OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קציצות כרישה

[[כרישה, חומר הגלם לקציצה]]
קציצות כרישה עם בשר
קפטיקאס דה פרסה בנוסח יהודי טורקיה בגרסה מוארכת
 קציצות כרישה או קציצות פראסה (מלאדינו: Fritas de Prasa, Keftikas de Prasa) הן קציצות כרישה מטוגנות מהמטבח הספרדי-יהודי מהמזרח התיכון, אסיה הקטנה והבלקן, השאולות מן המטבח הטורקי-עות'מאני. המאכל מוגש בדרך כלל כתוספת לארוחה המרכזית בחגי ישראל כגון ראש השנה, חג הפסח ולעיתים גם בחג השבועות.

למאכל ישנה גרסה צמחית בצורת לביבה, או בשרית בצורת קציצה מטוגנת. התערובת הבסיסית מורכבת מצמח הכרישה. ללביבה מוסיפים תפוחי אדמה, ביצים, מלח ופלפל שחור, מניחים במקרר ליממה כדי שתצטמג ולפני טיגונה, מצפים בקמח מצה במהלך חג הפסח, או בפרורי לחם בשאר ימות השנה. לקציצה מוסיפים גם בשר טחון מסוגים שונים. יש הנוהגים להוסיף גם לתערובת פרורי לחם או קמח מצה, כדי לקצר את זמן הצטמגותה, אך הדבר פוגם בטעם הדומיננטי של הכרישה. בדרך כלל, הלביבה הצמחית דקה ושטוחה יותר מגרסת הקציצה הבשרית.

הקציצה נחשבת למעדן במטבח הספרדי יהודי, אך הכנתה נחשבת למלאכה ארוכה ומתישה, בעיקר בשל כמויות הכרישה הנדרשות כדי להכין תערובת המספיקה לארוחה רבת משתתפים ומשך הזמן שחולף עד שהתערובת מוכנה לטיגון ולכן בעבר, הוכנו הקציצות רק לארוחות חג. ההקשר לחגים כגון ראש השנה ופסח נבע גם מסימני החגים השונים עליהם ברכו. "הכָּרְתִי" בסדר ליל ראש השנה, ובפסח
כמאכל מן הצומח המקדים את ההגדה. למרות ההקשר המקורי לחגים ומועדים, נוהגים בימינו יוצאי ארצות אסיה הקטנה והבלקן להכין את הקציצות גם לארוחות שבת משפחתיות ואירועים חגיגיים נוספים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:מאכלי פסח
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:לביבות
קטגוריה:המטבח הבולגרי
קטגוריה:מאכלי ראש השנה
קטגוריה:מאכלי כרישה
דניאל מיכלסון

דניאל מיכלסון (נולד ב-1949) הוא רב ופרופסור חבר במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן. מחקריו הם בתחום המתמטיקה השימושית וחקר משוואות דיפרנציאלית. בנוסף למתמטיקה, הוא חוקר צפנים בתנ"ך ותחומים נוספים המצויים בתפר שבין התורה למתמטיקה, בהם מיקומו של בית המקדש.

==ביוגרפיה==

מיכלסון נולד בריגה, בירת לטביה ב-1949, להורים ניצולי שואה. ב-1971 הוא סיים לימודים במתמטיקה מאוניברסיטת מוסקבה ועלה לישראל. הוא שירת בצה"ל ובין השנים 1972 ל-1980 לימד מתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ולמד לקראת דוקטורט. ב-1980 סיים דוקטורט במתמטיקה שימושית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. ב-1983 חזר ארצה והחל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים.

באוניברסיטה העברית חזר בתשובה בהיותו מרצה בכיר בה. שם גם פגש בפרופ' אליהו ריפס והחל לחקור בעידודו את הצפנים בתנ"ך. כמו כן הוא עוסק בחקר גאוגרפיה תנכית, מידות ומשקלות, ובמיוחד עוסק במידות בית המקדש. מיכלסון חבר בתנועה לכינון המקדש ומקיים מטעם התנועה סיורים בהר הבית בנושא "מתמטיקת המקדש". כמו כן הוא חבר "הסנהדרין המתחדשת" שנוסדה ב-2005 על ידי הרב עדין אבן ישראל ופרופ' הלל ויס.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.wisdom.weizmann.ac.il/~daniel/ דף הבית] של מיכלסון.
* [http://torahcode.us/people/michelson.shtml דניאל מיכלסון באתר torahcode]
* [http://tora.us.fm/tnk1/ezor/mqomot/temple.html תרשימים של ירושלים ובית המקדש]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:מדענים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:ישראלים ילידי לטביה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:פעילי הר הבית ובית המקדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
התיאטרון המלכותי (באת')

חזית התיאטרון
תיאטרון הביצה
התיאטרון המלכותי (אנגלית: Theatre Royal) השוכן בבאת' שבאנגליה מכיל כ-900 מקומות, וגילו למעלה מ-200 שנים.

התיאטרון הראשון בבאת' נבנה ב-1705, אך היה קטן מאוד וכמעט לא הניב רווחים. ב-1738 נהרס התיאטרון, ובמקומו נבנה בית החולים ומינרל ווטר. בתקופה זו נערכו מספר מחזות במקום הידוע כחדרי סימפסון. לאחר מכן נפתח התיאטרון מחדש ברחוב קינגסמיד, אך נסגר שוב ב-1751, זמן קצר לאחר שנסיך ויילס, לימים המלך ג'ורג' השלישי, פרש עליו את חסותו. ב-27 באוקטובר 1750 נפתח תיאטרון חדש ברחוב אורצ'ארד, והצגת הבכורה שנערכה בו הייתה של המחזה הנרי הרביעי מאת ויליאם שייקספיר.

ב-1768 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק שלפיו הוקם בעיר התיאטרון המלכותי הראשון, שהיה גם הראשון מסוגו מחוץ ללונדון וזכה להצלחה רבה. כעבור 36 שנים החל תכנונו של תיאטרון חדש בכיכר בופורט. התיאטרון ברחוב אורצ'ארד נסגר ב-1805, וכעבור ארבע שנים החל הבניין לשמש ככנסייה קתולית, וכיום הוא משמש כלשכה של הבונים החופשיים. בנייתו של התיאטרון החדש הסתיימה בתוך שנה, ותוכננה על ידי האדריכל ג'ורג' דאנס. דאנס תכנן את האלמנטים הקשתיים, הפילסטרים ושאר הקישוטים בחזית התיאטרון. הצגת הבכורה, ריצ'רד השלישי, נערכה ב-12 באוקטובר 1805. התיאטרון נחשב לכישלון מסחרי, ועד 1850 היה על סף סגירה פעמים אחדות.

ב-18 באפריל 1862 נשרף התיאטרון עד היסוד, ובמרץ 1863 נפתח התיאטרון מחדש באותו אתר, עם העלאת המחזה חלום ליל קיץ של שייקספיר. תיאטרון זה תוכנן על ידי אדריכל התיאטראות צ'ארלס ג'ון פיפס. כעבור ארבעים שנים החל תהליך ריהוט מחדש של התיאטרון, מאחר שתוקף האישור שניתן על ידי הפרלמנט עמד לפוג. בסופו של דבר הוא חודש באישור של הלורד צ'מברלין. במלחמת העולם השנייה שגשג התיאטרון, והצליח לשרוד את הפצצות הלופטוואפה על באת'.

ב-1979 נרכש התיאטרון, והפך למלכ"ר. כעבור שנה החל גיוס כספים למטרות שיפוצים. פיטר הול, מנהל התיאטרון המלכותי הלאומי, הודיע כי בכוונתו להשתמש בבאת' כבסיס לעריכת הפקות בגודל בינוני. העבודות החלו ביוני 1981. התיאטרון נפתח מחדש ב-30 בנובמבר 1982. הנסיכה מרגרט הייתה אורחת הכבוד בהצגת הבכורה, שבדומה ל-1863 הייתה "חלום ליל קיץ".

ב-1997 נבנה תיאטרון סטודיו קטן בצד האחורי של הבניין, ברחוב מונמות', ונקרא סטודיו יוסטינוב על שם השחקן פיטר יוסטינוב. התיאטרון מארח פסטיבל בינלאומי שנתי לתיאטרון בובות למבוגרים, ומשמש כאולם להופעות מוזיקליות. בפברואר 2008 נפתח הסטודיו מחדש לאחר תקופה שבה היה סגור לרגל ריהוט מחדש.

התיאטרון, ביחד עם פאב גאריק'ס הד הסמוך, הוא בניין רשום מדרגה II*, הנחשב לדוגמה טובה של אדריכלות ג'ורג'יאנית. באודיטוריום יש טבעות טיח מצועצעות, קישוטים מוזהבים ואדומים, תקרה גדולה בסגנון הטעיית העין (trompe l'oeil), ונברשת. ב-1982 בוצעו בתיאטרון עבודות חידוש, וב-1999 הוא רוהט מחדש.

כיום עיקר תוכנית ההצגות של התיאטרון מבוססת על הצגות שבועיות, ובנוסף להן הוא מארח מספר פסטיבלים בכל שנה, כולל פסטיבל שייקספיר של באת', פסטיבל הבובות הבינלאומי של באת', ועונת חברת פיטר הול. מחזות אחדים מוצגים בתיאטרון זה לפני שהם מוצגים בתיאטראות של לונדון.

בשנת 2005 נבנה תיאטרון האג (Egg, ביצה) מאחורי תיאטרון רויאל, והוא משמש כתיאטרון ילדים.

במשך השנים נטען כי התיאטרון נרדף על ידי רוח רפאים בשם "הגברת האפורה", שהייתה ככל הנראה שחקנית בימיו הראשונים. נאמר כי היא צופה בהצגות מתיבת הצפייה הפופולרית הקרויה על שמה, ומותירה אחריה ניחוח יסמין.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:באת': מבנים
קטגוריה:אנגליה: תיאטראות
רבי חייא בר אבא

רבי חייא בר אבא (או רבי חייא או רבי חייה) הכהן היה אמורא מהדור השלישי שנולד בבבל, עלה לארץ ישראל ולמד אצל רבי יוחנן.

תוארו בתלמוד הוא "רבי" אך לפעמים נקרא בשם "רב".

== ביוגרפיה ==
בצעירותו הספיק להכיר את רבי חנינא ורבי יהושע בן לוי, שניים מראשוני האמוראים שחיו בתפר שבין תקופת התנאים לתקופת האמוראים. רבו המובהק, ככל הנראה רבי יוחנן. ולאחר מותו של רבי יוחנן למד אצל רבי אלעזר בן פדת. חבריו לבית המדרש היו רבי אמי, רבי אסי ורבי אבהו. רבי חייא מוזכר בתלמוד כמי שהיה חוזר על כל משנתו מדי חודש לפני רבו, ודייק מאוד בשמועותיו. עיקר התמחותו הייתה בהלכה ופחות באגדה. מסופר, שכאשר רבי חנינא בן עגיל פנה לשאול את רבי חייא מדוע המילה "טוב" נאמרה רק בדיברות השניות, הוא הפנה אותו לרבי תנחום בר חנילאי, וטען שהוא אינו יודע כלל אם המילה "טוב" נאמרה בדיברות השניות. למרות זאת, עשרות מאמרותיו באגדה מוזכרות בתלמוד (בשם רבו רבי יוחנן).

רבי חייא היה עני עד כדי כך שתואר בתלמוד כי נעליו היו מטולאות, ומשכך החליט רבי חייא לצאת לבבל למצוא פרנסה. רבי אלעזר, רבו, שלחו לנשיא שיכתוב לו מכתב המלצה, והנשיא כתב: ובניסוח אחר: .

רבי חייא נדד במקומות רבים, ומוזכר כי בנוסף לבבל הוא ביקר גם ברומי, בסוריה, ובתוך ארץ ישראל בערים "גבלא"., טבריה, צור, וציפורי. במהלך נדודיו הוא היה פעיל ציבורית ותיקן תקנות שונות. כך לדוגמה הוא עבר בין ערים שונות ואסף כסף לטובת ישיבות ארץ ישראל, כמו כן מוזכר כי הוא הקים "ארכונין", ובמקום אחר מוזכר כי הוא אסף כסף למען יתומים ואלמנות. לאחר שובו לארץ ישראל הוא החל, יחד עם רבי אמי ורבי אסי, לעבור בין הערים השונות ולדאוג לניהול התקין שלהן, כך לדוגמה הם מינו פרנסים ובעלי תפקידים נוספים בערים בהן הם חסרו.

עם תלמידיו נמנה רב שמואל בר רב יצחק. אחיו, רבנאי, מוזכר בתלמוד. ייתכן שרבי שמעון בר אבא היה קרובו או אף אחיו. בנו, רבי אבא, היה מוסר שמועות משמו, וכן היה לו בן בשם רבי כהנא, ובן בשם רבי נחומיה.

== מאימרותיו בשם רבי יוחנן ==
* .
* .

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [http://www.aviv.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=48512817&nTocEntryID=48632174#18.1242.3.none חייא בר אבא - אנציקלופדיית אביב], 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:אמוראים כהנים
קטגוריה:תלמידי רבי יוחנן
קטגוריה:תלמידי רבי אלעזר בן פדת
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-3
רמי דנון

רמי דנון (12 ביוני 1943 – 3 באוקטובר 2019) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מחזאי ובמאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
רמי דנון נולד במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. במהלך שנות ה-60 למד דרמה ותיאטרון בסטודיו של נולה צ'לטון. בשנת 1968 היה ממייסדי תיאטרון החאן בירושלים. בתחילת שנות ה-70 למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון חיפה.

הוא היה נשוי לשחקנית תחיה דנון. בנותיהם הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.

דנון נפטר ב-3 באוקטובר 2019 בגיל 76, ממחלת הסרטן.

== קריירה ==

=== קריירת המשחק ===
דנון שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, הקאמרי והבימה. כמו כן הוא הופיע בדרמות רבות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, בהם סרט הטלוויזיה "לחם", שזכה לשבחים רבים. סרטו הראשון היה "הצד השני" בבימויו של אורי זוהר (1968). בשנת 1984 שיחק את פיטוסי בסרט "מאחורי הסורגים", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. באותו תפקיד שיחק גם בסרט ההמשך "מאחורי הסורגים 2" בשנת 1992. בשנת 1986 זכה בתפקיד השחקן המצטיין על תפקידו בסרט "חיוך הגדי", שאף ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין. בשנת 1987 גילם את איש המוסד אברהם בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס), אודות חייו של המרגל הישראלי בסוריה אלי כהן. ב-1990 שיחק את רס"ר בן שבת בסרט "נשיקה במצ"ח", תפקיד שלימים הפך לקאלט. באותה השנה שיחק בסרט "הדרך לעין חרוד", אשר מבוסס על ספרו של עמוס קינן בעל אותו שם. בשנת 2004 שיחק בסרט "משהו מתוק".

בטלוויזיה שיחק דנון בשנת 2003 בסדרה הקומית "חלומות מתוקים", סדרה בבימוי ארנון צדוק בהפקת הערוץ הראשון. בשנת 2013 השתתף בסדרה "פצועים בראש", וגילם את דמותו של אהוד תמיר. בשנת 2014 גילם את רבי דנינו, בסרטה של רונית אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".

=== מחזאות ובימוי ===
מאז 1986 פנה דנון לתחום המחזאות והבימוי, כתב וביים עשרות מחזות, הן של מחזאים ישראלים והן מחזות מתורגמים. בין עבודותיו הרבות, בולטות ההצגה רעולים מאת אילן חצור, שדנון היה שותף לכתיבתה וזכתה לשבחים רבים; המחזה שיינדלה בבימויו של דנון (בשיתוף אמנון לוי), שזכה בפרסים והצליח בישראל ומחוצה לה; כתב (עם יוסי מלמן) וביים את "הבן הטוב", הצמה של אבא, בכתיבתו של דנון (בשיתוף עם אמנון לוי) ובבימויו, שזכתה לבקורות נלהבות והוצגה מאות פעמים וולנטינו (בשיתוף עם אמנון לוי).

בין 1992 ל-1995 כיהן דנון בצוות הניהול האומנותי של פסטיבל עכו. בשנת 2003 ייסד את התיאטרון הקהילתי בעיר שדרות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
אלכסנדר פובולוצקי

אלכסנדר פובולוצקי הוא כנר ומלחין ישראלי יליד אוקראינה.

==קורות חיים==
פובולוצקי היה בן למשפחה מוזיקלית והחל לנגן בכינור בגיל חמש. הוא למד באקדמיה למוזיקה של אודסה, מוסד שהוציא תלמידים נודעים כמו סביאטוסלב ריכטר, אמיל גיללס ודוד אויסטרך.

לאחר סיום לימודיו בשנת 1970 הצטרף פובולוצקי לחמישייה קאמרית ובהמשך ניגן בתזמורת הקאמרית של מוסקבה. בשנים הבאות ניגן בתזמורת של תיאטרון בולשוי במוסקבה ובתזמורת הסימפונית הממלכתית של ברית המועצות בניצוח יבגני סבטלנוב, עד עלייתו לישראל בשנת 1990. במקביל לנגינה עסק גם בהוראה ובהלחנה, הן לתיאטרון והן לרדיו ולטלוויזיה של מוסקבה.

אלכסנדר פובולוצקי חבר בקבוצת הכינור השני בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. הוא הקים את שלישיית פובולוצקי ואת אנסמבל וירטואוזים של תל אביב, שנגניו חברים בפילהרמונית, ועם הרכבים אלה הוא יוצא לסיורי קונצרטים בישראל ומחוצה לה.

פובולוצקי הלחין יצירות רבות, בהן יצירה המבוססת על נושאים של הנריק וייניאבסקי לתחרות הכינור על שם וייניאבסקי בפולין, שבה ישב בחבר השופטים. כן חיבר יצירה לשני קלרינטים סולו ותזמורת על נושא רפסודיה בכחול של גרשווין ועיבודים רבים לאנסמבל הכנרים של קשת אילון.

בנו ובתו של אלכסנדר פובולוצקי, יוג'ין ומריאנה, חברים בשלישיית פובולוצקי ובאנסמבל וירטואוזים של תל אביב.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160303204609/http://www.ipo.co.il/heb/About/Members/%D7%9B%D7%9C%D7%99%20%D7%A7%D7%A9%D7%AA/%D7%9B%D7%99%D7%A0%D7%95%D7%A8%20%D7%A9%D7%A0%D7%99/Musicians,41.aspx נגני כלי קשת באתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית]
* [http://www.povolotskymusic.com/artists.html אתר הבית של אלכסנדר פובולוצקי] 

קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים יהודים אוקראינים
קטגוריה:כנרים רוסים
ידידיה רפאל אבולעפיה

קבר הרב ידידיה רפאל אבולעפיה בהר הזיתים
רבי ידידיה רפאל חי אבולעפיה (היר"א תקס"ז, 1806/7 – ט"ו בסיוון תרכ"ט, מאי 1869) היה מקובל נודע, שכיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל.

==קורותיו==
נולד בירושלים, בן למשפחת אבולעפיה, והיה תלמידו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי, ראש "ישיבת המקובלים בית אל" ונכדו של הרב שלום מזרחי שרעבי, שהיה גם הוא ראש הישיבה עד פטירתו בתקפ"ז. לאחר פטירתו של הרב חיים אברהם גאגין, חתן ר' רפאל אברהם שלום, בשנת תר"ח (1848), הוא התמנה לראשות הישיבה.

בספר "חכמי ירושלים" מתאר ישראל דב פרומקין את הרב אבולעפיה כ"צדיק המדוכא בייסורים ומתפרנס מיגיעו, חסידא קדישא, פרוש מבטן ומהריון". בספר "יהודי המזרח" שכתב משה דוד גאון נכתב עליו שהיה גדול הן בחכמת הנסתר והן בתורת הנגלה ודרכי הלמוד של האשכנזים לא היו זרות לו. עוד נאמר עליו שעמד בקשר אמיץ עם רבניהם, בהם הגאונים מקוטנא וקאליש וכי התרועע עם ר' יהוסף שווארץ. את גדולתו בחכמת הנסתר ניתן לראות מהקדמותיו, חדושיו והערותיו שנדפסו בראש ספרי תלמיד האר"י ר' חיים ויטאל. עם חיבוריו נמנים הספרים "דרך ושלום", והספר "קניין פירות" על כוונות הרש"ש, הרבה הערות חשובות שנכתבו על ידו הדפסו בסידור הרש"ש המכונה "הסידור הנדפס" שכן עד אז היו הסידורים צילום של כתבי יד. בהערות חשובות אלה שמו חתום בראשי תיבות: "היר"א" וכך נחקק שמו בין חכמי המקובלים.

בהיותו חרד לשמירת הדת התנגד ליסוד בתי ספר כלליים בירושלים, ובבוא הד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל לעיר כדי ליסד בה את בית הספר למל, היה הרב הספרדי היחיד שהצטרף לרבני האשכנזים וחתם עמהם על החרם הגדול, נגד בית הספר. אולם כבר נכדו נסים בכר, אשר ייסד מספר בתי ספר יהודיים בטורקיה, יסד בירושלים את בית הספר אליאנס. ואף נכדו שלמה אבולעפיה היה בין מורי בתי הספר ביישוב העברי.

בשנת תרכ"ט (1869) נפגע מרסיס של כדור תותח ברגלו כתוצאה מהפגזות המצרים שצרו על ירושלים. הרופאים לא הצליחו להוציא את הרסיס מרגלו, דבר שגרם לו כל חייו ייסורים ולבסוף הביא למותו. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

==קישורים חיצוניים==

* משה דוד גאון, "ידידיה רפאל חי אבולעפיה", [http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36724&st=&pgnum=16 יהודי המזרח בארץ ישראל חלק שני], ירושלים תרצ"ח, עמ' 8–10
* , מתוך: שנה בשנה 1966
* 
* 

קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:משפחת אבולעפיה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:ראשי ישיבת המקובלים בית אל
קטגוריה:בוגרי ישיבת המקובלים בית אל
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1806
קטגוריה:נפטרים ב-1869
נמרוד עציון-קורן

נמרוד עציון קורן (נולד ב-21 במרץ 1976) הוא תסריטאי ובמאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
עציון-קורן נולד בירושלים, הוא בוגר תואר ראשון ותואר שני בהיסטוריה (בהצטיינות יתרה) מטעם האוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, למד קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1999–2002, אך לא השלים לימודיו.
באותה העת, כתב ביקורות קולנוע במגזין "תזה" של אונ' ת"א, וביים סרט קצר בשם "יומן בחירות" (1999), אשר עסק בהשפעת תעמולת הבחירות על חיי היומיום של צעירים, ושילב בין ז'אנר עלילתי לדוקומנטרי. הסרט השתתף ב"פסטיבל ירושלים" והוקרן בסינמטקים בזמן בחירות 1999. ב-1997 ביים יחד עם סער לחמי שני קליפים ללהקת "סדרני הדשא" לשירים "מריר" ו"קדרים באים", מתוך אלבומה היחיד "רקוב". ב-1999 (כשנתיים לאחר התפרקות הלהקה), הם זכו לציון לשבח במסגרת התחרות ע"ש אורי סונין בסינמטק תל אביב. 
בשנת 2001, ביים יחד עם סער לחמי עבור "MTV" סרטון בשם 
"Mtv Prime Cuts" בהשתתפות יובל סגל, אורי הוכמן ומורן אייזנשטיין, במסגרת משבצת "Made In", שהיה הסרטון הראשון שייצג את ישראל בקטגוריה זו, ולווה במוזיקה שנכתבה על ידי "אינפקטד מאשרום".
 
שנה אחר כך ביים עבור "MTV" סרטון נוסף בשם "Mtv Positive", בהשתתפות אפרת אברמוב, עירית קפלן, וענת קלאוזנר שנפסל לשידור בעקבות תכניו הפרובוקטיביים, אך נבחר על ידי המגזין הבריטי "Campaign Screen" כאחת הפרסומות הטובות לשנת 2002. 
בשנת 2003, יצר יחד עם רועי פלורנטין, שירי בן ארי, ואופיר קדמי, מופע וידאו ארט, בשיתוף עם "הליקון" ו"גרוויטי פוסט פרודקשן", עבור הופעה מיוחדת של עברי לידר ל"יום הגאווה". המופע נקנה על ידי חברה הולנדית והוקרן בליין האמסטרדמי "White Party". 

בשנת 2004, ביים וכתב [יחד עם סער לחמי] את הסרט "דמיונות". סרט באורך מלא בסגנון גל חדש, העוסק במוסכמות ובמבנה השפה הקולנועית, בהשתתפות אסנת חכים, ריקי בליך, אוהד קנולר, עינת ויצמן, איתי ברנע, דליה שימקו וליאון רוזנברג.
הסרט הופק באופן עצמאי על ידי נמרוד עציון-קורן וליאת שחם בסיועו של רפי בוקאי, אשר לו גם הוקדש הסרט, כאשר מודל ההפקה היה דומה ל"אוונטי פופולו". לאחר סיום הצילומים נרכש הסרט על ידי HOT במסגרת פרויקט "סרטים מכאן", הפקתו הושלמה על ידי דנה עדן והוא יצא לאקרנים בשנת 2005. 
באותה שנה הצטרף קורן לצוות הכותבים של הטלנובלה "טלנובלה בע"מ". 

בשנת 2006, ביים וכתב את הסדרה "האבודה". סדרת ווב, שהיא ספין אוף של "האלופה", מעין טייק-אוף קומי על הסדרה "אבודים". הסדרה שודרה ב-ynet, ובכל חברות הסלולר. 
באותה שנה ביים עבור "גלובס" תשדיר חברתי בשם "מעבר למגבלות" העוסק בסטודנטים בעלי מוגבלות פיזית שזכה בקקטוס הזהב לשנת 2007 בקטגוריית סרטי המדיה המודפסת,
 
וקמפיין איכות סביבה עבור ערוץ הופ!" בשם "העולם הוא כדור" אשר זכה ב"פרס פראט" 2006. 

ב-2007, היה יוצר ותסריטאי ראשי של העונה השנייה של "האלופה", לצד רוני ידור וסער לחמי.

ב-2009, החל ללמד קולנוע בבית ספר "תיאודור הרצל" בברזיל. באותה שנה סרט קצר אשר ביים וכתב, בשם "Jogo de Criança" ["משחק ילדים"] זכה בתחרות UN-Doc, של האו"ם, במסגרת GCU. ב-2013, סרט קצר בבימויו, בשם "Mourning" ["אבלות"] שהופק בברזיל על ידי Big Fish Productions, הוקרן בפסטיבל ProFire באדינבורו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=3zAjU8vyRLU"Campaign Screen selection, MTV Promo"]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
אבן אל-עלקמי

אבו טאלב מוחמד מואייד א-דין אל-אסרי אל-בע'דאדי בן אחמד אל-עלקמי (בערבית: ابو طالب محمد مؤيد الدين الاسري البغدادي بن احمد العلقمي; ) היה וזיר שיעי ממוצא פרסי בחצרו של אל-מסתעצם, הח'ליף העבאסי האחרון שמשל בבגדאד.

== חייו ==
אבן עלקמי התחנך בפרס. הוא למד במדרסה והיגר לבגדאד, שם מצא תעסוקה כפקיד בחצר הח'ליפות. בשנת 1244 מונה לווזיר תחת אל-מסתעצם. אבן עלקמי קשר קשר עם הולאגו חאן בתיווכו של הפילוסוף השיעי ממשהד, טוס נסיר א-דין א-טוסי. הוא קיווה שלאחר שבגדאד תיפול, תימסר לידיו משרת מושל העיר. הוא אכן זכה לכהן כמושל, אך רק לחודשים ספורים. הוא נפטר בעיר ונקבר בקרבת המקדש השיעי של האימאמים ה-7 וה-9 בקזימין, ובנו עז א-דין ירש אותו כמושל, אף הוא למשך חודשים ספורים, עד שהוחלף בידי עטאא אל-מולכ אל-ג'ביני. 

מסופר מפי היסטוריונים סונים כי לאחר שנכנס לעיר הוא "הושפל על ידי הטטרים ונאלץ לרכוב על חמור. אישה אחת שראתה אותו אמרה לו: 'האם כך ראית את בני עבאס נוהגים?, וכעת הגענו למצב זה בשל מעשי ידיך'. לאחר מכן הסתגר בביתו למשך יומיים וזאת הסיבה שמת מודאג ועצוב". בזיכרון ההיסטורי הערבי מציינת דמותו משל לבוגד (לרוב שיעי) במדינה המבקש למסור אותה בידי אויבים חיצוניים.

==ראו גם==
* נפילת בגדאד (1258)

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1197
קטגוריה:נפטרים ב-1258
אל-וצאף

עבדאללה בן פצ'לאללה שרף א-דין א-שיראזי (קרי: פדלאללה; בערבית: عبد الله بن فضل الله شرف الدين الشيرازي) היה היסטוריון פרסי בן המאה ה-14 שפעל בחצר השושלת האילח'אנית קודם לשנת 1299 ועד למותו בשנת 1323. הוא מכונה "אל-וצאף", מילה שמשמעותה "מחבר שירת הלל", בשל עבודותיו החשובות המתארות את קורות התקופה. בנוסף שימש וצאף כגובה מיסים במחוז פארס תחת מחמוד ע'אזאן ותחת אלג'ייטו (Öljaitü).

==יצירתו של וצאף==
ספרו החשוב ביותר "תג'זיאת אל-אמצאר ותזג'יאת אל-אעצאר" ("הקצאת הערים ומדידת העידנים") ממשיך את עבודתו של ג'ווייני המתארת את קורות האימפריה המונגולית עד לנפילת בגדאד בשנת 1258.

==סגנונו של וצאף==
וצאף ידוע בשל הכתיבה הפרסית המסוגננת שלו. סגנון זה ידוע כ"פרסית פירחונית" והוא קשה מאוד לקריאה. האילח'אן אלג'ייטו, שידע לקרוא פרסית, לא הצליח להבין את הכרוניקה שחיבר וצאף. סגנון הכתיבה של וצאף איפשר לו למתוח ביקורת על השליטים המונגולים בתוך המלל המסוגנן, אך לא קריא, של כתיבתו.

==ראו גם==
*רשיד א-דין המדאני

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים פרסים
קטגוריה:היסטוריונים מוסלמים
קטגוריה:ילידי 1257

קטגוריה:נפטרים ב-1329
סלימאן שאה

סלימאן שאה (בפרסית: سليمان ساه) היה מצביא עבאסי באחרית ימיה של הח'ליפות העבאסית. הוא כיהן תחת אל-מסתעצם בבגדאד והיה המפקד הכללי של הצבא לאחר ניצחונו בקרב אנבאר. הוא עודד את אל-מסתעצם לא להיכנע להולאגו והיה אחראי על הגנתה של העיר במהלך המצור המונגולי עליה בינואר-פברואר 1258. לאחר כיבוש העיר הוא נתפס והוצא להורג יחד עם הח'ליף ו-700 מתומכיהם.

==ראו גם==
* נפילת בגדאד

קטגוריה:בית עבאס

קטגוריה:נפטרים ב-1258
מוניק

מוניק אנג'לה איימס (באנגלית: Monique Angela Hicks; נולדה ב-11 בדצמבר 1967), ידועה בשם הבמה מוניק, היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "פרשס".

== קריירה ==
מוניק החלה את קריירת המשחק בסדרה "משפחת פרקר" בתפקיד ראשי של ניקול אן "ניקי" אוגלאבי. את תפקידה זה גילמה למשך 5 עונות מ-1999 עד 2004. מאז התפרסמה והחלה להנחות תוכניות ערב כמו "Showtime at the Apollo". בהמשך שיחקה בסרטים הקומים: "בייבי בוי", "בנות שמנות" ו"ברוך שובך רוסקו ג'נקינס", "מופע השיער", ו"הכל כלול" לצד קווין הארט וסנופ דוג, הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות. ב-2007 תרמה את קולה לסרט "הצד הגס של הפינגווינים" של הבמאי בוב סאגט.

בשנת 2009 שיחקה בסרט "פרשס", בו גילמה את דמותה של מארי, אמה המתעללת של גיבורת הסרט פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי).
על תפקידה קיבלה ביקורות אוהדות, וכן זכתה במספר פרסים יוקרתיים, בהם פרס האוסקר, פרס גילדת שחקני המסך, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א. מוניק היא האישה האפרו אמריקאית השש עשרה שקיבלה מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה, והרביעית שזכתה. באופן כללי, היא האדם האפרו אמריקאי השנים עשר שזכה בפרס האוסקר, והשביעי בעשור הנוכחי.

בשנת 2015 שיחקה בסרט של HBO, "סיפורה של בסי סמית" אודות חייה של בטי סמית, בתפקיד מא רייני. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה או סרט.

מוניק מנחה כיום את התוכנית "The Mo'Nique Show".

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכות פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:קומיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
קטגוריה:אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:קומיקאיות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קטגוריה:זוכי פרסי ה-BET: קולנוע: השחקנית הטובה ביותר
קשת אילון

נגני קשת אילון בקורס הקיץ של 2011, על במת אולם הקונצרטים

קשת אילון הוא מרכז מוזיקה לכלי קשת השוכן בקמפוס צמוד לקיבוץ אילון שבגליל המערבי. המרכז הוקם בשנת 1990. מרכז המוזיקה הוקם בשנת 1990 בקיבוץ אילון, אז השתתפו בו כ-25 סטודנטים, רובם עולים מברית המועצות.

ב-1991 הוקמה עמותה בשם "כיתות אמן קשת אילון" הפועלת כמוסד ללא כוונת רווח ומופעלת על ידי ועד שכל חבריו פועלים בהתנדבות.

המנהל המוזיקלי של קשת אילון הוא פרופסור יצחק רשקובסקי מהקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. גלעד שיבא הוא מנכ"ל העמותה.

החל מדצמבר 2002 מתקיימים בקשת איילון קורסים לכנרים צעירים ומוריהם. בשנים 2014–2015 הקימה עמותת קשת אילון קמפוס חדש על שטח קרקע שקיבוץ אילון העביר אליה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[https://www.youtube.com/watch?v=mwRH8Yh1vgc הכנר עברי גיטליס בכיתת אמן עם הכנרת מריה רוסנו]
* 
* [https://shimur.org/app/uploads/2018/01/אתרים-המגזין-גיליון-6-ינואר-2017.pdf ספריית תווים - קשת אילון | גרסיאלה וקרט, אייל מינס] בתוך: "אתרים" מגזין המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל גיליון 6, ינואר 2017
*[https://www.facebook.com/watch/?v=2425161414215248&external_log_id=d97fed3e33a80c6993306deca122acab&q=לאה%20זו%20גואל%20פינטו לאה זו ויצחק רשקובסקי מתארחים ב"גם כן תרבות" תוכניתו של גואל פינטו בתאגיד השידור]
* 
* 
* [https://opusmagazine.co.il/report/gilad-sheba-interview/ אופוס המגזין למוזיקה קלאסית ריאיון עם גלעד שיבא, קשת אילון] 12 באפריל 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: בתי ספר למוזיקה
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים בישראל
קטגוריה:הגליל המערבי
קטגוריה:אילון
בוטרוס אבו מנה

בוטרוס אבו מנה (1932 - דצמבר 2018) היה היסטוריון, פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, חוקר האימפריה העות'מאנית בשנותיה האחרונות, וחוקר החברה הערבית במזרח התיכון.

==ביוגרפיה==
אבו מנה היה נוצרי יווני-אורתודוקסי ונולד ברמלה ב-1932; במלחמת השחרור נמלטה משפחתו ללוד. עם סיום לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית הוא עבר לאוניברסיטת אוקספורד, שם סיים דוקטורט ב-1971 בהנחיית אלברט חוראני, על מחקרו בנושא "אספקטים של השליטה העות'מאנית על סוריה במחצית השנייה של המאה ה-19". באוקטובר 1971 הצטרף כמרצה למחלקת המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, ממנה פרש ב-2002 כפרופסור חבר במשך יותר משלושים שנה. ב-2009 הוזמן לאוניברסיטת הרווארד כחוקר אורח במכון ללימודי המזרח התיכון. הוענק לו תואר יקיר העיר חיפה, וב-2005 יצא לאור לכבודו הספר "Ottoman reform and Muslim regeneration". תחומי מחקרו התמקדו בנושאים: תקופת התנט'ימאת באימפריה העות'מאנית, סוריה הגדולה במאה ה-19, הנהצ'ה (התחיה) הספרותית והלשונית הערבית, הטריקה של הנקשבנדיה, ומחוז ירושלים במאה ה-19.

==חיים אישיים==
אבו מנה התגורר בחיפה. היה נשוי לנאאילה לבית נקארה ולזוג נולדו שני בנים: ראאד - עורך דין הגר בבריטניה, ובאשיר - פרופ' לספרות אנגלית באוניברסיטת קנט בבריטניה. נפטר בדצמבר 2018.

== ספרו ==
<div style="direction: ltr;">
* "Studies on Islam and the Ottoman Empire in the 19th Century, 1826-1876. (Istanbul, Isis, 2001)"
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100725005836/http://mideast.haifa.ac.il/staff/butrus.htm דף אישי] באתר האוניברסיטה
* 
* 
*
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: לימודי המזרח התיכון והאסלאם
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אנשי אקדמיה ערבים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:רמלה: אישים
קריסטינה וייבורן

קריסטינה וייבורן (Kristina Wayborn; נולדה ב-24 בספטמבר 1950) היא שחקנית ילידת שוודיה שעבדה בעיקר בבריטניה ובארצות הברית.

== ביוגרפיה ==
וייבורן נולדה בשם בריט אינייר יוהנסון (Britt-Inger Johansson) בעיירה ניברו (Nybro) שבסמולנד. היא זכתה בתחרות מלכת היופי של שוודיה לשנת 1970 והגיעה לחצי הגמר בתחרות מיס תבל באותה שנה. היא אף נבחרה כ"מיס סקנדינביה".

וייבורן גילמה את דמותה של גרטה גרבו בסרט הטלוויזיה The Silent Lovers (1980), הופעה שעוררה את תשומת לבם של מפיקי סרטי ג'יימס בונד.

היא לוהקה לתפקידה הידוע ביותר כנערת בונד מאגְדה בסרט אוקטופוסי (1983). במהלך סצנת קרב בסרט, משהו השתבש וייבורן שברה מספר אצבעות מכפות רגליה. הסצנה הזכורה ביותר מהסרט היא הקרב בו מאגדה גוברת על רבים מלוחמיו של קאמל קאן ומפגינה יכולות לחימה מרשימות, זאת בעידן שקדם לגיבורות סרטי הפעולה של ימינו.

היא הופיעה במספר סדרות טלוויזיה אמריקניות ובהן ספינת האהבה, זאב מעופף, מקגייוור, דאלאס, General Hospital, Designing Women, משמר המפרץ וכן מופע שנות ה-70, בו היא הופיעה מחדש לצד עמיתתה מאוקטופוסי, מוד אדמס.

== פילמוגרפיה ==
* 1976 - ניצחון באנטבה - כקלודין
* 1980 - The Silent Lovers - כגרטה גרבו
* 1982 ו-1986 - ספינת האהבה - שני פרקים, כאנה פטרובסקה וכמוניק אליס
* 1983 - אוקטופוסי - כמאגדה
* 1985 - Hostage Flight - כאילזה בק
* 1986 - מקגייוור - פרק אחד, כשרה אשפורד
* 1986 - זאב מעופף - פרק אחד, כדון הריסון
* 1987 - בית חולים כללי - מספר פרקים, כד"ר גרטה אינגסטרם
* 1991 - Designing Women - פרק אחד, כגייל
* 1992 - Dangerous Curves - פרק אחד, כנורמה דזמונד
* 1993 ו-1999 - משמר המפרץ - שני פרקים, כלנה וכליילה פרנקס
* 1997 - Little Ghost - ככריסטין
* 2000 - מופע שנות ה-70 - פרק אחד
* 2004 - Forbidden Warrior - כמכשפה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:דוגמניות שוודיות
קטגוריה:נערות בונד
קטגוריה:זוכות מיס שוודיה
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1970
קטגוריה:זוכות מיס סקנדינביה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה שוודיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
איוואן אטאל

איוואן אטאל (בצרפתית: Yvan Attal; נולד ב-4 בינואר 1965) הוא שחקן ובמאי קולנוע צרפתי-יהודי, יליד ישראל.

==קורות חיים==
איוואן אטאל נולד בתל אביב, ישראל, להורים יהודים ממוצא צרפתי-אלג'יראי, הוא גדל בפרבר של פריז. הופעת הבכורה שלו הייתה בסרטו של אריק רושאן (Un monde sans pitié (1989, שזיכתה אותו בפרס סזאר לשחקן המבטיח ביותר. הסרט הראשון שביים היה Ma femme est une actrice (2001), בו שיחק לצדה של שארלוט גינסבורג.

הוא גם הופיע בסרטים "מזימות זרות," (2005) ו"אנתוני זימר" (2005). ב"שעת שיא 3" (2007) הוא שיחק נהג מונית צרפתי ששמו ג'ורג'. בסרטים "עיניים עצומות לרווחה", (1999), "משימה בלתי אפשרית 2", (2000) וונילה סקיי (2001) הוא דיבב את טום קרוז בגרסה הצרפתית שלהם.

הסרט אנתוני זימר הופק מחדש בשנת 2010 כסרט אמריקאי בשם "התייר" בו מככב ג'וני דפ בתפקיד המקביל לזה שגילם איוואן אטאל בסרט המקורי.

בשנת 2016 ביים וכיכב בסרט "היהודים: הם בכל מקום", לצד בת זוגו שארלוט גינסבורג. בשנת 2017 ביים את הקומדיה "המילים הפשוטות", וכשחקן השתתף בסרט "רוקנרול", לצדם של מריון קוטיאר ובן פוסטר. 

בשנת 2018 כיכב בסדרת הטלוויזיה של רשת Arte "לחיות לנצח" בתפקיד השוטר דריוס אסראם. 

בשנת 2019 גילם את הסופר היהודי רומן גארי בסרט האמריקאי "סיברג" לצדה של קריסטן סטיוארט. באותה שנה ביים וכתב אטאל את הסרט "הכלב שלי טיפש" ואף כיכב בו לצד גינסבורג.

בשנת 2021 שיחק בסרטו של דני בון "תקועים בפריז". בשנת 2022 שיחק בסרט המותחן הצרפתי "מטרה קלה" <small>(אנ')</small> של הבמאי ז'אן פול סלומה <small>(אנ').</small>

בשנת 2023 שיחק בדרמת הפשע הצרפתית "דם וכסף" <small>(אנ')</small> בדמותו של אנטון זגורי. 

== חיים אישיים ==
מאז 1991 הוא בזוגיות עם השחקנית שארלוט גינסבורג, בתם של סרז' גינסבורג וג'יין בירקין. להם שלושה ילדים. ב-2013 הם התארסו אך הודיעו שלא מתכננים להינשא.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:מדבבים יהודים 
קטגוריה:מדבבים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לצרפת
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1965
קארי לוול

קארי לוול (באנגלית: Carey Lowell; נולדה ב-11 בפברואר 1961) היא שחקנית אמריקאית, שבעברה הייתה גם דוגמנית.

== שנותיה הראשונות ==
לוול נולדה בהנטינגטון, ניו יורק ובילתה חלק גדול מילדותה בטיולים עם אביה, ג'יימס לוול, שהיה גאולוג. מיד אחרי התיכון היא חתמה על חוזה דוגמנות בסוכנות פורד. היא דגמנה עבור לקוחות כמו ראלף לורן וקלווין קליין, לפני שפנתה למשחק. לוול למדה באוניברסיטת קולורדו. היא למדה לתואר בספרות באוניברסיטת ניו יורק, אבל לא השלימה את התואר שלה בגלל קריירת המשחק התובענית שלה.

==קריירה==
תפקידיה הידועים ביותר של לוול כוללים את גילומה של נערת בונד, פאם בובייה, בסרט ג'יימס בונד "רישיון להרוג" (1989). ועוזרת התובע המחוזי ג'יימי רוס בדרמת הטלוויזיה "חוק וסדר", דמות שנכנסה מחדש לנעליה בסדרת ההמשך חוק וסדר: משפט וצדק.

==חייה האישיים==
לוול התחתנה שלוש פעמים. נישואיה הראשונים היו לצלם האופנה ג'ון סטמבר, לו הייתה נשואה בשנים 1988-1984.

היא הייתה נשואה לשחקן גריפין דאן. בשנים 1995-1989, ממנו יש לה בת, חנה דון, שנולדה באפריל 1990.

לוול נישאה לשחקן ריצ'רד גיר ב-9 בנובמבר 2002 אחרי שיצאו מספר שנים. לזוג בן, הומר ג'יימס ג'ים גיר שנולד בפברואר 2000, וקרוי על שם אביו של גיר. המשפחה התגוררה בניו יורק. ב-2013 הזוג התגרש. לוול, בדומה לגיר, תומכת בשימור התרבות של טיבט ומתרגלת בודהיזם טיבטי.

==פילמוגרפיה==
* Dangerously Close (1986)
* Club Paradise (1986)
* Down Twisted (1987)
* Me and Him (1989)
* רישיון להרוג (1989)
* The Guardian (1990)
* Road to Ruin (1991)
* נדודי שינה בסיאטל (1993)
* סיפור של אהבה (1994)
* לעזוב את לאס וגאס (1995)
* Duke of Groove (1996) סרט טלוויזיה
* חיות רעות (1997)
* Big Apple (2001)
* More Than Meets the Eye: The Joan Brock Story (2003) סרט טלוויזיה
* חוק וסדר (2001-1996) 49 פרקים
* חוק וסדר: משפט וצדק (2005)
* Empire Falls (2005)
* Six Degrees (2007-2006)

==קישורים חיצוניים==

* 

* Jill Gerston, [http://www.nytimes.com/1997/12/21/tv/signoff-a-cupcake-grows-into-one-tough-cookie.html SIGNOFF; A Cupcake Grows Into One Tough Cookie], New York Times, December 21, 1997
* [http://movies.yahoo.com/movie/contributor/1800053391 קארי לוול], באתר Yahoo! Movies

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:נערות בונד
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1961
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
ברברה ברוקולי

ברברה דנה ברוקולי (באנגלית: Barbara Dana Broccoli; נולדה ב-18 ביוני 1960) היא מפיקת סרטים אמריקאית, הנודעת במיוחד בשל היותה מפיקת סרטי ג'יימס בונד. היא אבירת מסדר האימפריה הבריטית.

==ביוגרפיה==
ברברה ברוקולי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. היא בתו של מפיק סרטי ג'יימס בונד המפורסם אלברט ר. "קובי" ברוקולי. יש לה תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת לויולה מרימונט. אחרי קבלת התואר היא החלה לעבוד על הסט של חברת ההפקות של אביה, EON Productions, החברה האחראית לסדרת סרטי ג'יימס בונד הרשמית החל מ-1962. כיום היא מפיקה שותפה של סרטי בונד ביחד עם אחיה החורג מייקל וילסון. היא נשואה למפיק פרדריק זולו ובבעלותם חברת הפקה עצמאית המכונה אסטוריה הפקות. היא הצעירה מבין ארבעת ילדיהם של קובי ודנה ברוקולי, אחותו למחצה של מייקל וילסון (מאמם דנה, נולד ב-1943), וטינה ברוקולי (מאמם נדרה-קלרק ברוקולי, נולדה ב-1958) וטוני ברוקולי (אותו אימצו קובי ברוקולי ונדרה קלרק-ברוקולי, נולד בשנת 1956 או 1957). 

היא קיבלה את התואר OBE במסדר האימפריה הבריטית אותו העניקה לה מלכת בריטניה בשנת 2008.

==סדרת ג'יימס בונד==
ברוקולי החלה לעבוד בסדרת ג'יימס בונד בהיותה בת 22 כעוזרת במאי (assistant director) בסרט אוקטופוסי ב-1983. זמן קצר אחרי כן היא פילסה את דרכה למעלה ונהייתה מפיקת משנה (associate producer) בסרט "באזור המסוכן" ב-1987. תפקידה המשמעותי ביותר הוא מפיקת הסדרה, היא הפיקה את כל סרטי פירס ברוסנן ודניאל קרייג.

==צ'יטי צ'יטי בנג בנג==
אחרי מותו של אביה ב-1996, יצרה ברוקולי גרסה מוזיקלית בימתית של "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", המבוססת על המחזמר מ-1968 בכיכובם של דיק ואן דייק וסאלי-אן האוז. ברוקולי שכרה מחדש את כותבי השירים המקוריים של הסרט על מנת שיכתבו חומר חדש עבור הגרסה הבימתית. האחים שרמן כתבו שישה שירים חדשים עבור המופע שהועלה לראשונה ב-16 באפריל 2002. המופע רץ באולם הפתוח הגדול ביותר בלונדון, הלונדון פלדיום והיה המופע המוצלח ביותר כספית שרץ שם ושבר שיאים מרשימים אחרים גם כן. צ'יטי צ'יטי בנג בנג שיחק גם בארצות הברית וברחבי בריטניה ונחל הצלחה בשני המקומות.

==פילמוגרפיה חלקית==
===כעוזרת במאי===
* אוקטופוסי (1983) 
* רצח בעיניים (1985)

===כמפיקת משנה===
* 007 באזור המסוכן (1987) 
* רישיון להרוג (1989)

===כמפיקה===
* גולדן איי (1995) 
* מחר לנצח (1997) 
* העולם אינו מספיק (1999) 
* למות ביום אחר (2002) 
* קזינו רויאל (2006) 
* קוונטום של נחמה (2008) 
* סקייפול (2012)
* ספקטר (2015)
*מסלול נקמה (2020)
*לא זמן למות (2021)
*Till (2022)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:ג'יימס בונד
קטגוריה:מפיקות קולנוע אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לויולה מרימאונט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לויולה מרימאונט
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
טליסה סוטו

טליסה סוטו (באנגלית: Talisa Soto; נולדה ב-27 במרץ 1967) היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית.

== שנותיה הראשונות ==
נולדה כמרים סוטו (Miriam Soto) בברוקלין, ניו יורק,
סוטו היא הצעירה בארבעת ילדיהם של הורים ילידי פוארטו ריקו.
הוריה עברו מאוחר יותר לנורת'האמפטון, מסצ'וסטס, שם גדלו ולמדו סוטו ואחיה. משפחתה של סוטו הייתה אחת מהמשפחות הפורטוריקניות המעטות שהתיישבו בשכונה. כתוצאה מכך היא חשה שלאנשים יש כלפיה דעה קדומה והיא נהייתה בודדה.

==קריירה==
===דוגמנות===
בהיותה בת 15 חתמה סוטו על חוזה דוגמנות עם סוכנות קליק ועסקה בדוגמנות בחופשות הקיץ שלה מהלימודים. שבועות אחרי שחתמה על החוזה, היא נסעה לטייל בפריז שם צילם אותה ברוס וובר לווג. היא שבה לנורתהמפטון בתום הקיץ על מנת לסיים את לימודיה בבית הספר והמשיכה לדגמן לפרקים עד שהיא סיימה את בית הספר התיכון.
מאוחר יותר היא הופיעה בעמודי השער של ווג האמריקאי והבריטי והמגזינים Elle, Mademoiselle, Glamour and Self.

היא גם הופיעה בקליפ המוזיקה הראשון שלה "Each Time You Break My Heart" אותו שרו חברה לשעבר ניק קיימן ביחד עם מדונה בבימויו של טוני וירומונטה.
סוטו וקיימן הופיעו לעיתים כדוגמניו של ריי פטרי (Ray Petri), מעצב האופנה המנוח והיוצר של מראה "בופאלו בוי" של לונדון של שנות השמונים.

===משחק===
סוטו שבה לארצות הברית ב-1988, היא ערכה מבחן במה והתקבלה לתפקיד "אינדיה" בהופעת הבכורה שלה בסרט הקולנוע Spike of Bensonhurst, קומדיה בה כיכבו סשה מישל וארנסט בורגניין. ב-1989 היא לוהקה כלופה לאמורה בסרט ג'יימס בונד "רישיון להרוג" בכיכובו של טימותי דלטון וכמאריה ריברה בסרט The Mambo Kings.

סוטו השתתפה ביותר מעשרים סרטים, ביניהם "מורטל קומבט" (1995) כקיטאנה, "מרדף השמש" של מייקל צ'ימינו כאישה אינדיאנית, "Island of the Dead" כמליסה אוקיף, Piñero (2001) כסוגר, בכיכובו של בנג'מין בראט ו-Ballistic: Ecks vs. Sever (2002) וריין לצד לוסי לו ואנטוניו בנדרס. סוטו גם הופיעה בשתי הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה C-16: FBI. ב-1995. היא שיחקה את דונה ג'וליה, אחת ממושאי האהבה הרבים של ג'וני דפ בקומדיה הרומנטית Don Juan DeMarco, דפ שיחק את דון ג'ואן. היא גם הופיעה בקליפ המוזיקלי "I Need to Know". של מארק אנתוני. ב-1996 שיחקה סוטו בסרט Vampirella, את הגיבורה עליה קרוי הסרט, המבוססת על ספר קומי. ב-1997 השתתפה בסרט הפשע "מלכודת זבובים" לצדו של רוברט לוג'יה. בשנת 2001 שיחקה בסרט "פיניירו". ב-2009 שיחקה בסרט "המשימה" לצד בנג'מין בראט. ב-2013 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "אליסיום" בכיכובו של מאט דיימון.

===עמודי שער===
ב-1990 בחר המגזין פיפל בסוטו כאחת מחמישים הנשים היפות בתבל.
היא הופיעה גם בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד,
היא דורגה במקום ה-58 בין 100 הנשים החמות ביותר לשנת 2002, לפי המגזין מקסים.

==חייה האישיים==
במהלך שנות השמונים יצאה סוטו עם הזמר ניק קיימן.
ב-1997 סוטו נישאה לשחקן קוסטאס מנדילור והם התגרשו ב-2000.

היא פגשה את השחקן בנג'מין בראט על הסט של הסרט Piñero והם נישאו ב-13 באפריל 2002.
לזוג שני ילדים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fashionmodeldirectory.com/models/Talisa_Soto/ טליסה סוטו ב-Fashion Model Directory]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא פוארטו ריקני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פוארטו ריקני
קטגוריה:נערות בונד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
סיאטל סטורם

סיאטל סטורם (באנגלית: Seattle Storm, בתרגום לעברית: "סופת סיאטל") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 2000, משחקת בבית המערבי של הליגה וזכתה ארבע פעמים באליפות הליגה. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון קי ארנה אשר בסיאטל שבמדינת וושינגטון. האצטדיון שימש בעבר גם את קבוצת הכדורסל סיאטל סופרסוניקס אשר הייתה קבוצת האחות של הסטורם בליגת ה-NBA עד תחילת עונת 2009, בה החליט בעלי הסופרסוניקס להעבירם לאוקלהומה סיטי ולמכור את הסטורם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורסל נשים
קטגוריה:קבוצות WNBA
קטגוריה:סיאטל: מועדוני ספורט
חיים נסים אבולעפיה

רבי חיים ניסים אבולעפיה (נכתב במקור: אבואלעפיא) המכונה בשם חנ"א (תקנ"ה, 1795, - כ"ח בשבט תרכ"א פברואר 1861) היה רבה של טבריה והראשון לציון בירושלים. חיים ניסים אבולעפיה נולד בטבריה והיה מבני בניו של חיים אבולעפיה השני. תקופה מסוימת שימש כרב בדמשק, אך רוב הזמן שימש כרבה של טבריה.

ברעידת האדמה הגדולה שהייתה בארץ ישראל בשנת ה'תקצ"ז (1837) נשברה רגלו ומאז סבל מייסורים כל חייו. נודע בענוותנותו היתרה.

היה חותנו של הרב שמ"ח גאגין בנו של הרב חיים אברהם גאגין. בין נכדיו נמנה שלמה אבולעפיה ממייסדי העיר תל אביב.

כרבה של טבריה יצא אל מפקד הצבא הטורקי בצידון בדרישה להגנת התושבים היהודים בטבריה ובגליל מפני הפורעים המקומיים שהשתלטו על בתים של היהודים וגנבו רכושם לאחר שאבראהים פאשא איבד שלוטתו באזור לטובת הסולטן, ובעקבות כך נשלחו חיילים להגן עליהם. לאחר שמלאו לו 50 עבר לירושלים, ולאחר מותו של הראשון לציון הרב יצחק קובו נתמנה לתפקיד זה ושימש בו משך כשש וחצי שנים. הוא היה בין המעודדים והתומכים בהקמת בתי ספר כלליים למרות החרם שהכריזו רבני ירושלים האשכנזים נגד אלה. הוא חיבר מספר ספרים אך הם לא ראו אור, שמות שלושה מהם הוזכרו על מצבתו - קרא חנ"א, ארש צבי ותוצאות חיים. חלק מפסקיו נדפסו בספר תשובות של הרב בנימין מרדכי נבון.

נפטר בכ"ח בשבט ה'תרכ"א ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

==קישורים חיצוניים==
* נתנאל קצבורג - [http://daat.ac.il/DAAT/kitveyet/shana/pulmus-4.htm פולמוס החינוך ביישוב הישן] באתר דעת.
* 
* [https://mountofolives.co.il/he/%d7%90%d7%99%d7%aa%d7%95%d7%a8-%d7%a7%d7%91%d7%a8/?id=92936&lo=31.776254854705936&ln=35.23935163510032 כרטיס הקבר של הרב אבואלעפיא] באתר הר הזיתים.
* 

קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:טבריה: רבנים ראשיים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:משפחת אבולעפיה
קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:דמשק: רבנים
קטגוריה:רבנים סורים
קטגוריה:נושאי משרת חכם באשי
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1795
קטגוריה:נפטרים ב-1861
אצטדיון פיטר מוקבה

אצטדיון פיטר מוקבה (אנגלית Peter Mokaba Stadium; אפריקנס Peter Mokaba Stadion) הוא אצטדיון כדורגל בעיר פולוקוואנה שבדרום אפריקה, אשר נבנה במטרה לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010. האצטדיון, אשר מכיל 46,000 מקומות ישיבה, הוקם בעלות של 1.24 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי, על ידי חברת האדריכלות AFL ונחנך בשנת 2010. הוא נבנה בסמוך לאצטדיון פיטר מוקאבה הישן ומשמש במיוחד לאימונים כמו גם למספר משחקי גביע העולם. עיצוב האצטדיון נוצר בהשראת עץ הבאובב, שלעיתים קרובות אומרים שהוא נראה כשהוא הפוך, כששורשיו מגיחים מהאדמה ומושיטים את ידו לשמיים. מבנה הפלדה של האצטדיון מאחד את כל פינות האצטדיון ונתמך על ידי מבנים הדומים לגזעי עצים מסיביים. הוא קרוי על-שם הפוליטיקאי הדרום אפריקאי פיטר מוקבה שנולד בעיר פולוקוואנה (לשעבר פיטרסבורג). האצטדיון ממוקם כ-5 ק"מ ממרכז העיר.

== מונדיאל 2010 ==
אצטדיון פיטר מוקבה הוא אחד מתוך 10 האצטדיונים אשר לקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010 ואחד מהחמישה שנבנו במיוחד לקראת האירוע. האצטדיון אירח ארבעה משחקים במסגרת המונדיאל.
{| class="wikitable" style="text-align: right;" width="60%"
|-
!תאריך
!קבוצה 1
!תוצאה
!קבוצה 2
!שלב
|-
|2010-06-13|| סלובניה||1–0|| אלג'יריה|| שלב הבתים, בית ג'
|-
|2010-06-17|| מקסיקו||2–0
| צרפת|| שלב הבתים, בית א'
|-
|2010-06-22|| ארגנטינה||2–0
| יוון|| שלב הבתים, בית ב'
|-
|2010-06-24|| ניו זילנד||0–0
| פרגוואי|| שלב הבתים, בית ו'
|}

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.supersport.com/football/2010-world-cup/content.aspx?id=19710 האצטדיון], באתר סופרספורט
==הערות שוליים==

פיטר מוקבה
קטגוריה:לימפופו (פרובינציה)
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2010
סקרה

סקרה (ביוונית: Σκρα) הוא כפר בצפון-מערב יוון בשטח מרכז מקדוניה, השוכן 81 ק"מ צפונית-מערבית מסלוניקי, 115 ק"מ דרומית-מערבית מסקופיה, 138 ק"מ מערבית מאוחריד וכ-4 ק"מ מגבול מקדוניה. בכפר מתגוררים בו 287 נפשות נכון לשנת 2001.

הכפר הציורי סקרה מצוי 24 ק"מ מעיירת המחוז אקסיופולי בגובה 520 מטרים מעל פני הים, על מדרון הר מיוער בעצי אלון, סמוך מאוד לפסגת ההר המכונה סקרה די לגקן וגובהו 560 מטרים. בקרבת הכפר מספר אגמים נחלים ומפלים.

מבחינת אתנית, 99% מהאוכלוסייה הם ממוצא יווני, ומבחינת דתית 98% הם נוצרים אורתודוקסים, 1.3% הם מוסלמים סונים ו-0.7% קתולים.

הכפר נוסד בתקופה בה נשלט אזור מרכז מקדוניה על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית, נותר הכפר בשטח העות'מאני ונקרא לוּמְנִיצָה, כאשר לחלק מאוכלוסיית המקום הייתה זיקה אתנית לנסיכות הבולגרית החדשה.

במלחמת הבלקן הראשונה נכבש האזור על ידי צבאות הליגה הבלקנית והכפר שוחרר מעול העות'מאנים ב-22 באוקטובר 1912. במלחמת הבלקן השנייה, ניסו הבולגרים לכבוש את האזור, אך הובסו, והכפר הועבר לחזקת ממלכת יוון מתוקף הסכם בוקרשט.

בעת מלחמת העולם הראשונה היוו העמדות המבוצרות והאסטרטגיות בסמוך לכפר ולפסגה הקרובה את זירתו של קרב סקרה בחזית המקדונית, אשר התחולל בסוף חודש מאי 1918. כוחות צבא ממלכת יוון, בפיקודו של הגנרל אמנואיל זימברקקיס ובסיוע כוחות צרפתיים, כבשו את השטח לאחר קרב קשה, ולמעשה הסירו סופית את סכנת ההתקדמות הבולגרית אל עבר סלוניקי. למרות התקפות נגד של הצבא הבולגרי, הצליחו הכוחות להמשיך ולאחוז בעמדותיהם החולשות על הסביבה.

בשטח הכפר קיים מוזיאון הנצחה לחללי הקרב אשר נחרט בנרטיב היווני כקרב גבורה, ובכל שנה במועד התרחשותו עולים לרגל למקום אזרחים וחיילים רבים על מנת לחלוק כבוד לנופלים.

בעת מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941 נכבש האזור על ידי הוורמכט ושוחרר בסוף אוקטובר 1944.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יוון: כפרים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
זעקת הקרב

זעקת הקרב (באנגלית: Battle Cry) הוא רומן מאת ליאון יוריס שראה אור ב-1953, העוסק בכיתה בחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם השנייה. בספר התבסס יוריס על ניסיונו שלו כאלחוטן קרבי בחיל הנחתים. בשנת 1955 ביים ראול וולש את העיבוד קולנועי של הספר על פי תסריט של יוריס עצמו, ועיבוד זה היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול המקורי, שאותו הלחין מקס שטיינר. בסרט שיחק ואן הפלין בתפקיד הראשי. 

הספר תורגם לעברית בידי דניאל שר בשנת 1957, ושנית בידי מרדכי ברקאי בשנת 1987.
==עלילה==
הרומן מספר את סיפורם של אנשי הגדוד השני ברגימנט הנחתים השישי, בדגש על אנשי כיתת האלחוט בפלוגת המפקדה
. גיבורי הסיפור באים מרקע מגוון: נער "כל-אמריקאי", אינדיאני הבא משמורה, והיספאני עני מסן אנטוניו. הסמל הקשוח שלהם מתאר את תהליך הפיכתם מטירונים ללוחמים באמצעות מסלול אימונים תחת פיקודו התובעני של סם האקסלי. כך גם מתוארים בספר הקרבות בהם השתתפו, ביניהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה והקרב על סאיפאן.

==השפעה==
הספר שימש השראה למפקדים שונים בצה"ל, ומרדכי גור, לימים הרמטכ"ל העשירי, כותב באוטוביוגרפיה שלו על כך, ועל ההשפעה של הספר עליו עצמו, במסגרת חוויותיו כמ"פ בחטיבת הצנחנים.

==קישורים חיצוניים== 
* .
* [http://www.kinbooks.co.il/page_5971 דף הספר], באתר הוצאת זמורה ביתן.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1953
קטגוריה:ספרי משרד הביטחון – ההוצאה לאור
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
דניס פונביזין

דניס פונביזין (ברוסית: Денис Иванович Фонвизин; (14 באפריל 1745 - 12 בדצמבר 1792) היה סופר רוסי מתקופת יקטרינה הגדולה, בין ראשוני המחזאים הרוסים.

פונביזין נולד במשפחה של אבירי המסדר הליבוני שעברו לרוסיה הצארית בתקופת איוואן הרביעי. בתקופתו, נהוג היה לכתוב את שם משפחתו בצורה "פון ביזין", אך מאז המאה ה-19 מקובל לכתוב את השם במילה אחת.
הוא למד בבית הספר ליד אוניברסיטת מוסקבה והשלים את השכלתו באוניברסיטה עצמה. בשנת 1760 נסע עם חבריו לסנקט פטרבורג. בעיר זו הכיר את מיכאיל לומונוסוב ולראשונה ראה הצגת תיאטרון. בשנים 1761–1769 בהתאם להזמנת סוחר ספרים מוסקבאי הוא תרגם ספרים מגרמנית ומצרפתית. במקביל לעבודות התרגום הוא החל לכתוב בעצמו. התרגומים והכתיבה עזרו לו גם בקידום בשרות המדינה עד שהתמנה לעוזרו של אחד השרים. בשנת 1769 הוא הוזמן להקראת מחזה שלו "בריגדיר" לפני יקטרינה הגדולה. במהלך הקראות נוספות הוא הכיר את ניקיטה פנין והתקרב אליו. בשנת 1769 הוא התמנה לעוזר של פנין ונמנה עם מקורביו. קצת לפני מותו של פנין ובהנחיתו, כתב פונביזין מאמר על תקופת שלטונה של הקיסרית. המאמר כולל ביקורת נוקבת על הנעשה במדינה, שיטת המקורבים-מאהבים וממליץ על שינויים שלטוניים, כולל הנהגת החוקה למדינה.

בשנת 1777 נסע לצרפת והתגורר בה תקופה ארוכה יחסית. במכתביו משם תיאר את החברה הצרפתית ועשה השוואות בינה לבין החברה הרוסית. בשנת 1782 פרסם מאמר בשם "מחשבות על החוקים הנדרשים" (Рассуждение о непременных государственных законах) שהיה מיועד לפאבל הראשון. הוא ציין שללא הקלות ייתכן מרד איכרים חדש.

החל משנת 1782 פרסם סדרת מאמרים בירחון של האקדמיה הרוסית למדעים שעל חבריה נמנה משנת 1783. פונביזין ביקר בחריפות את השלטון, את חוסר השקיפות במערכת המשפטית, את חוסר היושר בין האצילים ואת שיטת המקורבים. המאמר האחרון בסדרה נאסר לפרסום.

לאחר מותו הוטמן בבית הקברות לזרב שבמנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.

פונביזין נחשב אחד המייסדים של הספרות הרוסית. הוא תרם בתחום המחזות ובתחום הפובליציסטיקה.

אלכסנדר פושקין העריך מאוד את יצירותיו.

המחזות העיקריים:
* קוריון, 1764
* בריגדיר, 1766-1769
* נער מתבגר, 1781
* המורה הטוב
* בחירת העוזר האישי

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rvb.ru/18vek/fonvizin/toc.htm יצירות (ברוסית)]
* [https://web.archive.org/web/20071211112513/http://www.fonvisin.net.ru/ אתר על חייו ויצירותיו]
* 
* 

קטגוריה:מחזאים רוסים
קטגוריה:פובליציסטים רוסים
קטגוריה:מתרגמים רוסים
קטגוריה:מתרגמים מגרמנית
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית
קטגוריה:מתרגמים לרוסית
קטגוריה:דיפלומטים רוסים
קטגוריה:עידן הנאורות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים מרוסיה
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:נפטרים ב-1792