעלת התנגדות נמוכה יחסית ולכן משמשת לטמפרטורות נמוכות.

==תכונות==
לגופי חימום יעילות גבוהה ביותר – למעט איבוד אנרגיה קטן שמתבטא באור חלש, כל ההספק החשמלי העובר דרך גוף חימום הופך לחום. כאן גם ההבדל בין גוף חימום לחוט להט (בנורות להט), אשר פועל על אותו עיקרון אך חלק גדול יותר של ההספק החשמלי הופך לאור נראה.
פעולתם של גופי חימום אינה תלויה בכיוון הזרם, ולכן גופי חימום פועלים הן בזרם ישר והן בזרם חילופין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכשירי חשמל
קטגוריה:מכשירי חשמל: רכיבים
הצבא העממי היוגוסלבי

הצבא העממי היוגוסלבי (בסרבו-קרואטית: Југословенска Народна Армија) או הצבא הלאומי היוגוסלבי (Jugoslovenska Narodna Armija) או בקיצור: JNA היה הצבא של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.

הצבא פעל לצד כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו כמיליציה ברפובליקות, ויחד היוו את הכוחות המזוינים של יוגוסלביה.

==מבנה==
הצבא התחלק לשלושה חילות עיקריים:
*חיל היבשה היוגוסלבי (כ-165,000 אנשים נכון ל-1991)
*חיל האוויר היוגוסלבי (כ-32,000 אנשים)
*חיל הים היוגוסלבי (כ-10,000 אנשים)

הצבא חולק לארבעה מחוזות צבאיים:
*מחוז 1 מפקדה ראשית בבלגרד – אחראי על צפון סרביה, צפון מזרח קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ווויבודינה. הכיל שישה גיסות.
*מחוז 3 בסקופיה – אחראי על דרום סרביה, מונטנגרו ומקדוניה. הכיל חמישה גיסות.
*מחוז 5 בזגרב – אחראי על סלובניה ומערב קרואטיה. הכיל חמישה גיסות.
*מחוז חיל הים בספליט.

==היסטוריה==
מקור הצבא ביחידות הפרטיזנים של טיטו שפעלו במלחמת העולם השנייה כנגד מדינות הציר. לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, שונה שם הצבא לצבא יוגוסלביה ובהמשך קיבל את התואר "עממי". ב-1968, הקים טיטו את כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו לצד הצבא, והיו כפופים אליו במידה מסוימת. יחד עם מלחמות יוגוסלביה וסוף הפדרציה ב-1992, הצבא פורק.

== ראו גם ==
* בית הקצינים

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יוגוסלביה
קטגוריה:יוגוסלביה: צבא וביטחון
קטגוריה:צבאות עבר
זלמן ורדי

זלמן ורדי (1924 – י"ד בכסלו תשנ"א, 1990) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) השביעי של צה"ל (1971–1976) בדרגת תת-אלוף.

==ביוגרפיה==
זלמן ורדי נולד בקובנה בירת ליטא, בנם של אריה וצפורה רוזנטל. ב-1936, בגיל 12, עלה לארץ ישראל. בשנת 1941 הצטרף לארגון ההגנה ושימש כנוטר. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני. בשנת 1950 עבר לחיל המשטרה הצבאית ועבר את כל שלבי הפיקוד בחיל. החל ב-1969 עמד בראש משלחת הנוער והנח"ל מטעם משרד הביטחון בחוף השנהב.

בשנת 1971 מונה לקמצ"ר. ורדי היה מפקד החיל הראשון שקיבל דרגת תת-אלוף (עד אז נשא הקמצ"ר דרגת אלוף-משנה). על מנת להעלות את המוטיבציה לשירות בחיל ובמקביל לשפר את דימויו, אימץ תא"ל ורדי את הגישה לפיה לא מספר הדו"חות המוענקים על ידי הש"צ הוא הקובע, אלא פעולות מניעה והסברה, תוך שימת דגש על אחריות המפקד על פקודיו, גם כשהם מחוץ לבסיסם. זאת לצד סיוע ועזרה לחיילים מחוץ למחנות. הוא הקדיש מאמץ מיוחד למלחמה בתאונות הדרכים. לשם כך תגבר את מערך האופנועים בחיל.

ורדי פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה, בשנת 1974, בעקבות גיוס אוכלוסייה שכונתה אז "טעוני טיפוח", נאלץ החיל בהובלתו להתמודד עם גל עריקות גואה. הוא סיים תפקידו כקמצ"ר בשנת 1976.

===חיים אישיים===
בשנת 1948 נישא ורדי לעליזה גוטסמן. בשנת 1957 הקימו בני הזוג את ביתם בהרחבה של מושב שדה ורבורג.
ב-1973 נפטרה אשתו. זלמן ורדי נפטר בשלהי 1990 (י"ד בכסלו תשנ"א), בגיל 66. נקבר בשדה ורבורג.

==לקריאה נוספת==
* צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 57.
* דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיִל, 1948–2008: שישים שנה לחיל המשטרה הצבאית, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 63–73.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:שדה ורבורג: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
עוצבת הרעם

עוצבת הרעם (אגד ארטילרי 219) הייתה אגד ארטילרי של חיל התותחנים בצה"ל.

== היסטוריה ==
התג הישן של עוצבת רעם
האגד הוקם באפריל 1976 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. בתחילה התבסס האגד על גדודי תותחנים במילואים של פיקוד הצפון, שהפעילו תותחנים מתנייעים M-107 ("רומח"), תותחים נגררים מדגם M-71, ותותחים מתנייעים M-68. מחנות הקבע של יחידות האגד היו במחנה יפתח ובמחנה כורדני.

ב-1995 החלו להיקלט בצה"ל משגרי רקטות M-270 MLRS ("מנתץ"), האגד קיבל תחת אחריותו את הגדוד הסדיר ("גדוד הרעם") ושני גדודים מילואים נוספים של משגרי מנתץ והפך לאגד עומק, שייעודו תקיפת יעדים בעומק האויב.

האגד היה אגד מילואים שלחם במלחמת לבנון הראשונה ובמלחמת לבנון השנייה.

==מפקדי עוצבת הרעם==
{| class="wikitable"
|+
!שם 
!תקופת כהונה
!הערות
|-
|אמנון אופק
|1978 - 1985
|מפקד האגד במלחמת לבנון הראשונה
|-
|ראובן לוי
|1986
|
|-
|אביאל רון
|1986 - 1991
|
|-
|עמי שילה
|1991 - 1994
|
|-
|אמיר נוימן
|1994 - 1997
|
|-
|רומן ארנון
|1997 - 2000
|
|-
|ערן כץ
|2000 - 2003
|
|-
|יוני גדג'
|2003 - 2005
|
|-
|איתן ארד
|2005 - 2008
|
|-
|איציק שחר
|2008 - 2011
|
|-
|יורם כנפו
|2011 - 2014
|
|-
|שי פרי
|2014 - 2016
|המפקד האחרון של האגד 
|}

== קישורים חיצוניים ==
* יהונתן שר, [https://web.archive.org/web/20131002100037/http://mazi.idf.il/7003-11028-HE/IGF.aspx גשם של פלדה], ביבשה, גיליון 22 (פברואר 2013).
קטגוריה:עוצבת עמוד האש
קטגוריה:עוצבת געש
הרעם
Kip Kay

קיפ קדרשה, הידוע יותר בשם Kip Kay, הוא מפיק ויוצר אמריקאי של סרטוני עשה זאת בעצמך.
החל משנת 2008, הוא המשתמש המרוויח ביותר של אתר Metacafe עם רווחים של מעל 120,000$. הסרטונים משודרים באינטרנט והסרטון הראשון שודר ב-12 באוגוסט 2007. עד כה, 188 פרקים נעשו וניתן למצוא אותם בערוצי ההפצה, כגון YouTube. הסרטונים של קיפ קיי ניתנים לחלוקה לקטגוריות של מתיחות, עשה זאת בעצמך, סרטוני הסברה, ו"האקים"(שימוש במוצר מסוים לא לשימוש שלשמו הוא נועד).

==חיים וקריירה==
לקיפ קיי לא היה רקע מדעי חוץ משיעורי מדע רגילים במכללה. בראיון עמו הוא הצהיר "אני תמיד נהניתי לשחק עם דברים", הוא אומר, "ולמדתי הרבה מאבא שלי, שלימד אותי על מכניקה ואלקטרוניקה. אני רק בעל משאבים, אני מניח." קריירת הפקת הווידאו של קיפ קיי החלה עם הפקת טלוויזיה מקצועית וכיתות שידור שהובילו לעבודה ברדיו. קיי עבד כטכנאי מחשבים ומנהל תקשורת במשרה חלקית בכנסייה המקומית שלו. קיפ עבד גם עבור מגזין "Make" ששכר אותו כדי לצלם ולייצר קליפים של פרויקט סוף השבוע שלו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מפיקים
קטגוריה:פעילי אינטרנט אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
ISPRS

ISPRS או בתרגום לעברית: האגודה הבין־לאומית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק הוא ארגון בין־לאומי לא ממשלתי המאחד תחתיו את ארגונים העוסקים בתחום חישה מרחוק, פוטוגרמטריה, ותצלום אוויר. האגודה נוסדה בשווייץ בשנת 1910. התוכניות המדעיות והטכניות של הארגון מאורגנות על ידי חמש ועדות המתכנסות בקונגרסים של הארגון. כל וועדה של הארגון בחסות הארגון נבחרת לתקופה של ארבע השנים בין הקונגרסים. נשיאי וסגני נשיאי הוועדות אחראים להקמתן של כ- 60 קבוצות עבודה. כל אחת מאלה, אחראית על קידום המחקר בנושאים מסוימים בתחום. באמצע התקופה בת ארבע השנים נערכים כינוסים מדעיים על ידי כל ועדה. בנוסף, קבוצות העבודה מקיימות גם כינוסים וסדנאות מחקר מטעמן. האגודה הבינלאומית פועלת גם להוצאת ספרים ובמיוחד לפרסום מאמרים מדעיים ומקצועיים בשלושה מגזינים ידועים בתחום להם מעמד (אינדקס) גבוה מאוד . 

בין היתר הארגון אחראי על קרן המעניקה תרומות ופרסים לקידום המחקר של חישה מרחוק, צילומי אוויר ופוטוגרמטריה. בנוסף אחראית גם שיתוף פעולה בין־לאומי בין מדינות וקידום טכנולוגי בתחום.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.isprs.org/foundation/ אתר הקרן של הארגון]

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:איגודים חברים במועצת המדע הבין-לאומית
האגודה הבין-לאומית לגאודזיה

האגודה הבין-לאומית לגאודזיה (באנגלית: International Association of Geodesy בראשי תיבות IAG) הוא ארגון בין-לאומי, אחת משמונה האגודות של "האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה " (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות. הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה. האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון.

== ראו גם ==
* לשכת המודדים המוסמכים בישראל

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית

האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית (באנגלית: The International Cartographic Association, בראשי תיבות: ICA, בצרפתית: Association Cartographique Internationale, בראשי תיבות: ACI) הוא ארגון בין-לאומי העוסק בתחום הכרטוגרפיה והמיפוי. הארגון נוסד בתאריך 9 ביוני 1959 בעיר ברן בשווייץ כדי לתת במה לכל הארגונים העוסקים בתחום המיפוי ולתרום ולעודד את המחקר בתחום ולספק טכניקות חדשות. האספה הראשונה של הארגון נערכה בפריז בשנת 1961. המשימה של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית היא לעודד את המשמעות ואת הקידום של המקצועות בתחום תוך כדי שיתוף פעולה בין-לאומי. מאחר שמושבו של הארגון הוא בשווייץ נקבע בארגון כי 2 השפות הרשמיות יהיו אנגלית וצרפתית. הארגון משמש גם בתור ארגון-גג המאגד תחתיו ארגונים רבים העוסקים בתחומים גאוגרפיים. האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי משמשת בתור הנציגות הישראלית בארגון בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל. החל משנת 1990, האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית חברה במועצת המדע הבין-לאומית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:ארגונים בין-ממשלתיים
קטגוריה:מוסדות מדעיים בין-לאומיים
קטגוריה:איגודים חברים במועצת המדע הבין-לאומית
101 (מספר)

101 הוא המספר הטבעי הבא אחרי 100 ולפני 102.

== במתמטיקה ==
* 101 הוא המספר הראשוני העשרים ושישה בגודלו.
* המספר הראשוני הבא אחרי 101 הוא 103, ועל-כן השניים הם ראשוניים תאומים.
* 101 הוא אחד מראשוני צ'ן.
* 101 הוא ראשוני ייחודי.
* 101 הוא אחד מראשוני איינשטיין.

== במדע ובטכנולוגיה ==
* 101 הוא המספר האטומי של מנדלביום.
* במינרלוגיה, 101 באינדקס מילר הוא פנים של גביש שחוצה את הציר האופקי (a) ואת הציר האנכי השלישי (c) אך לא חוצה את הציר האנכי השני (b).
* באסטרונומיה, 101 הוא המספר שניתן לגלקסיית "גלגל הרוח" בקטלוג מסיה.

== בתרבות ==
טאיפיי 101, בעבר הבניין הגבוה בעולם
* חדר 101 הוא חדר עינויים המופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו.
* בסדרת הטלוויזיה "חדר 101" משליך המרואיין האורח לחדר 101 את הדברים שהוא מאס בהם ורוצה שיעלמו מהעולם.
* הגמרא במסכת חגיגה דף ט עמוד ב מנגידה לומדים: אינו דומה שונה פרקו מאה פעמים לשונה פרקו מאה ואחד.
* זואי 101 – קומדיית מצבים אמריקאית לנוער בכיכובה של ג'יימי לין ספירס.
* 101 דלמטים – ספר הרפתקאות לנוער.
* טאיפיי 101 – גורד שחקים הממוקם בטאיפיי, בירת טאיוואן, בעל 101 קומות. הבניין הגבוה בעולם בין השנים 2004–2010.

== בנושאים אחרים ==
* 101 הוא מספר הטלפון לפניה למוקד חירום טלפוני של מגן דוד אדום בישראל.
* 101 היה שמה של יחידת קומנדו ישראלית שהוקמה ביוזמת אריאל שרון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
שלמה אליה

שלמה אליה (נולד ב-11 בנובמבר 1942) הוא איש עסקים ישראלי, יו"ר קבוצת נץ. בשירותו בצה"ל התקדם לדרגת תת-אלוף ופיקד על המנהל האזרחי ועל יחידת הקישור ללבנון.

==קורות חייו==
אליה נולד בחלב שבסוריה ועלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3. משפחתו השתקעה בשכונת התקווה שבתל אביב, בה גדל ולאחר מכן בקיבוץ נחשונים.

אליה התגייס לנח"ל ובמהלך קורס הקצינים נפצע ואיבד את ידו הימנית. הוא עבר לחיל המודיעין, שירת בפיקוד הדרום במלחמת ההתשה כקצין מערך מודיעין השדה באוגדה 252 וכקצין מודיעין בחטיבה 188 ברמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין מודיעין של חטיבת אגרוף הברזל. לאחר המלחמה מונה לקצין מודיעין אוגדה 36. בתפקידיו הבאים שירת כראש ענף סוריה וראש הזירה המזרחית במחלקת המחקר וכקצין מודיעין של פיקוד הצפון. ב-1983 מונה לראש המנהל האזרחי. במהלך כהונתו הועמד לדין צבאי. עקב כך התפטר מתפקידו והורשע לאחר מכן ב-11 סעיפים בעבירות של חריגה מסמכות והתנהגות לא הולמת לקצין. הוא ערער לרמטכ"ל וזוכה מסעיף האישום המרכזי. עקב הרשעתו הועבר ב-1984 לשמש כמפקד יחידת הקישור ללבנון.

לאחר שחרורו היה פעיל בעסקים בניגריה שם התקרב לצמרת השלטון, עסק בפרויקטים של תקשורת לווינית, חקלאות וביטחון כמו כן היה פעיל בעסקי ביטחון במדינות נוספות במערב אפריקה. אליה היה פעיל בארגון "צוות משרתי הקבע והגמלאים" בארגון נכי צה"ל ובשנים 1990 עד 2001 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של האגודה למען החייל. כמו כן כיהן כיו"ר החברה הממשלתית לתיירות וכיו"ר מנהלת ישראל 2000. כמו כן שימש במשך כשש שנים דירקטור בבנק דיסקונט למשכנתאות. אליה הוא ממייסדי חברת השקעות שביצעה השקעות בנדל"ן וכן הייתה זכיינית חברת סאקוני בישראל. ב-2009 רכש עם שותפיו בקבוצת נץ את השליטה בחברת אסים השקעות שלה פרויקטי נדל"ן במזרח אירופה. בינואר 2018 פורסם בידיעות אחרונות תחקיר לפיו תיווך אליה בעסקאות רבות בהן סופק נשק לגינאה המשוונית.
משמאל לימין: משופם בכובע מצחיה סא"ל שלמה איליה קמ"ן פיקוד צפון; אלוף אביגדור בן גל מפקד פיקוד הצפון; תא"ל אורי אור מפקד אוגדה 36; הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור; ראש אגף התכנון אלוף נתי שרוני; מאחוריו מוסתר (חצי פנים) תא"ל אמיר דרורי רמ"ח מבצעים.}}
ב-2018 יצא לאור ספרו "ביד אחת - אתגריו של קצין מודיעין", בהוצאת אפי מלצר. באותה השנה הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.

אליה אב לשלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==ביאורים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ראשי המנהל האזרחי
קטגוריה:מפקדי יק"ל
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד הצפון
קטגוריה:סוחרי נשק ישראלים
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:ישראלים ילידי סוריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:נחשונים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
מאיר גבע

מאיר גבע (1939 – 19 ביוני 2019) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) האחד עשר של צה"ל, בין השנים 1982–1985.

==ביוגרפיה==
גבע התגייס לצה"ל ביולי 1957 (ערב מלחמת סיני), עבר קורס שוטרים צבאיים מזורז ונשלח למחנה שבו הוחזקו שבויים מצריים. בהמשך מונה לנהג בסיורי הממשל הצבאי. לאחר שעבר קורס קצינים, שירת בכלא ארבע (כקצין ניהול כלואים), במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, בבסיס משטרה צבאית נצרת, במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (כקצין סעד לבתי הסוהר וכרמ"ד שיטור), במשטרה צבאית עזה ושוב במקמצ"ר (כקצין ניהול וארגון מילואים וכקצין הדרכה). בתפקידו הראשון כסגן-אלוף שימש כמפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13), במחנה קדום בשומרון. לאחר מכן מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום (ממצ"פ דרום). הייתה זו התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בהמשך חזר למקמצ"ר, שם שימש ראש ענף השיטור וסגן הקמצ"ר.

מונה לקמצ"ר באפריל 1982. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון הראשונה. בתקופת פיקודו על החיל הוקמה הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח).

נפטר ב-19 ביוני 2019, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

==לקריאה נוספת==
*דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל המשטרה הצבאית 1948-2008, משהב"ט, 2008, עמודים 85–95

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
אמיל אלימלך

אמיל אלימלך (נולד ב-1945) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).

כיום אמיל משמש כמנכ"ל בניין סילבר במתחם בורסת היהלומים ברמת גן.

==ביוגרפיה==
נולד בשנת 1945 ועלה לישראל ממרוקו בשנת 1956. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). לאחר הטירונות עבר קורס שוטרים צבאיים והוצב בכלא ארבע, שם תיפקד כזקיף על מגדל שמירה, יומנאי, מפקד משמר, מדריך כלואים וסמל משמעת. לקראת מועד תום שירות החובה שלו בצה"ל התקבל לקורס קצינים ובסיומו הוצב בכלא שש. לאחר תקופה קצרה עבר לשמש כמפקד מעבר ארז. מאז מילא מגוון תפקידי פיקוד ומטה לרבות פיקוד על בסיסי כליאה, יחידת המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, ראש ענף ארגון והדרכה וראש ענף שיטור במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (מקמצ"ר).

במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן הקמצ"ר בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1984 היה לקצין המשטרה הצבאית הראשון שנשלח למכללה לביטחון לאומי ובתום שנת הלימודים קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את תא"ל מאיר גבע בתפקיד הקמצ"ר. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במהלך האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1989 העביר את הפיקוד על החיל לתא"ל שלום בן-משה.

==לקריאה נוספת==
*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 95-96

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945