OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
זיכרון משה

זיכרון משה במרחב העירוני, מפה בריטית 1927
זיכרון משה היא שכונה במרכז ירושלים, ישראל. שוכנת בין רחוב הנביאים לכיכר השבת.

== היסטוריה ==
זיכרון משה נוסדה בשנת 1905 על ידי קבוצת משכילים ציוניים ובהם דוד ילין והרב יחיאל מיכל פינס. זו אחת מחמש שכונות שהתרומה להקמתן ניתנה על ידי משה מונטיפיורי, בתנאי שיישאו את שמו.

השכונה נודעה כשכונה מודרנית במושגי התקופה ההיא, כשערכים של נוי ואסתטיקה נמצאו בתקנון השכונה, כגון: הוראות בדבר סלילת כבישים והתקנת מדרכות ("צריכות להיות סלולות היטב, ועשויות במדרון למען לא יעמדו בהן מימי גשמים"), חפירת תעלות למי-שופכין, נטיעת עצים וטיפוחם ואיסור תליית כבסים לייבוש ברשות הרבים.

כמו כן, זיכרון משה היא השכונה הראשונה מחוץ לחומות שבתיה לא היו צמודים זה לזה, ולכל בית היו חצר וגינה משלו. רוב הבתים בשכונה היו בני קומה אחת, והיא נחשבה לאחת השכונות היוקרתיות בתקופתה.

בשנת 1934 הוקם ברחובה הראשי, רחוב ישעיהו, תיאטרון אדיסון ששימש במשך שנים כתיאטרון הראשי של העיר עד להקמת תיאטרון ירושלים שנחנך ב-1971, וכקולנוע שבו הוצגו בין השאר סרטים הודיים וטורקיים. הקולנוע נהרס בשנת 2006, ובמקומו נבנה מתחם מגורים של חסידות סאטמר.

במרכז השכונה נמצא בית הכנסת המרכזי שלה, בית הכנסת זיכרון משה, הפועל במתכונת של שטיבלך ברוב שעות היממה. בית כנסת זה נמנה עם הוותיקים והידועים ביותר מסוגו. בבית הכנסת ישנם גם שיעורי הדף היומי רבים סביב השעון.

מבנים נוספים בעלי עניין בשכונה הם בית הספר למל, המשמש כיום תלמוד תורה חסידי, ובית דוד ואיטה ילין, המשמש כיום כבית אגודת ישראל. עם השנים, לרבים מן הבתים בשכונה נוספו קומות, וקרבת השכונה לכיכר השבת הביאה להתחרדותה.

הרב יצחק צבי ריבלין כיהן כרבה הראשון של השכונה וסביבתה. כן כיהנו כרבני השכונה הרב שמואל רפפורט, הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, הרב מאיר סטלביץ והרב ישראל יעקב פישר.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="250px">
Beit yelin.JPG|אבן מעוטרת במילה "לבנון" בבית ילין
PC040857-1.JPG|בשולי השכונה נבנו ב-1929 מספר בניינים מודרניסטיים (שתי הקומות העליונות הן הרחבה מאוחרת)
Zichron moshe 0110.JPG|רחוב פרי חדש בשכונת זיכרון משה, 2008
רחוב חפץ חיים.jpg|ממוזער|רחוב בירושלים על שם הספר חפץ חיים. בשכונת זכרון משה
Zichronmoshe.jpg|בית טיפוסי בשכונת זיכרון משה, 2009
זכרון משה1.JPG|בית הכנסת זיכרון משה שבשכונה
Zichron moshe 0107.JPG|גן הילדים של חסיה סוקניק בשכונת זיכרון משה, הוא גן הילדים העברי המודרני הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה. כיום גן ילדים של חסידות בעלז
Lemel (2).JPG|בית הספר למל, הממוקם בשכונה
 </gallery>

== קישורים חיצוניים ==

*
קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:שכונות חצר בירושלים
קטגוריה:שכונות חרדיות בירושלים
קטגוריה:הנצחת משה מונטיפיורי
אשדות נהר קאלי

שמאל
אשדות נהר קאלי (באנגלית: Kali River Rapids) הוא מתקן המצוי בפארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני בדיסניוורלד שבפלורידה.

זהו המתקן המרכזי באזור "אסיה" של הפארק יחד עם משלחת אוורסט, ובא לדמות מסע ברפסודה ביערות הגשם של הודו. המבקרים במתקנים "נתקלים" בכורתי עצים לא-חוקיים הממלאים את הנהר בעצים כרותים והופכים את הנסיעה של המבקרים ברפסודה למהירה ומרטיבה במיוחד.

במקור היה המתקן אמור להיקרא בשם "אשדות נהר הנמר" (Tiger River Rapids).

==נתוני המתקן==
שלט בכניסה למתקן המתריע בפני המבקרים כי הם עתידים להירטב במתקן.
* תאריך פתיחה: 18 במרץ 1999
* מתכנני המתקן: וולט דיסני אימג'ינינג, אינטמין AG
* קיבולת נוסעים: 12 נוסעים לרפסודה
* גובה המפל: 10 מטרים
* משך הנסיעה במתקן: 4:30 (4 דקות ו-30 שניות)
* סוג המתקן: מדחפי מים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.allearsnet.com/tp/ak/ak_krr.htm מידע על המתקן באתר All Ears Net]

קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
LAMP (תשתיות תוכנה)

סקירה כללית של אבני היסוד של LAMP והסביבה שבה הוא רץ, יחד עם אפשרויות לניהול מטמון.
LAMP - ראשי תיבות של ארבע תוכנות חופשיות ששילובן הוא בסיס תוכנה שעליו מבוססים שרתי אינטרנט ואתרי אינטרנט רבים (ובהם גם אתרי קרן ויקימדיה). 

פירוש ראשי התיבות הוא:
* Linux – מערכת הפעלה
* Apache – שרת HTTP
* MySQL – בסיס נתונים
* Perl / Python / PHP – שפות תסריט

== יתרונות ==
* עלות - התוכנות חינמיות. על ידי השילוב של מערכת ההפעלה לינוקס, שרת האינטרנט אפאצ'י, בסיס הנתונים MySQL ואחת משפות התסריט החופשיות, ניתן להקים שרת אינטרנט פעיל בצורה פשוטה, יציבה ובטוחה ללא תשלום על התוכנה.
* גמישות - יצרן תוכנה מגביל את אופני מימוש הארכיטקטורה, באמצעות קביעת המוצרים הבסיסיים המרכיבים אותה ואופנים מומלצים למימושם. חוסר השליטה של גורם מסחרי ב-LAMP מגדיל את הגמישות שהיא מציעה. כך ניתן להפעיל ארכיטקטורות שונות המבוססות רק על חלק ממרכיבי LAMP, בצירוף מרכיבים חליפיים.
* התאמה טובה ליישומי Web. אף על פי שכל אחת מהתוכנות הללו נכתבה באופן עצמאי, ללא תיאום ביניהן, ניתן להשתמש בהן באינטגרציה מלאה והן נחשבות יחסית למאובטחות, עם מעט פרצות אבטחה.

== חסרונות ==
* רמת האינטגרציה בין המרכיבים של LAMP פחותה מרמת האינטגרציה של פתרונות יצרנים. התפתחות הרכיבים השונים של LAMP, נעשית על ידי גורמים שונים, ללא תיאום ביניהם, לפיכך חסר בסיס טכנולוגי משותף לרכיבים ואין מפת דרכים טכנולוגית לשילוב טוב יותר בין הרכיבים. בהקשר של LAMP, חלק מהמרכיבים פותחו על בסיס רישיון GPL (Linux, MySQL) וחלקם בעלי מנגנוני רישוי אחרים (Apache, PHP). קושי אפשרי שעשוי להיווצר הוא שהזכויות הקנייניות של המוצר MySQL בשליטת חברה בעלת מטרות רווח (Oracle) ולכן Oracle תוכל להתחיל למכור את המוצר ולא לאשר שימוש פתוח בו.

* תמיכה, בגלל חוסר בכתובת אחת לפתרון בעיות, עשויה בחלק מהמימושים של ארכיטקטורה לדרוש יותר תמיכה וצורך באנשי מקצוע. לכך עשויה להיות משמעות ישירה של עלויות תחזוקה ופיתוח גבוהות יותר, כמו גם משמעות של עלויות עקיפות כתוצאה מהארכת משך הזמן לפתרון בעיות. בארגונים שלהם יכולת תמיכה מוגבלת במימוש הארכיטקטורה והיישומים שלהם מורכבים, העלות עלולה להיות גבוהה מעלות של ארכיטקטורת תשתית הבנויה על מוצרים מסחריים.

== מקור השם ==
מקור השם LAMP, הוא בכתבה לעיתון שנכתבה על ידי מיכאל קונז בשנת 1998, ובה ניסה להדגים את הכוח הנתון בשילוב של LAMP.<ref></ref>

== וריאציות אחרות ==
מכוון שמדובר בשילוב מומלץ של רכיבים, ישנם מנהלי שרתים רבים שעושים שימוש רק בחלק מהתוכנות הכלולות ב-LAMP ומכאן שנוצרו וריאציות של חבילת התוכנה הזו, שבהן הוחלף אחד מארבעת הרכיבים ברכיב אחר (חופשי או קנייני). למשל כזו המכילה את מערכת ההפעלה BSD במקום לינוקס, כזו שעובדת על "חלונות" ונקראת WAMP, כזו שעובדת על בסיס נתונים שונה, למשל LAPP המשתמש בבסיס נתונים PostgreSQL כתחליף ל-MySQL וכזו המרחיבה את ארכיטקטורת התשתית ליישומים שאינם דווקא באינטרנט באמצעות שרת אפליקציות של קוד פתוח, למשל LAMPJ באמצעות הוספת שרת אפליקציות Jboss.

== ראו גם ==
* יצרן תוכנה בלתי תלוי

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.onlamp.com האתר של O'reilly]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לינוקס
קטגוריה:טכנולוגיות צד-שרת
קטגוריה:כלי פיתוח לווב
קטגוריה:תוכנה חופשית
ג'אן קרלו מנוטי

ג'אן קרלו מנוטי (באיטלקית: Gian Carlo Menotti; 7 ביולי 1911 – 1 בפברואר 2007) היה מלחין אמריקני יליד איטליה.

==ביוגרפיה==
מנוטי נולד למשפחה עשירה באיטליה וכבר בילדותו גילה כישרונות מוזיקליים. בשנת 1923 החל ללמוד בקונסרבטוריון ורדי במילאנו ולמד בו עד 1928. תוך כדי לימודיו השלים כתיבת שתי אופרות ובילה שעות רבות באופרה של מילאנו.

ב-1928 לאחר שאביו נפטר לקחה אותו אימו לארצות הברית ורשמה אותו ללימודים במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. מנוטי למד אנגלית וקומפוזיציה במכון קרטיס וב-1935-1936 כתב את האופרות ההיתוליות "אמליה יוצאת לנשף" ו"הבתולה הזקנה והגנב". " "אמליה יוצאת לנשף" זכתה להצלחה והוצגה במטרופוליטן אופרה בניו יורק. 

בין השנים 1945 ו-1947 כתב מנוטי שלוש אופרות "המדיום" "הטלפון" ו"הקונסול". היצירות "המדיום" ו"הקונסול" זכו להצלחה גדולה וזיכו את מנוטי בפרסים רבים, בהם שני פרסי פוליצר למוזיקה, ובממון רב.

ב-1951 מנוטי כתב את האופרה "אמל והמבקרים הליליים" (Amahl and the Night Visitors) עבור שידורי חג המולד של הטלוויזיה האמריקאית. זו הייתה האופרה הראשונה שנכתבה במיוחד לטלוויזיה, והיא שודרה לראשונה בערב חג המולד, 1951. זוהי אחת האופרות האהובות ביותר של מנוטי, והצגתה הפכה למסורת בחג המולד.. האופרה מספרת על אמל, שחוזה בביקור שלושת המלכים הבאים לבקר את ישו לאחר לידתו, בבית לחם.

בזכות הצלחתו הכלכלית רכש אחוזה גדולה בקרבת ניו יורק ושם התגורר ויצר יחד עם בן זוגו לחיים המלחין סמואל ברבר. ב-1958 הוא סייע לברבר בכתיבת הליברית לאופרה שלו "ונסה", שזכתה להצלחה רבה. מנוטי המשיך בכתיבת אופרות רבות ויצירות מוזיקליות אחרות ולאחר מותו של ברבר חזר לאיטליה לשמש מנהל תזמורת.

מנוטי נפטר ב-1 בפברואר 2007 במונקו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:מלחיני אופרה אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: מוזיקה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
אוספיטל דה סנט פאו

אוספיטל דה לה סנטה קראו אי סנט פאו (בית החולים של הצלב הקדוש ופאולוס הקדוש, בקטלאנית: Hospital de la Santa Creu i Sant Pau), הוא בית חולים לשעבר הממוקם באזור האישמפלה (ה"הרחבה") של העיר ברצלונה בקטלוניה שבספרד.
מבני בתי החולים מהווים את קבוצת המבנים הגדולה ביותר הבנויה בסגנון המודרניסטה.

זה היה בית חולים בתפקוד מלא עד יוני 2009, כאשר בית החולים החדש נפתח לידו, לפני שעבר שיקום לשימוש כמוזיאון ומרכז תרבות, שנפתח בשנת 2014.

==הקמת המבנה==
מבני בית החולים הוקמו כאשר עבר בית החולים (שהוקם במאה ה-15) ממקום מושבו הקודם (המשמש כיום את הספרייה הלאומית של קטלוניה) לקומפלקס מודרני שנבנה בין השנים 1901–1930 על פי תוכניות האדריכל ליואיס דומנק אי מונטנר.

בית החולים המקורי הוקם בשנת 1401, עת אוחדו ששת בתי החולים שהיו קיימים באותה עת בברצלונה. שמו של בית החולים המאוחד היה "בית החולים של הצלב הקדוש" (בקטלאנית: d'Hospital de la Santa Creu, בספרדית: Hospital de la Santa Cruz). בסוף המאה ה-19, בשל גידולה של העיר, הוחלט להקים בית חולים מודרני. המבנים הוקמו באמצעות תרומות שנאספו.

בית החולים, המשתרע על שטח של 300 מ"ר, נבנה בסגנון המודרניסטה ונחשב לאחד מבית החולים היפים בעולם (מבחינה ארכיטקטונית). מבני בית החולים כוללים בניין אדמיניסטרציה ו-27 ביתנים המשמשים את המחלקות השונות. כל ביתן בנוי באופן שונה תוך שמירה על הרמוניה בין המבנים השונים.

מבני בית החולים הוכרזו בשנת 1997 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

בשנת 2003 הוקם בניין בית חולים חדש מצפון לביתני המודרניסטה של דומנק אי מונטנר. עם זאת, מעטים מהמחלקות כמו בנק הדם והרקמות, מחלקת הרדיוגרפיה ומחלקת הפיזיותרפיסטית שנותרו בחלק מהבניינים הישנים.

<gallery>
HospitaldeSantPau.jpg
20061225-Barcelona Hospital de la Santa Creu i Sant Pau MQ.jpg
20061225-Barcelona Hospital de la Santa Creu i Sant Pau 4 MQ.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים ==

* 
*[http://www.gaudiallgaudi.com/EA104.htm תמונות של בית החולים] (בספרדית ובקטלאנית)

קטגוריה:ברצלונה: מבנים
קטגוריה:מודרניזם קטלאני
קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
מפנה המאה העשרים

מפנה המאה העשרים או Fin de siècle (מצרפתית: "סוף המאה" או "קץ המאה", נהגה פָן-דְ-סִייֵקְלְ ) הוא מונח המציין, בקירוב, את התקופה שבין 1890 ל-1914, עת פרצה מלחמת העולם הראשונה, ורומז לדקדנס (שקיעה) שנתפס כתוצאה ההכרחית של תקופה משגשגת ופורייה (במקרה זה, ה"בל אפוק", Belle Époque).

שמה של התקופה אומץ ממחזה באותו השם מאת פרנסיס דה ז'ובנו וה' מיקאר אשר הוצג ב-17 באפריל 1888 בתיאטרון Château-d'Eau בפריז.

מבחינה ספרותית, את ספרות הפן דה סייקל (קץ המאה) החליף האקספרסיוניזם, בערך בשנת 1910.

אף שהמושג Fin de siècle נטבע בצרפת ומתייחס בעיקר לתחושות שרווחו במיוחד בה, הוא משמש גם לתיאור המצב הכללי של הסצנה התרבותית בארצות נוספות באירופה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.

את התקופה מאפיין שינוי תדיר של מצב הרוח בין אווירה של פריצת גבולות, אופוריה באשר לעתיד, חשש בלתי מוגדר מפני העתיד, רגרסיה, חישוב קיצין, מיאוס מהחיים, ולטשמרץ, קסמו של המוות, נהנתנות ודקדנס.

בווינה נודעה לתקופת ה- Fin de siècle חשיבות מיוחדת, וההתרחשות התרבותית בכל תחומי התרבות בה בתקופה זו הייתה עשירה במיוחד.
יוצרים שיצירתם מתאפיינת, ולו בחלקה, ברוח ה- Fin de siècle:

<div class="catlist-in-columns">
* פרידריך ניטשה
* הוגו פון הופמנסתאל
* ריינר מריה רילקה
* שטפן גאורגה
* הנריק איבסן
* אנטון צ'כוב
* תומאס מאן
* אוסקר ויילד
* ברטה פון זוטנר
* לו אנדריאס-סלומה
* זיגמונד פרויד
* גוסטב קלימט
* גוסטב מאהלר
* ז'אן סיבליוס
* ריכרד וגנר
* ז'וריס-קרל הויסמנס
* ארנולד שנברג
* פרנץ להאר
* ריכרד שטראוס
* שטפן צווייג
* ארתור שניצלר
* מרטין אנדרסן נקסה
</div>

== ראו גם ==
* מודרניזם

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:היסטוריה לפי תקופה
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
סוף המאה

סוף המאה (באנגלית: End of the Century; בספרדית: Fin de siglo) הוא סרט דרמה רומנטי ארגנטינאי, בבימויו של לוסיו קסטרו משנת 2019.<ref>Glenn Kenny, [https://www.nytimes.com/2019/08/15/movies/end-of-the-century-review.html "‘End of the Century’ Review: A Vacation Veers Into Existential States"]. הניו יורק טיימס, August 15, 2019.</ref> בסרט מככב חואן ברבריני בתפקיד אוצ'ו, גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה. הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם חאבי, אותו מגלם רמון פוז'ול, גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת. השניים מבינים עד מהרה שהם נפגשו בעבר, 20 שנה קודם לכן בשנת 1999, כששניהם עוד היו בארון בנוגע למיניותם וחששו מדי מכדי לנהל מערכת יחסים אחד עם השני.<ref>Keith Uhlich, [https://www.hollywoodreporter.com/review/end-century-review-1198138 "'End of the Century': Film Review | New Directors/New Films 2019"]. The Hollywood Reporter, March 30, 2019.</ref> בסרט מככבת גם מיה מאסטרו בתפקיד סוניה, בת-זוגו של חאבי ב-1999.

==תקציר העלילה==
אוצ'ו (חואן ברבריני) הוא גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה. הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם חאבי (רמון פוז'ול), גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת. השניים מבינים עד מהרה שהם נפגשו בעבר, 20 שנה קודם לכן בשנת 1999, כששניהם עוד היו בארון בנוגע למיניותם וחששו מדי מכדי לנהל מערכת יחסים אחד עם השני.

==שחקנים ודמויות==
{| class="wikitable"
! שם השחקן/ית !! שם הדמות !! אודות הדמות
|-
| חואן ברבריני || אוצ'ו || גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה
|-
| רמון פוז'ול || חאבי || גבר ספרדי שמתגורר בברלין שמגיע ב-2019 לברצלונה לביקור מולדת
|-
| מיה מאסטרו || סוניה || בת-זוגו של חאבי ב-1999
|-
|}

==הקרנות, פרסים ומועמדויות==
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע New Directors/New Films Festival שבניו יורק ב-30 במרץ 2019.<ref>Jude Dry, [https://www.indiewire.com/2019/07/end-of-the-century-trailer-gay-movie-weekend-1202158735/ "‘End of the Century’ Trailer: Swooning Gay Romance Is the Argentine Answer to ‘Weekend’"]. IndieWire, July 17, 2019.</ref> לאחר מכן, הסרט הוקרן לראשונה בארגנטינה ב-8 באפריל בפסטיבל הבינלאומי של בואנוס איירס לקולנוע עצמאי, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בארגנטינה.<ref>[https://www.otroscines.com/nota?idnota=14490 "BAFICI 2019: “The Unicorn” y “Fin de siglo” fueron las grandes ganadoras"]. Otros Cines, April 13, 2019.</ref> בהמשך, הסרט הוקרן במספר פסטיבלי סרטים ברחבי העולם, בהם Frameline Film Festival שבסן פרנסיסקו, בו זכה בפרס הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר.<ref>John Seal, [https://www.berkeleyside.com/2019/09/26/big-screen-berkeley-end-of-the-century-and-britt-marie-was-here "Big Screen Berkeley: ‘End of the Century’ and ‘Britt-Marie Was Here’"]. Berkeleyside, September 26, 2019.</ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2019
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:סרטים ארגנטינאיים
קטגוריה:סרטים בספרדית
קטגוריה:סרטים הומוסקסואליים
מישוש

יד ממששת קיר בטון
מישוש
מישוש הוא הפעולה המשתמשת בחוש המגע, אחד מקבוצת החושים של המערכת הסומטוסנסורית. המישוש משתמש בחוש זה באופן אקטיבי ותוך כדי תנועה, לרוב על ידי האצבעות, כדי להעביר מידע על מכלול התחושות הנוצרות כתוצאה ממגע של המרקמים עם קולטני החישה. ניתן למשש גם בעזרת העור באזורים אחרים כמו השפתיים או הלשון. מישוש בעזרת אברי גוף אחרים יהיה פחות יעיל בשל צפיפות נמוכה של עצבי המגע.

==תפיסה באמצעות מישוש==
בדומה לחוש הראייה והשמיעה, גם חוש המישוש מסוגל לספק מידע מרחבי אודות מיקומם היחסי של עצמים במרחב. מידע זה מאפשר את התגבשותה של התפיסה המרחבית.

מבחינים בין תפיסה מישושית סבילה לתפיסה מישושית פעילה. בתפיסה הסבילה המידע עובר דרך העור אך מעובד ומאוחסן במוח ללא הדי הכרה משמעותיים. לעומת זאת, התפיסה הפעילה כוללת תפעול פעיל של איברי הגוף במגע עם חפצים והיא תורמת ללמידה במידה רבה יותר מהתפיסה הסבילה.

==התפתחות תינוקות בדרכי חקירת חפצים על ידי מישוש==
ילדים חוקרים גזע עץ על ידי מישוש.]]
*2.5–3 חודשים – כף היד לא פעילה, התינוק תופס חפצים, נוגע בהם או דוחף אותם, אך ללא חקירה פעילה באמצעות מישוש.
*3–5 חודשים – מתחילה חקירה, אך היא עדיין גסה. היד תופסת את החפץ אך רק עם כף היד ומרכז האצבעות. בגיל 4.5 חודשים החקירה יותר גלובלית ומקרית, והיא כוללת חיפוש אחר אפיונים מסוימים.
*5–6 חודשים – מתחיל שימוש שיטתי בשתי הידיים, וניתוח של אפיונים מסוימים בחפץ, אך עדיין ללא למידה של הצורה השלמה.

==ראו גם==
* מערכת המישוש
* כתב ברייל

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חושים
אורי מיכאלי

אורי מיכאלי (1900–1976) היה ממיסדי תחום התעופה בארץ ישראל. 

==ביוגרפיה==
מיכאלי נולד בקמניץ-פודולסק, עיר המחוז של פלך פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של לאה לבית ולקמי ומיכאל פרסמן, פעיל ציוני. בעת לימודיו בגימנסיה בעירו היה ממנהיגי הנוער היהודי והציוני. למד מתמטיקה באוניברסיטה. בשנת תרפ"א-1921 עלה לארץ ישראל כחלוץ. עבד בקבוצות עבודה, ואחר-כך במרכז סולל בונה ובוועד הפועל של ההסתדרות בתפקיד מרכז העלית (1929–1941).

בשנת 1935 היה ממייסדי קלוב (מועדון) התעופה הארצישראלי. היה פעיל בארגונים נוספים, בהם הוועדה המייעצת של הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל של הטכניון ואגודת התזמורת הסימפונית בישראל.

בקיץ 1939 היה ממארגני הוועידה הציבורית הראשונה לתעופה עברית, שנערכה בדגניה א' בנשיאותו של יו"ר הוועד הלאומי יצחק בן-צבי. באותה שנה היה השליח הראשון של התעופה העברית לקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה.

פעל עם דב הוז ואליהו גולומב בניהול חברת אווירון.
לאחר שיצחק בן-יעקב נהרג בתאונת דרכים בשלהי 1940 היה מיכאלי למנהל החברה. הוא שימש בתפקיד זה עד קום המדינה, אז התמנה לראש האגף לתעופה אזרחית במשרד התחבורה, וכיהן בתפקידו עד מאי 1960. לאחר מכן היועץ לענייני תעופה של שר התחבורה ומנכ"ל המועצה הלאומית לתעופה אזרחית.

בשנת תשכ"א (1960) זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב.
בשנת תשל"א-1971 זכה בפרס העבודה של ההסתדרות.

התגורר בתל אביב.
היה נשוי לחנה (אניה) לבית ברונשטיין, אב לבן ובת.

אחותו יוכבד הייתה מעסקניות ארגון אמהות עובדות והוועד למען החייל ואשתו של אהרן שולוב, אנטומולוג, הוגה, מייסד ומנהל גן החיות התנ"כי בירושלים ופרופסור לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מיכאלי נפטר ביוני 1976. נקבר בבית העלמין הדרום.
על שמו נקרא נמל התעופה חיפה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:טייסים ישראלים
קטגוריה:ישראל: תעופה
קטגוריה:עובדי משרד התחבורה
קטגוריה:זוכי פרס דב הוז
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:היישוב: תעופה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
הספציאליסט

הספציאליסט (בגרמנית: "המומחה") הוא סרט תעודה משנת 1999 של הבמאי אייל סיון העוסק במשפט אייכמן. הסרט מורכב כולו מקטעים תיעודיים מצולמים מן המשפט, המתרכזים בנאשם אדולף אייכמן, ואשר נערכו ולוו בפסקול מוזיקלי.

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית-אוסטרית-בלגית.

הסרט מבקש להציג את אייכמן, לפי דברי סיוון, כ"פושע מודרני במלוא מובן המילה, פושע מכתבה", ברוח הביקורת נגד המשפט שהעלתה חנה ארנדט בספרה "אייכמן בירושלים". אייכמן מוצג בסרט כפקיד יבשושי ובלתי־מאיים, שאינו מבין את גודל המעמד שבו הוא נתון, מותקף שוב ושוב על ידי הרטוריקה המתלהמת של התובע גדעון האוזנר, ממעיט בחשיבות מעשיו, ואף אינו יודע אל־נכון איפה הוא נמצא. תחושת ההזרה של אייכמן עצמו, כפי שהיא מוצגת בסרט, מצטרפת לתחושת ההזרה של הצופים למראה הפושע הנאצי הרגיל למראה, הפסקול המאיים, והעריכה המבלבלת־במתכוון. כאשר אייכמן אינו מבין את שאלות השופטים לאשורן, עוברים אלה לפתע לדבר בשפתו - בגרמנית.

== טענות להטעיה ==
גורמים שונים ובהם ארכיון הסרטים היהודי על שם סטיבן ספילברג, שהחומרים הארכיוניים מצויים ברשותם, העלו טענות כנגד הסרט על סילוף חומרי התיעוד ההיסטוריים עד כדי יצירת מצג שווא. האוניברסיטה העברית בירושלים אף הגישה תלונה ליועץ המשפטי לממשלה בנושא. התלונה התבססה על מחקרו של הלל טרייסטר, מנהל ארכיון ספילברג, השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים. למשל, באחת הסצנות בסרט נשאל העד פנחס פרוידיגר האם פגש את אייכמן, משיב בחיוב, ומיד אחר כך אומר שהפגישה הייתה מרגיעה. הצופים מבינים מכך שהוא מתכוון לפגישתו עם אייכמן, והדבר מחזק את הצד האנושי בדמותו, שביקש הסרט ליצור. למעשה, אמירתו של העד התייחסה בכלל לפגישה אחרת, שאייכמן לא נכח בה, והיא הודבקה לשאלה על הפגישה עם אייכמן בעריכה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.notes.co.il/eshed/32228.asp?p=0 טענותיו של הלל טרייסטר] - בבלוג של אלי אשד, באתר "רשימות"
* אייל סיון, [http://readingmachine.co.il/home/articles/1107884370 אייכמן: מי המזייף - ההיסטוריה או הזיכרון?] - תגובת סיון באתר מכונת קריאה

קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים תיעודיים על השואה
קטגוריה:משפט אייכמן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1999
טארום

[[בואינג 737-700 של החברה בצביעת סקאיי טים]]
[[בואינג 737-800 של החברה]]
טארום (ברומנית: TAROM, בראשי תיבות: Transporturile Aeriene Române S.A. - מוביל אווירי רומני בע"מ) היא חברת התעופה הלאומית של רומניה. 97% ממניות החברה שייכים למדינה (משרד התחבורה הרומני). בסיס החברה הוא נמל התעופה הבינלאומי אנרי קואנדה שבאוטופן. חברת התעופה מפעילה קווים סדירים פנימיים ובינלאומיים לאירופה ולמזרח התיכון.

== תולדות החברה ==
מקור החברה הוא עוד ב-1920 כאשר נוסדה חברת התעופה הרומנית-צרפתית CFRNA. החברה השתמשה במטוסים צרפתיים להסעת נוסעים ודואר, מפריז לבוקרשט, תוך חניות ביניים בערים האירופיות שבדרך. ב-1925 הפכה העיר גאלאץ ליעד הפנימי הראשון של החברה. ב-1930 שינתה החברה את שמה ל-LARES. ב-1937 התאחדה LARES עם חברת התעופה המתחרה SARTA. ב-8 באוגוסט 1945 נוסדה החברה בתצורה הנוכחית כחברה משותפת רומנית-סובייטית בשם TARS וב-18 בספטמבר 1954 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, TAROM. בראשית שנות ה-60 נכללו ביעדי החברה בירות אירופה, וב-1966 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה. מ-1974 ביצעה החברה טיסות סדירות לשדה התעופה קנדי בניו-יורק. עם הקמת הגוש הקומוניסטי לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטיידה החברה במטוסים מתוצרת סובייטית, אולם לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991 ציידה טארום את הצי שלה במטוסים מתוצרת מערבית.

ב-29 באוקטובר 2016 הוציאה החברה משירות את שני מטוסי האיירבס A310 המיושנים שלה.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#003399;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#003399;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">J</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A318-100
|4
|—
|14
|99
|113
|
|-
|ATR 42-500 
|7
|—
|6
|42
|48
|
|-
|ATR 72-500
|2
|—
|8
|60
|68
|
|-
|בואינג 737-300
|4
|—
|8
|126
|134
|
|-
|בואינג 737-700
|4
|—
|14
|102
|116
|
|-
|rowspan=2|בואינג 737-800
|rowspan=2|4
|rowspan=2|—
|— 
|189
|189
|rowspan=2|
|-
|16
|144
|160
|-
|בואינג 737-8 MAX
|—
|5
|colspan=3|לא נקבע
|יתקבלו החל משנת 2023
|-
!סה"כ
!25
!5
|colspan=4|
|}

==פעילות החברה בישראל==
נכון לדצמבר 2018, החברה מפעילה 8 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי הנרי קואנדה באוטופן סמוך לבוקרשט לנמל התעופה בן-גוריון. 

בנוסף, מפעילה החברה 3 טיסות שבועיות בקו לנמל התעופה הבינלאומי יאשי.

==תאונות==
אסון התעופה הגדול ביותר של החברה התרחש ב-31 במרץ 1995, כאשר טיסה 371 אשר בוצעה באיירבוס A310-324 (YR-LCC) בקו בוקרשט-בריסל התרסקה שתי דקות לאחר המראתה. כל 60 נוסעי המטוס ואנשי הצוות נספו.

==קישורים חיצוניים==

* 

 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=Tarom&distinct_entry=true טארום] באתר Airliners.net
* [http://www.airlinequality.com/Forum/tarom.htm Tarom Passenger Opinions]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:סקאיי טים
קטגוריה:חברות תעופה רומניות
יוסף פיצ'חדזה

יוסף פיצ'חדזה (נולד ב-28 במרץ 1965 בגאורגיה) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש.

==קורות חייו==
פיצ'חדזה נולד וגדל בטביליסי שבגאורגיה. בשנת 1971, כשהיה בן שש שנים, עלה עם משפחתו לישראל. לאחר שירותו הצבאי, סיים לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. את סרטו הראשון יצר ב-1990, סרט קצר בשם "חולם ברוסית" שאותו כתב, ביים והפיק. ב-1993 כתב, ביים והפיק סרט קצר נוסף בשם "ימים רעים".

סרטו העלילתי הארוך הראשון של פיצ'חדזה היה הסרט "לנגד עיניים מערביות", שאותו כתב, ביים והפיק בשנת 1996. בסרט שיחקו השחקנים אייל שכטר, ליאת גליק, עזרא כפרי וכרמל בתו. הסרט צולם על ידי שי גולדמן בשחור לבן. 

בשנת 2000 כתב, ביים והפיק את סרטו "בסמה מוצ'ו" בכיכובם של מנשה נוי ומוני מושונוב, סרט שגם הוא כקודמו צולם על ידי שי גולדמן. הסרט זכה להצלחה ולביקורות חיוביות בעיתונות והשתתף במספר פסטיבלים לקולנוע בעולם, ביניהם בצרפת.

בשנת 2002 שיחק פיצ'חדזה בסרט הטלוויזיה "הערב: הניצול", וביים את ההצגה "קרנפים" בתיאטרון הספרייה שברמת גן. בשנת 2003 ביים את ההצגה "בגידה" בתיאטרון הספרייה.

בשנת 2004 כתב, ביים והפיק סרט נוסף בשם "שנת אפס", בכיכובם של שרה אדלר, קרן מור, מוני מושונוב ומנשה נוי.

ב-2006 ביים ההצגה "דרך גגרין", מאת גרגורי בארק בבית ציוני אמריקה.

פיצ'חדזה זכה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה לשנת 2007, בתחום הקולנוע האמנותי.

ב-2014 יצא לאקרנים סרטו "סוכריות".

כיום משמש כראש מגמת הפקה ובימוי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. פיצ'חדזה לימד בעבר בקמרה אובסקורה שבתל אביב, בבית הספר לקולנוע סם שפיגל שבירושלים ובבית ספר מנשר לאמנות בתל אביב.

פיצ'חדזה הושפע בעיקר מקולנוע הניסיוני ומהאוונגרד, בעיקר מבמאים כמו פיטר גרינוויי, לואיס בוניואל, עבאס קיארוסטמי ואווה בול.

==פילמוגרפיה==
* "חולם ברוסית" (1990). סרט קצר.
* "ימים רעים" (1993). סרט קצר.
* "לנגד עיניים מערביות" (1996). השתתף בפסטיבל ברלין וזכה בפרס האקומני; הסרט זכה גם בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
* "בסמה מוצ'ו" (2000).
* "שנת אפס" (2004). זכה בפרס תא מבקרי הקולנוע לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2006.
* "סוכריות" (2014).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.jff.org.il/show_person.php?id=442 יוסף פיצ'חדזה] באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גאורגיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
באובב

Adansonia digitata
בָּאוֹבַּבּ או אדנסוניה (שם מדעי: Adansonia) הוא עץ מסדרת החלמיתאים. מקורו בסוואנות של אפריקה, והוא גדל באזורי סוואנה יבשים.

הבאובב נחשב לאחד מסוגי העצים הגדולים בעולם. גובהו יכול להגיע עד ל-25 מטרים (כגובה בניין בן 10 קומות), ורוחב גזעו עד ל-10 מטרים. גזעו הרחב משמש לאגירת מים במהלך עונות הגשם, בהם משתמשים במהלך עונות היובש.

פרחי הבאובב לבנים וגדולים (30-20 ס"מ), בעלי ריח מתקתק, נפתחים בלילה ומתים עד הזריחה. אחרי שהפרחים גדלים, הם מניבים פירות הדומים במראם למלפפונים. הפירות הם מאכל אהוב על קופים, ולכן זכה העץ לכינוי "עץ לחם הקופים".

==הבאובב בישראל==
בישראל מצויים עשרות בודדות של עצי באובב, 25 מהם בגן הבוטני בעין גדי, בקרבת ים המלח. שלושה מתוכם נִטּעו בסוף שנות ה-50 על ידי אלי רון, חבר הקיבוץ והגנן הראשון בעין-גדי. היקף גזעו של הגדול מבין עצי הבאובב בעין-גדי הוא כ-8 מטרים.

באמצע שנות ה-90 הונבטו ונשתלו עצי באובאב ביישוב חד נס ברמת הגולן, על ידי גנן היישוב רון איתן.

בקיבוץ שדה אליהו שבעמק המעיינות, גדלים 4 עצים.

בקיבוץ מסילות גדלים שני עצים שנשתלו על ידי יוסי נווה.

בגן הבוטני באילת גדלים שישה עצים, הגדול ביניהם נשתל ב-1988.

בשנת 2013 הונבטו ונשתלו בקיבוץ אלומות 2 עצי באובב דרום אפריקאים מסוג Agansonia Digitata.

ביולי 2017 נשתלו 5 עצים של עץ הבאובאב מזן מדגסקרי בקיבוץ חולית בנגב המערבי.

בקיבוץ קטורה בערבה שני עצים.

עץ בודד נוסף קיים בחוות תנינים בסמוך לעיר אובות.

3 עצים נמצאים בתוך קיבוץ עין גדי בסמוך למלון: אחד במסעדת באובר (על שם באובב) ושניים בגן הבוטני בסמוך.

==בתרבות==
בספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי מסופר כי בכוכב בו מתגורר הנסיך מלאה הקרקע בזרעי באובב ואם מאחרים לטפל בהם, "לנצח אי אפשר עוד להיפטר מהם. הם מתפשטים בכל רחבי הכוכב, שורשיהם חודרים את מעבה האדמה, ואם הפלנטה קטנה מדי ועצי הבאובב רבים מדי, הפלנטה מתבקעת לבסוף לרסיסים." המחבר מסיים באזהרה:
<center></center>

בספר "בארץ לובנגולו מלך זולו" של נחום גוטמן מסופר כי

.

==כמזון==
פרי הבאובב הוא בגודל של אגוז קוקוס, וטעמו תואר כמזכיר גלידה וכשילוב טעמיהם של אשכולית, אגס ווניל. הוא מכיל ריבופלאווין, סידן, מגנזיום, אשלגן, ברזל ופיטוסטרולים. ניתן לאכול את עליהם של מינים מסוימים וכן להפיק מזרעיהם שמן. בשנת 2018 עלתה באנגליה הפופולריות של אבקה מיובשת של הפרי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.gamnon.net/AG-NewHerbal/Herbs02-Bet/Heb-Bet-Baobab.htm על עץ הבאובב] - מתוך אתר gamnon.net
* 

* גדעון לב, 
<gallery>
קובץ:Adansonia_digitata_20050823_flower.png|פרחי באובב
קובץ:Ein Gedi Botanical Gardens043.jpg|באובב בעין גדי
קובץ:Allée des Baobabs near Morondava, Madagascar.jpg|באובב במדגסקר
קובץ:Baobab Avenue 1.JPG|עצי אדנסוניה גראנדידירי
קובץ:Adansonia grandidieri04.jpg|אדנסוניה גראנדידירי - הזן הגבוה והמפורסם מבין 6 זני הבאובב הקיימים בעולם, אנדמי לטנזניה ובסכנת הכחדה.
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אפריקה: עצים
קטגוריה:חלמיתיים
לילך

לילך (שם מדעי: Syringa) הוא סוג צמח במשפחת הזיתיים, הכולל כעשרים מינים. גודלם של צמחים אלו נע בין שיחים גדולים לעצים (2–10 מטר). צמחים אלו נשירים והם נפוצים באירופה ובאסיה. עלי הלילך פשוטים וצורתם דמוית לב, וישנם זנים עם עלים מחטיים. הפרחים פורחים באביב, קוטר פרח בודד כסנטימטר אחד ולו ארבעה עלי כותרת. הלילך פורח בגוונים של לבן, סגול בהיר וסגול, הפרחים גדלים בצבירים גדולים (אשכולות), ומספר זנים מפיצים ריח חזק. הלילך משמש מזון לזחלים של פרפרים.

צבע סגול בהיר ידוע כצבע לילך על שם הצמח.

בשפת הפרחים, פרחי לילך סגולים מסמלים אהבה ראשונה ופרחי לילך לבנים מסמלים נעורים ותום.

גזע הלילך הוא אחד הצפופים ביותר באירופה ולכן הוא קשה ביותר. באופן מסורתי נהוג היה לגלף ממנו כלי נגינה וידיות לכלי נשק וכדומה. 

צמח לילך, מבט מקרוב

<gallery>
Image:Lilac (2).jpg|
Image:Syringa.vulgaris(01).jpg
Image:Lilac.leaves.arp.jpg|
Image:LightningVolt Twisting Branch Lilac tree.jpg|ענפיו המתעקלים של הלילך
Image:Syr.vulg.Charles Joly.jpg|
image:Flower Rex 24.jpg|
Image:Syringa-vulgaris-buds.JPG|
Image:Syringa vulgaris1.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://rbg-web2.rbge.org.uk/cgi-bin/nph-readbtree.pl/feout?FAMILY_XREF=&GENUS_XREF=Syringa&SPECIES_XREF=&TAXON_NAME_XREF=&RANK= Flora Europaea: Syringa]
* [http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=2&taxon_id=132143 Flora of China: Syringa]
* [http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=5&taxon_id=132143 Flora of Pakistan: Syringa]
* [http://israplant.com/index.php?n=2207 צמח הלילך], באתר ישראפלנט

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:זיתיים
פיראוס

פיראוס (ביוונית: Πειραιάς, בהגיה עתיקה: פֶּיְרַאיֶאוּס) היא עיר נמל יוונית בת כ-164,000 תושבים (2011) המהווה חלק ממטרופולין אתונה, וממוקמת כ-11 ק"מ דרומית-מערבית למרכז אתונה. פיראוס היא כיום העיר הרביעית בגודלה ביוון, ונמל פיראוס הוא הנמל המרכזי של יוון ואחד הגדולים באירופה.

בפיראוס שלושה נמלים, שניים צבאיים במזרח (הנמלים זֵאַה Ζέας ומוּנִיכְיַה Μουνυχία) וקנתרה, הגדול יותר, משמש למטרות מסחר ושוכן במערב העיר. בעבר פיראוס שימשה כנמל העיר אתונה, אך במדינה היוונית המודרנית, בה הייתה אתונה לעיר בירה, מצאה גם פיראוס את יעודה כמרכז תעבורה ימי, בנוסף להיותה מרכז מסחר ותעשייה.

בעיר פועל מועדון הספורט אולימפיאקוס, המורכב מ-17 ענפי ספורט, המפורסמות שבהן קבוצת הכדורגל וקבוצת כדורסל.

== היסטוריה ==
פיראוס, שפירוש שמה "מקום על המעבר", הייתה מיושבת עוד במאה ה-26 לפני הספירה.
במאה ה-6 לפנה"ס האזור תפס תשומת לב בשל יתרונותיו האסטרטגיים. בשנת 511 לפניה"ס, הגבעה של מוניכיאה בוצרה על ידי העריץ של אתונה, היפיאס. בשנת 480 לפניה"ס, הצי היווני ששכן באתונה הועבר לפיראוס, מאז פיראוס שימשה דרך קבע של ספינות צי ששכנו באתונה.

במהלך העת העתיקה הייתה בעיר נוכחות פיניקית, כפי שמעידות כתובות שנמצאו בה.<ref>KAI 57-60, CIS I 121: כתובות פיניקיות-יווניות אתונאיות</ref>

בתקופה העות'מאנית פיראוס נודעה בשם Aslan liman (נמל האריות), שם זה ניתן על ידי הטורקים שכבשו את יוון, בשל פסל אריה מפורסם שכינויו הוא "האריה פיראוס" שנגנב בשנת 1687 על ידי פרנצ'סקו מורוסיני ושם אותו בעיר האיטלקית, ונציה, שם הוא עדיין עומד. העתק של הפסל נמצא במוזיאון הארכאולוגי של פיראוס. בתקופה זאת פיראוס הייתה שוממת ברובה פרט למנזר סנט ספירידון ובית המכס.
בשנים 1792 ו-1829 היו ניסיונות להביא תושבים לאזור אך אלו נחלו כישלון.

עם הקמתה של יוון המודרנית בשנת 1832 והכרזת אתונה כעיר בירה, הנמל שוב התמלא בתושבים והתעשייה התפתחה. פיראוס, מעיירה קטנה ונטושה הפכה עד מהרה לעיר השנייה בגודלה, אחרי אתונה.

מספר אירועים תרמו להתפתחות של העיר כגון: רכבת אתונה-פיראוס (Isap) בשנת 1869 ויצירת תעלת קורינתוס בשנת 1893 ונבנו מבנים חדשים כגון: מוסדות, כנסיות, חינוך, בניין הבורסה, בית העירייה ובניין הדואר. בסוף המאה ה-19 בפיראוס הייתה אוכלוסייה של 51,020 תושבים.

מלחמת העולם השנייה הביאה לנסיגה בהתקדמות של העיר. לאחר המלחמה העיר חזרה להתפתח.

משנת 2016 חברת הספנות הממשלתית הסינית קוסקו משקיעה בקניית נכסים בעיר ופיתוחם.

==תחבורה ציבורית==
שירות התחבורה הציבורית בפיראוס כולל אוטובוסים, טרוליבוסים, רכבת פרוורית, רכבת אתונה-פיראוס (ISAP) והחשמלית של אתונה.

== גאוגרפיה ==
פיראוס שוכנת בחלק הצפון-מערבי של המישור המרכזי של חבל ארץ אטיקה, למרגלות הר אגלאו. העיר מדרום וממערב לחופי המפרץ הסרוני. פיראוס למעשה שייכת למטרופולין של אתונה.

== בתרבות ==
העיר מוזכרת בשיר "הקולות של פיראוס", בביצועו של חיים משה<ref></ref>.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:יוון: ערי חוף
בית שאן: סרט מלחמה

בית שאן: סרט מלחמה הוא סרט ישראלי מ-1996 העוסק במועדון הכדורגל הפועל בית שאן ובמאמצי ההישרדות של הקבוצה בליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז), במסגרת עונת 1994/1995.

בסרט מוצגת הצלחתה של הקבוצה כנגד כל הסיכויים להישאר בליגה הלאומית. הסרט מתעד את ההתרגשות והתקוות של תושבים רבים בעיר בית שאן לקראת משחק מכריע של הקבוצה המקומית מול מכבי חיפה. הסרט עוקב אחר חלק מהשחקנים ואנשי הקבוצה באימונים, במשחקים ובחיי היומיום האישיים.

הסרט נחשב לפורץ דרך בתעשיית הסרטים הדוקומנטריים בישראל.

הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1996.

==קישורים חיצוניים==

* [http://nfct.org.il/blog/movies/בית-שאן-סרט-מלחמה/ בית שאן – סרט מלחמה] באתר NFCT - הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
* [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=1132980 בית שאן סרט מלחמה - אחרי עשרים שנה בית שאן סרט מלחמה - אחרי עשרים שנה], אריק וייס ואלי לוי, מתוך "המגזין עם אושרת קוטלר", ערוץ 10

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:הפועל בית שאן
קטגוריה:סרטי כדורגל ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
טמגוצ'י

טמגוצ'י
טָמָגוֹצִ'י (ביפנית: たまごっち - "ביצת-שעון") הוא צעצוע דיגיטלי קטן שפותח ביפן ב-1996. למכשיר שלושה כפתורים בדרך כלל, ניתן "לגדל" (על הצג) יצור דיגיטלי שזקוק למזון, לחינוך, לניקיון, לחיבה ולבריאות (הצרכים משתנים בהתאם למכשיר). בטמגוצ'י עשויות להיות דמויות שונות; ישנם טמגוצ'ים עם ילדים, עם כלבים, עם דרקונים, עם ציפורים ועוד.

==הפצה ויצור==
ב-23 בנובמבר 1996 המשחק הופץ ברחבי יפן, ההפצה לשאר העולם החלה במאי 1997. במהרה הטמגוצ'י הפך לאופנה חולפת והוא אחד מהסמלים המפורסמים של סוף שנות התשעים. נכון לשנת 2010, 76 מיליון יחידות של צעצועי טמגוצ'י נמכרו ברחבי העולם.

עם יציאתו נעשה הטמגוצ'י פופולרי מאוד בקרב ילדים, אף שיועד תחילה למבוגרים.

עם השנים חלה ירידה בפופולריות של הטמגוצ'י, אך ייצורו עדיין נמשך. נכון לשנת 2009 יצאו 44 גרסאות של המשחק.

==אופן המשחק==

אם הטמגוצ'י אינו מקבל את צרכיו, הוא מצפצף כדי להסב את תשומת הלב של בעלי המכשיר. אם בכל זאת הוא לא מטופל, הוא עשוי לעזוב או למות, אך ניתן ליצור דמות דיגיטלית חדשה. הגרסאות הראשנות של הטמגוצ'י היו בשחור לבן. עם התפתחות הטמגוצ'י הגיעו גם גרסאות בצבע, בגרסאות מתקדמות יותר של טמגוצ'י, ניתן להכניס את הטמגוצ'י למצב שקט.

==גרסאות המשחק==
ארבעים וארבע גרסאות טמגוצ'י הוצאו לחנויות בין שנת 1996 ל-2009, בהן טמגוצ'ים יפנים. הגרסאות כוללות טמגוצ'י רגיל, מהדורות מיוחדות ומכשירים המסוגלים לתקשר ביניהם. שני הדורות האחרונים של הטמגוצ'י יכולים לתקשר אחד עם השני, "להתחתן" אחד עם השני או בעזרת השדכנית ואף להביא ילדים.

החידוש האחרון של הטמגוצ'י קרה בשנת 2019, היצרנית היפנית בנדאי הציגה את Tamagotchi On, בעל מסך 2.5 אינץ' צבעוני, אפשרות ליצור מיליוני דמויות וקישוריות חברתית. בזכות חיישן אינפרא-אדום וחיבור בלוטות', הטמגוצ'י יודע לתקשר עם טמגוצ'ים אחרים בסביבתו, לבקר אותם, לתת להם מתנות, לטייל ביחד, להתחתן ולהקים משפחה יחד איתם.

==מקור השם==
מקור השם מגיע משילוב המילים tamago - ביצה, ו-watch - שעון, או wocchi בהגייה יפנית. השילוב יוצר את המילה המומצאת tamagocchi, שמשמעותה "ביצה בתוך שעון". בישראל השתרשה ההגייה /tamagutši/.

==בתרבות==
* בסרט "אדומה אש" יש לדמות הראשית מיי-לי טמגוצ'י משלה. 
* ב"ילדים סורגים 2" ישנו מערכון שבו צחי (עידן אלתרמן) משווה גידול ילדים לטמגוצ'י. 
* באחת התוכניות של "זהו זה!" ישנה פרודיה על הטמגוצ'ים.

==ראו גם==
* פליפר זירו

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:יפן: המצאות
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1996
קטגוריה:צעצועים חשמליים
ישקר

ישקר בע"מ היא חברה המייצרת כלי חיתוך ממתכת קשה (מתק"ש), המיועדים לתעשיית העיבוד השבבי ולייצור מוצרי מתכת מתקדמים. בין מגוון מוצריה ניתן למצוא בין היתר כלים ושימות למחרטות וכרסומות.

החברה פעילה בישראל ובמקומות אחרים בעולם, בבעלות חברת ברקשייר האת'וויי האמריקאית. נשיא החברה ומייסדה הוא סטף ורטהיימר, מנכ"ל החברה הוא אילן גרי, שהחליף בתפקידו את יעקב הרפז ששימש בתפקיד מאז שנת 1985 ומשמש כיו"ר קבוצת IMC.

מפעלה הראשי של החברה ומשרדיה נמצאים באזור התעשייה תפן, שבסמוך לכפר ורדים, ול"ישקר" מפעל נוסף בישראל, באזור תעשייה דלתון.

==היסטוריה==
המפעל הראשון של החברה נוסד בשנת 1952 בעיר נהריה כמפעל משפחתי קטן, שמו הוא ראשי תיבות של "ישראל קרביד" (קרביד היה החומר ממנו יוצרו המוצרים הראשונים של החברה). את ההון הראשוני סיפק המשקיע בלו דוהן, שבמהלך השנים מכר את מניותיו לדיסקונט השקעות בראשות דניאל רקנאטי ודן טולקובסקי שבראשית שנות השישים נכנסה כמשקיע שותף ב-50 אחוז בחברה. בהמשך החברה עברה לפארק תעשייה תפן ומשפחת ורטהיימר יזמה את הקמת כפר ורדים על מנת לספק מגורים לעובדי המפעל.

בסוף שנות השמונים נוצר סכסוך חריף בין דיסקונט השקעות לבין משפחת ורטהיימר, סכסוך שנסב בעיקרו על חיובה של דיסקונט השקעות כחברה ציבורית לפרסם את הדו"חות של ישקר. דיסקונט השקעות ניסתה תחילה לרמות את הרשות לניירות ערך אולם לבסוף הדבר התגלה ודב תדמור הועמד לדין והורשע בהסתרת המידע מהציבור. בשיא המשבר החליטה משפחת ורטהיימר להפעיל לחץ על (הבעלים של דיסקונט השקעות) במטרה למכור את חלקם בחברה על ידי קניית מניות של אי.די.בי. (בעלת השליטה בדיסקונט השקעות), הלחץ הצליח ודיסקונט השקעות מכרה את חלקה למשפחת ורטהיימר שהפכה לבעלים הבלעדיים של החברה.

במהלך השנים התרחבה החברה ורכשה מפעלים וחברות שונות במדינות נוספות, כולל בארצות הברית, הודו, סין, גרמניה, צרפת, איטליה וקוריאה הדרומית. עם ההתרחבות הקימה משפחת ורטהיימר את קבוצת IMC המרכזת את פעילותן של 15 חברות שונות, כאשר ישקר היא הגדולה ביותר מביניהן.

בשנת 1998 רכשה קבוצת IMC את חברת טגוטק בע"מ (בעבר KTC) אשר ממוקמת בדגו (Daegu) בחלקה הדרומי של דרום קוריאה.

במאי 2006 נרכשו 80% מקבוצת IMC על ידי חברת "ברקשייר האת'וויי" האמריקאית, שבניהולו של וורן באפט, בסכום של 4 מיליארדי דולרים, על פי שווי שוק של 5 מיליארד דולרים וללא חברת "טכנולוגיית להבים". עסקה זו הפכה את משפחת ורטהיימר לאחת המשפחות העשירות בישראל. במאי 2013 מימשה ברקשייר האת'ווי את האופציה לרכישת 20% הנותרים בחברה תמורת 2.05 מיליארד דולר ונכון ל-2014, ישקר בבעלות מלאה של ברקשייר האת'ווי.

בספטמבר 2008 רכשה ישקר מבנק ההשקעות היפני נומורה כ-95% ממניותיה של החברה היפנית טונגאלוי (Tungaloy Corporation), תמורת קרוב למיליארד דולר.

==לקריאה נוספת==
* סטף ורטהימר, איש ליד מכונה - סיפור חיים, רעיונות ומעשים, ידיעות ספרים, 2011. 

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-4164,00.html פרויקט מכירת ישקר], באתר ynet
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעשיית מתכת בישראל
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:ברקשייר האת'וויי
קטגוריה:חברות משפחתיות לשעבר בישראל
קטגוריה:מגדל תפן: חברות
פרו בונו

פְּרוֹ בּוֹנוֹ הוא ביטוי, שמקורו בשפה הלטינית, ופירושו "לטובת הציבור" (pro bono publico). הביטוי משמש לתיאור מתן שירות מקצועי ללא תמורה או בתמורה סמלית, מעין שירות לציבור.

שימוש בביטוי זה שכיח בהקשר ייעוץ וייצוג משפטי. לעיתים מקימים משרדי עורכי הדין הגדולים מחלקות מיוחדות שבאמצעותן מנוהלת פעילות הפרו בונו של המשרד. למשרדים קטנים יותר קיימות חלופות שונות לקיום פעילות זו. בישראל הוקם לצורך כך פרויקט "שכר מצווה" שמפעילה לשכת עורכי הדין. יש מסגרות בינמשרדיות עצמאיות הפועלות לצורך זה (למשל, מרכז השופט חיים כהן).

דוגמה נוספת ניתן למצוא בענף הפרסום, עת משרדי פרסום גדולים יוצאים מדי פעם בקמפיינים חברתיים ללא תמורה ואף רוכשים מדיה פרסומית מכספם על מנת לקדם נושאים שעומדים על הפרק כמו למשל בישראל מבצע/מסע-הסברה למען החזרת חטופים או למען ניצולי שואה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:עריכת דין
דורית לב-ארי

דורית לב ארי (נולדה ב-12 במאי 1970) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.

==ביוגרפיה==
בתו של שחקן התיאטרון שמעון לב-ארי. מגיל צעיר רצתה לב ארי להיות שחקנית, ובגיל 10 השתתפה בהצגה "מחכים לגודו". בשנת 1994 סיימה את לימודי המשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב.

== קריירה ==

=== קריירה בתיאטרון ===
בין תפקידיה בתיאטרון:
*תיאטרון הקאמרי: "בשם האהבה" (ניקי), "חברות הכי טובות" (תרצה הצעירה), "כטוב בעיניכם" (סיליה), "טובים השניים" (פקידת קבלה).
*תיאטרון חיפה: "ציד המכשפות" (מרי וורן), "החתונה האחרונה" (הכלה), "בעלים ונשים".
*תיאטרון גשר: "כפר" (דיצה העז), "טרטיף" (מריאן), "שלוש אחיות" (נטשה), "אדם בן כלב", "בשפל", "האידיוט", "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים".
*תיאטרון הבימה: "אנה קארנינה" (דולי), "אוגוסט מחוז אוסייג'" (איווי/ברברה).

=== קריירה בטלוויזיה ובקולנוע ===
בשנת 1992 שיחקה בתפקיד משני בעונה הראשונה של "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית.

בשנת 1997 שיחקה בסרט "אין שמות על הדלתות".

בשנת 1998 השתתפה בסדרה "פלורנטין" ובתפקידי אורח בסדרות "20 פלוס", "פאזל", "אהבה זה כואב", "המכון" ו"הפוך".

בשנת 2002 שיחקה בסדרה בנות בראון בתפקיד הראשי "דפי" לצד ירדן בר-כוכבא, אסי דיין, עליזה רוזן, ליאור אשכנזי וגולן אזולאי ובשנת 2004, השתתפה בסדרה "מיכאלה" בתפקיד נוגה פלד. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים.

ב-2008 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "המקום", והשתתפה בסרט "הכל מתחיל בים".

ב-2010 השתתפה בסדרה "טקסי דרייבר" המשודרת ב-yes בתפקיד ענת, אשתו של הרצל (דני שטג), והשתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פולישוק".

בשנת 2012 השתתפה בסדרה הקומית "יום האם" המשודרת בערוץ 2 בתור גננת .

בשנת 2018 החלה לשחק את שוני סטרטינר בסדרה "קופה ראשית" בטלוויזיה החינוכית ובהמשך בערוץ כאן 11. ב-2021 שיחקה בסדרה "מותק בול באמצע".

בשנת 2023 שיחקה את דמותה של גיטל בסדרת האימה העל טבעית "מלאך משחית". באותה השנה שיחקה תפקיד אורח בסדרה "לבד בבית" בתפקיד השופטת.

== חיים אישיים ==
הייתה נשואה לשחקן עמי סמולרצ'יק במשך כשש שנים, עד שהתגרשו בשנת 2001. כיום היא נמצאת בזוגיות, ואם לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:קופה ראשית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
זיווגים

זיווגים (באנגלית: Coupling) היא סדרת קומדיית מצבים בריטית של ה־BBC שנוצרה ונכתבה על ידי סטיבן מופאט, ומבוססת במידת מה על חייו ויחסיו עם אשתו. הסדרה מתארת את חיי הרווקות של שישה צעירים עם דגש על שניים מהם, סטיב וסוזן. הסדרה שודרה בערוץ הבריטי BBC2 מ-2000 עד ל-2004, וכללה 4 עונות, כשבכל עונה בין 6 ל-9 פרקים.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ חינוכית 23 ואף הייתה זמינה לצפייה גם בשירות HOT V.O.D במלואה (ארבע העונות).

== דמויות ==
* סטיב טיילור (ג'ק דבנפורט) – סופר (נרמז), בחור חיובי הנוטה להסתבך מתוך רצון לרצות אחרים.
* סוזן ווקר (שרה אלכסנדר) – כלכלנית, אשת קריירה המתגאה בכישורי הבישול שלה. בת זוגו של סטיב טיילור.
* ג'ף מרדוק (ריצ'רד קויל) (עונה ראשונה עד שלישית) - דמות הזויה במידת מה. בעל אובססיה מוחלטת למין אך מתקשה ליצור קשרים. סובל מטראומות ילדות. חברו הטוב של סטיב.
* סאלי הארפר (קייט איסיט) – קוסמטיקאית נוירוטית. אובססיבית לגבי ההופעה החיצונית שלה. חברתה הטובה של סוזן.
* פטריק מייטלנד (בן מיילס) – איש עסקים ורודף שמלות מצליח. מפורסם כבעל אבר מין גדול במיוחד. לעיתים מוצג כאיטי מחשבה.
* ג'יין קריסטי (ג'ינה בלמן) – מדווחת תנועה מהליקופטר ברדיו המקומי. לא מחוברת למציאות, ומאוד מרוכזת בעצמה. בעבר הייתה חברתו של סטיב. בפרק הראשון של העונה הראשונה הוא נפרד ממנה.
* אוליבר מוריס (ריצ'רד מיילן) (עונה רביעית) – החליף את ג'ף שלא הופיע בעונה הרביעית כדמות נטולת כישורים חברתיים, האובססיבית לגבי מין. מנהל חנות למדע-בדיוני. לא קיים יחסי מין 7 חודשים.
* ג'וליה דייוויס (לו גיש) (עונה שנייה ושלישית) – חברתו היחידה של ג'ף במהלך כל עונות הסדרה, בעלת אופי דומה לשלו, מנהלת בכירה בחברה בה הוא עובד. מופיעה ב-5 מפרקי הסדרה. לבסוף נפרדת מג'ף עם שובו של חבר שלה לשעבר.
* התיירת הישראלית (ענת דיכטוולד) (עונה ראשונה, פרק חמישי) – צעירה שאיננה דוברת אנגלית כלל, שג'ף מנסה לשדל. בשל פערי השפה, ג'ף משוכנע ששמה הוא "שדיים" בעוד שהיא סבורה שהוא כורת אוזני נשים ואוספן. בפרק מתקיים מונולוג ארוך בעברית ישראלית.

== הפקה ==
בסדרה נעשה שימוש בשיטות לא קונבנציונליות מבחינה קולנועית כמו מסך מפוצל ועלילה לא ליניארית.

בשנת 2003 צולמה גרסה אמריקאית לסדרה, שהייתה למעשה כמעט שכפול של הגרסה הבריטית. גרסה זו שודרה בספטמבר ברשת NBC ובוטלה לאחר 4 פרקים בלבד (צולמו מראש 10 פרקים, אך שישה מהם לא שודרו מעולם בארצות הברית, אלא רק במדינות אחרות). גם ביוון הופקה גרסה מקומית לסדרה.

== השראה ==
לעיתים קרובות עלתה ביקורת על כך שהסדרה היא מעין גרסה בריטית של הסדרה "חברים", בעיקר בגלל הפורמט הדומה - שלוש נשים ושלושה גברים בגילאי ה-30 לחייהם עם קשרים רומנטיים בין חלק מהם. רבים השוו גם את הפאב בסדרה לבית הקפה Central Perk שב"חברים". יוצר הסדרה ציין דווקא את הסדרה "סיינפלד" כמקור השראה.

==תגובות וביקורת==
הסדרה התקבלה לרוב בביקורות חיוביות בקרב מבקרי הטלוויזיה, ותסריטיו של מופאט לפרקיה זכו להערכה. ב-2003 זכתה הסדרה בפרס הקומדיה הבריטית בקטגוריית הקומדיה הטלוויזיונית הטובה ביותר.

בתחילה קיבלה הסדרה נתוני רייטינג נמוכים יחסית למצופה, אך אלו עלו בהדרגה ובעונה השלישית היא זכתה לנתוני צפייה גבוהים בקרב הקהל הבריטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:קומדיות מצבים בריטיות
קטגוריה:BBC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות עם עלילה לא ליניארית
בית ג'אלא

בית ג'אלא (לפעמים מאוית גם בית ג'אלה, או בית ג'לא. בערבית: بيت جالا, ) היא עיירה פלסטינית נוצרית, הסמוכה לבית לחם. שטחה 14 קמ"ר, אוכלוסייתה מונה כ-17,659 איש.

== מקור השם וזיהוי ==
יש סברה המזהה את העיירה עם מיקומה של גילה המקראית (כלומר זהו שיבוש השם), אולם זיהוי מקובל יותר של היישוב המקראי הוא עם תל הנקרא ג'אלא מצפון לחלחול. לפי סברה אחרת השם מזכיר את שמה של בית גַּלְיָא שבתלמוד. ברשימת שישק היא מוזכרת בשם גַלֶנָה. לפי מסורת ערבית היה שמה הקדום בית אֶפְרָתָה. הצורה ג'לא היא הצורה הערבית לשם העברי המקורי גולה, שבתוקף חוקי הדיסימילציה הפך לגילה. בימי הביניים קראוה עולי רגל נוצרים רָמָה (אליה מכוונים, לפי מסורתם, דברי הנביא ירמיהו, "קול ברמה נשמע"). בדורות קדומים שיבשו עולי רגל את שמה וקראו לה Bouticlla (בותיצלה). החוקרים הבריטים קונדר וקיצ'נר מהקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל זיהו את בית ג'אלא עם גלים, הנזכרת בגרסת תרגום השבעים לספר יהושע (ט"ו, נ"ט).<ref name=":02">Conder and Kitchener, 1881, SWP III, p. [https://archive.org/details/surveyofwesternp03conduoft/page/20/mode/1up?view=theater 20]</ref>

== גאוגרפיה ==
בית ג'אלא שוכנת בגובה ממוצע של 750 מטרים מעל פני הים, בסמיכות לעיר בית לחם במזרח וליישוב הקהילתי הר גילה במערב. שכונת גילה בירושלים ממוקמת כמה מאות מטרים מצפון לה. תוואי נחל גילה עובר במרכז העיר.

== היסטוריה ==

=== התקופה העות'מאנית ===
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בבית ג'אלא בשלהי המאה ה-19 וכתב: "אם הנתונים שנמסרו לי מדויקים, יש בכפר הזה שלושת אלפים תושבים, ובהם אלפיים ושבע מאות יוונים אורתודוקסים ושלוש מאות יוונים קאתולים. מוסלמי לא יעז לשהות כהן זמן רב מפני שלפי אגדת קדומים שיש עדיין מאמינים בה בארץ, כל מוסלמי שיעז לגור בכפר הזה שלושה ימים ולא יתנצר מסתכן במיתה חטופה . מונים כאן חמש מאות וחמישים גברים המסוגלים לשאת נשק". הוא מוסיף כי "סביבתו פורייה מאוד, וליין המיוצר בה יצאו מוניטין". בנוסף, פירט על הכנסיות בכפר ועל קורותיהן של הקהילות הנוצריות שחיו בו.<ref></ref>

=== המנדט הבריטי ===
באוגוסט 1939 נפתח סניף דואר בבית ג'אלא.

כ-75% משטח השכונה נכללה בשטח C. בשנת 2001 נערכה בשכונה מבצע בית מוגן.

== אוכלוסייתה ==
בעבר רובה המכריע של האוכלוסייה בעיר היה נוצרי, בדומה לבית לחם שכנתה. במאה השנים האחרונות רבים מתושבי בית ג'אלא היגרו לאמריקה הדרומית. יוצאי בית ג'אלא שם מהווים כ-70,000 איש (הערכה 2006). במקביל היגרו לעיר מוסלמים רבים, כך שעל אף שהנוצרים עדיין מהווים רוב, הוא אינו משמעותי כבעבר.

בעיר נמצאים בתי ספר של זרמים שונים בנצרות, כולל הלותרנים (טליתא קומי), הקתולים, והאורתודוקסים.

על אדמות הכפר נבנתה חומת ההפרדה שניתקה את בית ג'אלה מוואדי אחמד, שטח חקלאי של 3,500 דונם עם אלפי עצי זית.

==בתרבות==
העיר בית ג'אלה מוזכר בשיר "אמצע הלילה בכפר" שבוצע על ידי הראל מויאל, בו מתוארות חוויותיו של מויאל משירותו הצבאי.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070114040455/http://www.pnic.gov.ps/arabic/palestine/town41.html אתר הרשות הפלסטינית בערבית]
* [http://www.talithakumi.org/ בי"ס טליתא קומי]
* [http://primo.nli.org.il/primo_library/libweb/action/dlDisplay.do?vid=NLI&docId=NNL_MAPS_JER002714135 צילום אוויר של בית ג'אלה ובית לחם, 1945, קנ"מ 1:10,000, כולל אינדקס אתרים], אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:נפת בית לחם
קטגוריה:יהודה: ערים
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ערים
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי