דפני קרואנה גליציה

דפני אן קרואנה גליציה (במלטית: Daphne Caruana Galizia; 26 באוגוסט 1964 - 16 באוקטובר 2017) הייתה סופרת, עיתונאית, בלוגרית ופעילה נגד שחיתות מלטזית, שדיווחה על אירועים פוליטיים במלטה.

ב-16 באוקטובר 2017, קרואנה גליציה נרצחה במרחק 100 מטר מביתה כאשר המכונית בה נהגה התפוצצה<ref name=":8"></ref> הרצח גרר גינוי מקומי ובינלאומי נרחב.<ref></ref> בדצמבר 2017 נעצרו שלושה גברים בקשר לרצח.<ref name=":11"></ref>

באפריל 2018 פרסם קונסורציום בינלאומי של 45 עיתונאים את "פרויקט דפני", שיתוף פעולה להשלמת עבודת התחקיר שלה.<ref name=":12"></ref> פרס השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק לעיתונאים, מלשינים ומגיני הזכות למידע הוקם בשנת 2018 על שמה.<ref name=":13"></ref>

== ביוגרפיה ==
דפני אן וולה נולדה ב-26 באוגוסט 1964 בטאואר רואד, סלימה. היא הייתה הבכורה מבין ארבע אחיות שנולדו לאיש העסקים מייקל אלפרד וולה ולאשתו רוז מארי וולה (לבית מאמו). היא התחנכה במנזר סנט דורותי (מדינה) ובקולג' סנט אלויסיוס, בירקירקרה. קרואנה גליציה למדה באוניברסיטת מלטה וסיימה תואר ראשון (בהצטיינות) בארכאולוגיה עם מקצוע משני באנתרופולוגיה ב-1997.<ref name=":14"></ref>

קרואנה גליציה נחשפה לפוליטיקה בגיל 18, לאחר שנעצרה בעקבות השתתפות בהפגנות נגד הממשלה.<ref></ref> השוטר שעצר אותה, אנג'לו פארוג'יה, הפך להיות יושב ראש הפרלמנט המלטזי.<ref name=":5"></ref>

בשנת 1985 נישאה לעורך הדין פיטר קרואנה גליציה, נכדו של ג'ון קרואנה ונין של אל גליציה וא.א. קרואנה. לזוג נולדו שלושה בנים, מתיו, אנדרו ופול.<ref name=":14" /> מתיו היה חבר בקונסורציום הבינלאומי של עיתונאים חוקרים.<ref name=":15"></ref> המשפחה עזבה את סלימה ב-1990 ועברה לבידניה, כפר בגבולות מוסטה.<ref name=":16"></ref>

== קריירה ==
קרואנה גליציה הועסקה ב- סאנדיי טיימס של מלטה ככתבת חדשות ב-1987,<ref name=":0"></ref> והפכה לבעלת טור קבועה בין השנים 1990 ל-1992 ושוב בין 1993 ל-1996. היא הייתה עורכת שותפה של מלטה אינדפנדנט בשנת 1992,<ref name=":6"></ref> ונותרה כבעלת טור בשני העיתונים למשך שארית הקריירה שלה. היא התמקדה, בעיתונאות חוקרת, דיווח על שחיתות ממשלתית, נפוטיזם, חסות והאשמות על הלבנת הון,<ref name=":0" /> קשרים בין תעשיית ההימורים המקוונים של מלטה לפשע מאורגן,<ref name=":1"></ref> תוכנית אזרחות לפי השקעה של מלטה ותשלומים מממשלת אזרבייג'ן.<ref></ref> המוניטין הלאומי והבינלאומי של קרואנה גליציה נבנה על דיווחיה הקבועים בנושא התנהגות בלתי הולמת של פוליטיקאים מלטזים ואנשים פוליטיים שונים.<ref name=":2"></ref><ref name=":3"></ref> בנוסף, עבדה בייעוץ תקשורתי ויחסי ציבור.<ref name=":14" /> קרואנה גליציה הייתה גם העורכת המייסדת של "טעם וכשרון", מגזיני סגנון חיים חודשיים שהופצו יחד עם מלטה אינדפנדט בימי ראשון.<ref name=":14" /> קרואנה גליציה נשארה העורכת עד יום מותה.<ref></ref> המגזין "טעם וכשרון" מתפרסם כעת על ידי קרן דפני קרואנה גליציה.

במרץ 2008 היא פתחה בלוג בשם Running Commentary, שכלל דיווחים, תחקירים ופרשנות על אקטואליה ואישי ציבור. הבלוג היה אחד מאתרי האינטרנט הפופולריים ביותר במלטה,<ref name=":17"></ref> משך באופן קבוע למעלה מ-400,000 צפיות - יותר מהתפוצה המשולבת של כל עיתוני המדינה.<ref></ref> הבלוג שלה כלל דיווחים ופרשנות, תחקירים, שחלקם נחשבו כהתקפות אישיות על אנשים, שהובילו לסדרה של מאבקים משפטיים. בשנים 2016 ו-2017 היא חשפה מידע והאשמות רגישות שנויות במחלוקת הקשורות למספר פוליטיקאים מלטזים ולשערוריית מסמכי פנמה.<ref name=":4"></ref>

קרואנה גליציה הייתה מאוימת בגלל עבודתה ודעותיה.<ref name=":1" /> דלת הכניסה לביתה הוצתה ב-1996. הכלב המשפחתי הומת והונח על מפתן דלתה.&nbsp;שנים לאחר מכן, מכוניתו של השכן נשרפה, כנראה, בהתקפה שגויה. אירוע נוסף היה בשנת 2006, כאשר הבית הוצת בזמן שהמשפחה ישנה בפנים. לאחר ש-קרואנה גליציה התחילה לכתוב בלוג, כלב הטרייר שלה, זולו, הורעל וכלב הקולי שלה, רופוס, נמצא ירוי.<ref></ref> לדברי מתיו קארואנה גליציה, איומים היו כמעט אירוע יומיומי. האיומים היו בצורה של שיחות טלפון, מכתבים, פתקים שהוצמדו לדלת הכניסה, הודעות טקסט, מיילים והערות בבלוג שלה.<ref name=":1" />

קארואנה גליציה המשיכה לפרסם מאמרים במשך עשרות שנים, למרות ההפחדות והאיומים, תביעות דיבה ותביעות אחרות. היא נעצרה על ידי משטרת מלטה בשתי הזדמנויות.<ref name=":5" /><ref name=":3" />

קרואנה גליציה נעצרה ב-8 במרץ 2013 בגין שבירת השתיקה הפוליטית ביום שלפני הבחירות הכלליות ב-2013, לאחר שפרסמה סרטונים הלועגים לג'וזף מוסקט. היא נחקרה במשטרה לפני ששוחררה לאחר מספר שעות.<ref></ref><ref name=":16" /> בנובמבר 2010, לאחר שהתייחסה לשימור הווילה גווארדמנגיה (בית הנישואים המוקדמים של הנסיכה אליזבת והנסיך פיליפ מבריטניה), תוארה קרואנה גליציה על ידי הדיילי טלגרף כפרשנית המובילה במלטה.<ref name="auto1"></ref> סיפורים ומחלוקות מרכזיות אחרות התרכזו סביב גילויי מסמכי פנמה, והאשמות כי כריס קרדונה ביקר בבית בושת במהלך ביקור ממשלתי רשמי בגרמניה בינואר 2017.<ref name=":3" /><ref></ref>

בשנת 2016, קרואנה גליציה שאלה כיצד המיליונר הבריטי פול גולדינג רכש את Palazzo Nasciaro ב- Naxxar, <ref></ref> ומאמצע 2017 קרואנה גליציה הפכה למבקרת חריפה של מנהיג האופוזיציה הלאומנית החדשה אדריאן דיליה,<ref name=":17" /> בשל טענות שהלבין כספים עבור חברה המעורבת בזנות בסוהו.<ref name=":6" />

=== מסמכי פנמה ===
ב-22 בפברואר 2016, הבלוג Running Commentary של קרואנה גליציה דיווח כי לשר ממשלת מלטה, קונרד מיצי, היו קשרים עם פנמה וניו זילנד.<ref></ref> הדבר אילץ את השר לחשוף את קיומה של נאמנות רשומה בניו זילנד יומיים לאחר מכן, שלטענתו הוקמה כדי לנהל את נכסי משפחתו.<ref></ref> ב-25 בפברואר, חשפה קרואנה גליציה כי ראש הסגל של ראש הממשלה ג'וזף מוסקט, קית' שמברי, היה הבעלים של נאמנות דומה בניו זילנד, שבתורה החזיקה בחברת פנמה.<ref name="times2016-02-28"></ref>

ההדלפה של מסמכי פנמה מאפריל 2016 אישרה שמיצי החזיק בחברת פנמה הרנוויל בע"מ, וכי מיצי ושמברי הקימו גם חברה אחרת, טילגייט בע"מ. החברות היו בבעלות משותפת של אוריון ניו זילנד נאמנות מוגבלת, אותם נאמנים של מיצי ו-ניו זילנד נאמנות של שמברי, Rotorua ו-Haast בהתאמה.<ref name="maltatoday2016-04-04"></ref> כאדם הראשון שפרסם חדשות על מעורבותם של מיצי ושמברי בפנמה,<ref name=":17" /> היא כונתה לאחר מכן על ידי פוליטיקו כאחת מ-"28 האנשים שמעצבים, מרעידים ומסעירים את אירופה".<ref></ref> הפרסום תיאר אותה כ"וויקיליקס של אישה אחת, מסע צלב נגד חוסר שקיפות ושחיתות במלטה".<ref></ref>

ב-2017, היא טענה ש- Egrant, חברה אחרת מפנמה, הייתה בבעלות מישל מוסקט, אשתו של ראש הממשלה ג'וזף מוסקט. מוסקט טען שההאשמות היו הסיבה שהוא כינס את הבחירות הכלליות ביוני 2017 מוקדם כמעט בשנה, הצבעה שגרמה למפלגת הלייבור שלו לחזור לשלטון. קרואנה גליציה ציינה כי כבר תוכננו בחירות מוקדמות.<ref name=":17" /><ref name=":9"></ref>

בכותרת הפוסט האחרון בבלוג שלה לפני שנרצחה נכתב, "הנוכל הזה שמברי היה היום בבית המשפט, וטען שהוא לא נוכל",<ref></ref> והסתיים בשורה "יש נוכלים בכל מקום שאתה מסתכל עכשיו. המצב נואש."<ref name=":15" />

ב-20 בנובמבר 2019, המשטרה עצרה את יורגן פנץ', הבעלים של חברת 17 בלאק שבסיסה בדובאי, על היאכטה שלו.<ref name="17Black"></ref> חברה זו הוצגה בעבודת התחקיר של העיתונאית על מסמכי פנמה ביחס לקית' שמברי וקונרד מיצי, אשר - יחד עם חבר הקבינט כריס קרדונה - התפטרו מתפקידם הממשלתי ב-26 בנובמבר.<ref name=":19"></ref><ref></ref> שמברי נעצר,<ref name=":7" /> ואז שוחרר יומיים לאחר מכן, מה שהביא אנשים רבים לרחובות במהלך סוף השבוע בבירה ולטה.<ref></ref> מ-20 בנובמבר, המונים החלו לקרוא לראש הממשלה ג'וזף מוסקט להתפטר לאחר שאמר שהוא עשוי לחון את "המתווך" בתיק הרצח.<ref name="17Black" />

== תיקי דיבה ולשון הרע ==
בשנת 2010, קרואנה גליציה השתמשה בבלוג שלה כדי לבקר את השופט קונסואלו סקרי הררה, שיחד עם שותפו של הררה, יועץ ממשלת הלייבור, רוברט מוסומצי, הגיש נגדה תלונה פלילית במשטרה ואילץ אותה להעמיד לדין את קרואנה גליציה.<ref></ref> התיק בוטל בנובמבר 2011.<ref></ref>

במאי 2017 תבע הבעלים והיו"ר של בנק פילטוס, עלי סאדר האשמיג'אד, את קרואנה גליציה בבית משפט באריזונה בשמו שלו ובשמו של בנק פילטוס.<ref></ref> התיק היה על 40 מיליון דולר פיצויים. ל-קרואנה גליציה מעולם לא נמסרה על כך הודעה והתיק בוטל תוך שעות לאחר מותה.<ref></ref>

בנק פילטוס כתב לכל כלי תקשורת הלא-ממשלתיים במלטה במהלך שנת 2017 ואיים לתבוע אותם, אבל המשיך רק עם האיום בעניינה של קרואנה גליציה, כאשר כלי התקשורת האחרים הסכימו לשינויים בתוכן המקוון שלהם. כלי תקשורת אחד דיווח כי מכתבי האיום נשלחו רק 12 שעות לפני שקרואנה גליציה נרצחה.<ref></ref>

בפברואר 2017, הוקמה קרן משפטית, במימון המונים, כדי לכסות ארבעה צווי זהירות של קרואנה גליציה, להקפאת נכסים בהיקף של 50,000 אירו - עבור נזקי הדיבה המקסימליים האפשריים על פי חוק.<ref name=":82"></ref> צווים אלה הונחו על ידי סגן מנהיג מפלגת הלייבור ושר הכלכלה, כריס קרדונה, וקצין המדיניות שלו לנשיאות האיחוד האירופי, ג'וזף גרדה.<ref name=":82" />

בזמן מותה, קרואנה גליציה עמדה בפני 48 תביעות דיבה.<ref></ref>

== מוות ==
ב-16 באוקטובר 2017, קרואנה גליציה נסעה קרוב לביתה בבידנייה, כאשר פצצה שהונחה בפיג'ו 108 השכורה שלה התפוצצה והרגה אותה מיד.<ref name="guardian-garside"></ref> הפיצוץ אירע ב-טריק איל בידנייה (כביש בידנייה), והותיר את הרכב מפוזר במספר חלקים על פני שדות סמוכים.

קרואנה גליציה ישבה באותה עת במושב הנהג, כשהפיצוץ זרק את המכונית למרחק של 80 מטרים, לתוך שדה סמוך, בו נמצאו שרידי גופתה על ידי בנה מתיו.<ref name=":15" /> הוא כתב בפייסבוק, "הסתכלתי למטה והיו חלקי הגוף של אמי מסביבי".<ref name=":15" /> זה היה פיגוע המכוניות השישי במלטה מאז תחילת 2016, וההרוגה הרביעית.<ref name=":21"></ref> ביתה של קרואנה גליציה לא היה בשמירה משטרתית מאז 2010, למעט במהלך הבחירות.<ref name=":15" /> לפי מקורות במשטרה, ההגנה עליה נחלשה עוד יותר לאחר החזרת מפלגת הלייבור לשלטון ב-2013<ref></ref>

הסמכות להקים חקירה ציבורית כדי לבדוק האם ניתן היה למנוע את ההתנקשות בקרואנה גליציה, הייתה בידי ראש ממשלת מלטה דאז, ג'וזף מוסקט. מוסקט, לא פתח מיד חקירה ציבורית, ובקשה רשמית של יורשיה של קרואנה גליציה הוגשה במכתב לראש ממשלת מלטה מוסקט ב-9 באוגוסט 2018, בהתבסס על חוות הדעת המשפטית של דוטי סטריט צ'יימברס ו-בהט מרפי עורכי דין.<ref></ref>

=== תגובות ===
בוולטה .]]
משפחתה מתחה ביקורת על הרשויות המלטזיות על כך שלא עשו דבר נגד ה"תרבות של פטור מעונש" ההולכת וגוברת במלטה, ואמרה שג'וזף מוסקט, קית' שמברי, כריס קרדונה, קונרד מיצי, התובע הכללי פיטר גרך ורשימה ארוכה של נציבי משטרה שלא נקטו בפעולה, היו אחראים פוליטית למותה.<ref name=":21" /> משפחתה סירבה לבקשה לאשר בפומבי פרס ממשלתי של מיליון יורו עבור מידע, למרות לחץ של ראש הממשלה והנשיא, ועמדה על כך שראש הממשלה צריך להתפטר.<ref></ref>

אחת מאחיותיה של קרואנה גליציה הצהירה כי "הנשיא וראש הממשלה 'מפחיתים' בחשיבות ההתנקשות" ו"פועלים להפיכתה לקדושה למען מטרתם". היא הצביעה על כך שהקריאות לאחדות לאומית היו מדומות וכי "קריאה לאחדות היא ניצול לרעה של המורשת שלה. לעולם לא צריכה להיות אחדות עם הפושע והמושחת."<ref></ref>

פיגוע הפיצוץ במכוניתה זכה לגינוי על ידי ראש הממשלה ג'וזף מוסקט, שהצהיר כי הוא "לא ינוח לפני שהצדק ייעשה" למרות ביקורתה עליו. הנשיאה מארי לואיז קולירו פרקה, הארכיבישוף צ'ארלס סקיקלונה ומספר פוליטיקאים הביעו גם הם את תנחומים או גינו את פיצוץ מכוניתה.<ref name="tom2017-10-16"></ref> מנהיג האופוזיציה אדריאן דיליה כינה את מותה "התמוטטות הדמוקרטיה וחופש הביטוי"<ref name=":22"></ref> והצהיר כי "המוסדות [של המדינה] אכזבו אותנו".<ref name=":23"></ref>

הבלוגר עמית מנואל דיליה, פקיד לשעבר במפלגה הלאומית, כינה אותה "הקול האתי היחיד שנותר. היא הייתה היחידה שדיברה על נכון ולא נכון."<ref name=":8" />

נשיא הנציבות האירופית, ז'אן קלוד יונקר והנציבות האירופית גינו את התקיפה בצורה חריפה ביותר.<ref></ref>

נשיא הפרלמנט האירופי אנטוניו טאג'אני כינה את התקרית "דוגמה טראגית לעיתונאית שהקריבה את חייה כדי לחפש את האמת".<ref name=":22" /> ג'רארד רייל, מנהל הקונסורציום הבינלאומי של עיתונאים חוקרים, הצהיר כי הארגון "מזועזע" מההתנקשות של קרואנה גליציה ו"מודאג מאוד מחופש העיתונות במלטה".<ref></ref>

ישיבת מליאה של הפרלמנט האירופי התקיימה ב-24 באוקטובר וחברי הפרלמנט האירופי שמרו על דקת דומיה לזכרה. כמה מבני משפחתה של קרואנה גליציה השתתפו בפגישה בשטרסבורג. שמו של חדר העיתונאים בבניין הפרלמנט האירופי שונה על שמה. כמו כן התקיים דיון על חופש העיתונות והגנה על עיתונאים במלטה. <ref></ref> לאחר דיון זה והדיון הבא, אמורה הייתה להישלח משלחת על ידי הפרלמנט האירופי לחקור את שלטון החוק ומקרים ברמה גבוהה של הלבנת הון ושחיתות במלטה. <ref></ref>

האפיפיור פרנציסקוס שלח מכתב תנחומים ואמר שהוא מתפלל למען משפחתה של העיתונאית והעם המלטזי.<ref></ref>

פיצוץ המכונית דווח בתקשורת המקומית והבינלאומית כאחד. שמה של קרואנה גליציה פורסם ברחבי העולם דרך הטוויטר,<ref name=":22" /> ומלטזים רבים הביעו את אבלם על ידי השחרת תמונות הפרופיל שלהם בפייסבוק. ההאשטאג #JeSuisDaphne, המהדהד את המונח Je suis Charlie, הפך לתגובה מקומית.<ref name=":18"></ref>

העיתון מלטה אינדיפנדט כתב כי "עבור אנשים רבים, חיפוש הבלוג שלה היה הדבר הראשון שהם עשו בכל יום, וגם הדבר האחרון. עכשיו יש רק ריקנות. שתיקה שמדברת רבות."<ref name=":15" /> גם הגרסה היומית וגם הגרסה השבועית של הטור שלה פורסמו כעמודים ריקים בימים שלאחר מותה.<ref></ref>

אלפי אנשים השתתפו במשמרת זיכרון בעיר הולדתה של קרואנה גליציה, סלימה, בליל 16 באוקטובר.<ref name=":18" /> משמרת נוספת נערכה בנציבות העליונה של מלטה בלונדון.<ref></ref>

מייסד ויקיליקס, ג'וליאן אסאנג', הודיע כי ישלם פרס של 20,000 אירו "עבור מידע שיוביל להרשעת רוצחיה של קרואנה גליציה".<ref></ref> נפתח קמפיין מימון המונים במטרה לגייס €1 מיליון שיינתן כפרס על מידע שמוביל "להעמדה מוצלחת לדין של המתנקש ושל האדם או האנשים שהורו על ההתנקשות".<ref></ref> לאחר מכן הגיע פרס נוסף, באישור המדינה, בסך 1 מִילִיוֹן אירו.<ref></ref>

תלמידים, בוגרים, מורים, הורים וחברי קהילת סן אנטון ערכו משמרת שקטה משער העיר ועד אנדרטת המצור הגדול בוולטה, לתמיכה במשפחת קרואנה גליציה. שלושת האחים קרואנה גליציה היו תלמידי בית הספר סן אנטון.<ref></ref>

ב-22 באוקטובר 2017, רשת החברה האזרחית ארגנה מחאה בדרישה לצדק בוולטה. אלפי מפגינים דרשו צדק בעקבות פיצוץ המכונית, וקראו למפכ"ל המשטרה והיועץ המשפטי לממשלה להתפטר לאלתר.<ref></ref>

מספר מפגינים שהשתתפו בעצרת המשיכו גם למטה המשטרה בפלוריאנה כדי לקרוא להתפטרות מפכ"ל המשטרה. לאחר עריכת מחאת ישיבה מול הדלת הראשית, הוצבה על שער המטה כרזה עם תמונה של מפקד המשטרה לורנס קאטג'אר מלווה במילים "אין שינוי, אין צדק - תתפטר".<ref></ref>

ב-17 באפריל 2018, קונסורציום של 45 עיתונאים מ-18 ארגוני חדשות, כולל הגארדיאן, הניו יורק טיימס, לה מונד וה- הטיימס של מלטה, פרסמו את "הפרויקט של דפני", מאמץ משותף להשלמת עבודת התחקיר של קרואנה גליציה.<ref name=":12" />

לאחר מותה, התאספו המונים מול בתי המשפט, כדי להתאבל, להביע הזדהות עם משפחת קרואנה גליציה ולדרוש צדק. אנדרטת המצור הגדול הפכה למוקד להפגנות וקריאות לצדק, עם מחוות, אזכרות ומשמרות שנערכו בה לעיתים קרובות.<ref></ref> הבחירה באנדרטה זו כאתר מחאה, אף על פי שהיא ממוקמת אסטרטגית מול בתי המשפט, הייתה ספונטנית, המשך לפרחים שהונחו שם לראשונה על ידי תלמידי בית הספר סן אנטון.<ref></ref>

פרס GUE/NGL לעיתונאים, מלשינים ומגינים על הזכות למידע, הוענק לכבודה של קרואנה גליציה בשנת 2018 ושוב בשנת 2019.<ref name=":13" /><ref name="GUENGLshortlist"></ref> הוא ממומן על ידי הקבוצה הקונפדרלית של השמאל המאוחד האירופי/השמאל הירוק הנורדי שחברים בה הם חברי שמאל בפרלמנט האירופי.<ref></ref> הפרס "מוקדש ליחידים או קבוצות שהופחדו ו/או נרדפו בשל חשיפת האמת וחשיפתה לציבור".<ref name=":13" />

=== הפרלמנט האירופי ===
הפרלמנט האירופי ערך דקת דומיה לכבודה של קרואנה גליציה. חדר התקשורת של הפרלמנט האירופי בשטרסבורג נקרא לזכרה בנובמבר 2017.<ref></ref> <ref></ref> דיוקן שלה מאת מארי לואיז קולד תלוי כעת מחוץ לחדר העיתונאים.<ref></ref>

=== חקירת נסיבות הרצח ===
אנדרטת זיכרון מאולתרת באנדרטת המצור הגדול
צוותי זיהוי פלילי וחוקרי משטרה הגיעו לזירת הפשע זמן קצר לאחר הפיצוץ. ראש צוות החקירה היה אמור להיות בתחילה השופט קונסואלו סררי הררה, שבעבר ביקש מהמשטרה להעמיד לדין את קרואנה גליציה בגין הוצאת דיבה בשנים 2010–2011. משפחתה של קרואנה גליציה ערערה בהצלחה על תפקידו של סררי הררה בחקירה, תוך שהיא מציינת ניגוד עניינים. הררה התפטר מהחקירה 17 שעות לאחר מכן והוחלף על ידי השופט אנתוני ולה,<ref></ref> שהודח מהחקירה כשמונה לשופט.

ג'וזף מוסקט הצהיר כי הבולשת הפדרלית של ארצות הברית התבקשה לסייע למשטרה בחקירת הפיגוע.<ref name=":23" /> צוות חקירה משפטית של המשטרה מהולנד הגיע גם הוא לסייע.<ref></ref> אל החוקרים הצטרפו גם שלושה אנשי יורופול.<ref></ref><ref></ref> הצוותים שאינם ממלטה סיפקו תמיכה טכנית. ב-4 בדצמבר 2017 הודיע מוסקט כי עשרה אנשים נעצרו, שלושה מהם הואשמו מאוחר יותר בביצוע הפיגוע.<ref></ref><ref name=":11" /> החשודים זוהו כג'ורג' דג'ורג'יו, אחיו אלפרד דג'ורג'יו, וחברו וינס מוסקט (אין קשר לג'וזף מוסקט, ראש הממשלה לשעבר).<ref name="BBC_Malta_criticised_201906"></ref>

איש העסקים המלטזי הבולט יורגן פנץ, הבעלים של חברת 17 בלאק שבסיסה בדובאי, נעצר על היאכטה שלו, ב-20 בנובמבר 2019 בקשר לרצח של קרואנה גליציה. ראש הסגל קית' שמברי התפטר מתפקידו הציבורי ב-26 בנובמבר 2019, ולאחר מכן נעצר על ידי המשטרה לחקירה.<ref name="17Black" /><ref name=":19" /><ref name=":7"></ref> מאוחר יותר פורסם כי לפנץ לא תינתן חסינות כדי שיחשוף את הידוע לו על המקרה.<ref></ref><ref></ref>

הפגנות המוניות רבות נערכו וקראו להתפטרותו של ראש הממשלה ג'וזף מוסקט, בין השאר בשל קשריו לכאורה לרצח של קרואנה גליציה.<ref></ref>

מוסקט הודיע ב-1 בדצמבר 2019 כי יתפטר בשל המשבר הפוליטי, ואמר כי יישאר בתפקיד עד שייבחר מנהיג חדש למפלגת הלייבור בינואר, ויתפטר רשמית כראש ממשלה מספר ימים לאחר 12 בינואר 2020.<ref></ref>

ב-23 בפברואר 2021, וינס מוסקט, המכונה "הלב", נידון ל-15 שנות מאסר לאחר שהודה באשמה ברצח קרואנה גליציה.<ref></ref> בעדותו טען מוסקט כי אלפרד דג'ורג'יו, המואשם גם הוא בביצוע הרצח, קיבל מידע מהשר לשעבר כריס קרדונה על מקום המצאה של קרואנה גליציה לפני חיסולה, וטיפים לאחר מכן לפני המעצרים בדצמבר 2017.<ref></ref> קרדונה דחה את ההאשמות הללו.<ref></ref>

חקירה של שופטים לשעבר "האשימה את המדינה המלטזית ביצירת 'אווירה של פטור מעונש' שאפשרה לרוצחיה להאמין שיעמדו בפני השלכות מינימליות".<ref></ref>

ביולי 2022, אחיו של אלפרד דג'ורג'יו, ג'ורג' דג'ורג'יו, שדיבר מהכלא, הודה בפיצוץ המכונית שהרגה את קרואנה גליציה וציין כי הוא יודה באשמה כדי לנסות להפחית את עונשם שלו ושל אחיו.<ref></ref>

ביום הראשון של המשפט בבית המשפט המרכזי של ולטה באוקטובר 2022, גם ג'ורג' וגם אלפרד דג'ורג'יו שינו באופן דרמטי את הודאותיהם ל"אשמה" באישומים הכוללים רצח מכוון, גרימת פיצוץ קטלני, החזקת חומרי נפץ בלתי חוקיים וקנוניה פלילית. הם נידונו ל-40 שנות מאסר.<ref></ref>

== הלוויה ==
המצבה של קרואנה גליציה
שרידיה של קרואנה גליציה שוחררו לקבורה ב-27 באוקטובר 2017,<ref></ref> ונערכה לה הלוויה פומבית ב-3 בנובמבר 2017 ברוטונדה של מוסטה.<ref name="tvm funeral"></ref> אלפי אבלים השתתפו בהלוויה.<ref></ref> היום צוין כיום אבל לאומי במלטה.<ref></ref> את מיסת ההלוויה ערך צ'ארלס סקיקלונה, הארכיבישוף של מלטה, אשר בדרשה שלו אמר לעיתונאים "לעולם אל תתעייפו במשימתכם להיות העיניים, האוזניים והפה של האנשים".<ref name=":10"></ref>

הנשיאה מארי-לואיז קולירו פרקה וראש הממשלה ג'וזף מוסקט לא השתתפו בהלוויה, ואמרו כי משפחתה של קרואנה גליציה הבהירה שהם (פרקה ומוסקט) אינם רצויים.<ref></ref> מנהיג האופוזיציה, אדריאן דיליה, "בלט בהיעדרו".<ref name=":20"></ref>

בין האנשים בהלוויה היו כמה פקידים בכירים: סילביו קאמילרי, השופט ראשי של מלטה; אנטוניו טאג'אני, נשיא הפרלמנט האירופי; הארלם דסיר, נציג OSCE בנושא חופש התקשורת; אדי פנך אדמי, נשיא מלטה לשעבר ולשעבר מנהיג המפלגה הלאומית; לורנס גונזי, לשעבר ראש ממשלת מלטה ולשעבר מנהיג המפלגה הלאומנית; וסיימון בוסוטיל, לשעבר מנהיג המפלגה הלאומית.<ref name=":20" />

קרואנה גליציה נקברה בקבר המשפחה בבית הקברות סנטה מריה אדולורטה בפאולה, מגרש הקבורה הגדול ביותר של מלטה.<ref></ref>

== פרסים והצטיינות לאחר מותה ==
בשנת 2022 הוקמה לזכרה אנדרטה בסלימה
ספסל בוויקטוריה, [[גוזו, לזכר דפני קרואנה גליציה]]
* חדר דפני קרואנה גליציה - הקדשת חדר עיתונות, נובמבר 2017, בניין הפרלמנט האירופי, שטרסבורג, צרפת.<ref></ref>
* פרס נאמן חדשות – פרס המוקדש לדפני קרואנה גליציה, 9 בנובמבר 2017, רונצ'י מהלגיונרים, איטליה <ref></ref>
* פרס הולמה - הוענק ב-1 בדצמבר 2017.<ref></ref>
* Reporter Preis - הוענק ב-1 בדצמבר 2017, פורום כתבים, ברלין, גרמניה.<ref></ref>
* פגאסו ד'ארגנטו - הוענק ב-1 בדצמבר 2017, המועצה האזורית טוסקנה, איטליה.<ref></ref>
* פרס עיתונאי - הוענק ב-14 בדצמבר 2017, אגודת העיתונאים בטוסקנה, איטליה.<ref></ref>
* אשת השנה - 2 בדצמבר 2017, לה רפובליקה, איטליה.<ref></ref>
* שום דבר מלבד האמת - הוענק ב-5 בינואר 2018, קרן ג'וזפה פאבה, קטניה, איטליה.<ref></ref>
* פרס טולי לחופש הביטוי - מוענק ב-3 באפריל 2018, מרכז טולי לחופש הביטוי, בית הספר ניוהאוס, אוניברסיטת סירקיוז, ארצות הברית.<ref></ref>
* פרס סיוויטאס - הוענק ב-12 באפריל 2018, האיגוד הלאומי של נשות החשמל (ANDE), נוסרה, איטליה.<ref></ref>
* פרס אסטור - הוענק ב-16 באפריל 2018, אמון המדיה של חבר העמים, לונדון, בריטניה.<ref></ref>
* פרס אנה פוליטקובסקיה - הוענק ב-23 באפריל 2018, מועדון העיתונות הלאומי השוודי, סטוקהולם, שוודיה.<ref></ref>
* "שחרר את הנשיאות של רגוסה" מוקדש לזכרה של דפני קרואנה גליציה ב-30 באפריל 2018.<ref></ref>
* פרס מריו פרנצ'זה - הוענק ב-2 במאי 2018, מסדר העיתונאים הסיציליאני, פלרמו, איטליה.<ref></ref>
* תואר כבוד של יום ההבדל - הוענק ב-5 במאי 2018, ברית אוניברסיטת בריסל, בריסל, בלגיה.<ref></ref>
* פרס מצפון במדיה - הוענק ב-18 במאי 2018, האגודה האמריקאית לעיתונאים וסופרים, ניו יורק.<ref></ref>
* פרס תרומה לחברה - הוענק ב-23 במאי 2018, פרסי מנהיגות אירופית, בריסל, בלגיה.<ref></ref>
* פרס לעיתונאים, מלשינים ומגיני הזכות למידע - פרס 2018 המוקדש לדפני קרואנה גליציה, השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק, שטרסבורג, צרפת.<ref></ref>
* PEC 2018 - הוענק ב-4 ביוני 2018, קמפיין סמל העיתונות, ז'נבה, שווייץ.<ref></ref>
* אנדרטת ניוזאום - נחנכה מחדש ב-4 ביוני 2018, ניוזאום, וושינגטון די.סי., ארצות הברית.<ref></ref>
* פרס לוקה קולטי - הוענק ב-15 ביוני 2018, רומא, איטליה.<ref></ref>
* הפרס השנתי של MCCV - הוענק ב-21 ביולי 2018, מועצת הקהילה המלטזית של ויקטוריה, אוסטרליה.<ref></ref>
* הנצחה - 4 באוקטובר 2018, תמיס ומטיס, לשכת הצירים, רומא, איטליה.<ref></ref>
* הנצחה לזכר כתבי מלחמה - 11 באוקטובר 2018, עיתונאים ללא גבולות, באיון, צרפת.<ref></ref>
* פרס לפעילות נגד שחיתות - 21 באוקטובר 2018, שקיפות בינלאומית.<ref></ref>
* פרס אירופאי לעיתונות חוקרת ומשפטנית - הוענק ב-28 באוקטובר 2018, טאורמינה, איטליה.<ref></ref>
* פרס מרטין אדלר - הוענק ב-1 בנובמבר 2018, קרן רורי פק, לונדון, בריטניה.<ref></ref>
* ויקטוריה הזהב לחופש העיתונות - 5 בנובמבר 2018, עיתונות חופשית גרמנית & VDZ, ברלין, גרמניה.<ref></ref>
* פרס הגרדיאן - 6 במאי 2020, איגוד בוחני הונאה מוסמכים, אוסטין, טקסס, ארצות הברית.<ref></ref>
* פרס אלארד ליושרה בינלאומית - 21 באוקטובר 2020, קרן פרס הברית.<ref></ref>
* אנדרטת זיכרון, גני איווה, דבלין - 9 בדצמבר 2020, מגיני קו חזית.<ref></ref>

== ספרות נבחרת ==
* רצח במלטה אקספרס: מי הרג את דפנה קרואנה גליציה?<ref></ref>
* אינוויקטה: חייה ויצירתה של דפנה קרואנה גליציה<ref></ref>

== ראו גם ==
* מסמכי פנמה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים מלטזיות
קטגוריה:עיתונאיות
קטגוריה:עיתונאים
קטגוריה:עיתונאיות חוקרות
קטגוריה:עיתונאים חוקרים
קטגוריה:עיתונאים שנהרגו במסגרת עבודתם
קטגוריה:בלוגריות
קטגוריה:בלוגרים
קטגוריה:עורכי כתבי עת
קטגוריה:מלטה: פוליטיקה
קטגוריה:ילידות 1964
קטגוריה:ילידי 1964
קטגוריה:נפטרות ב-2017
קטגוריה:נפטרים ב-2017