גטו לוצק

גטו לוצק (בפולנית: getto w Łucku; בגרמנית: Ghetto Luzk) היה גטו נאצי שהוקם בשנת 1941 על ידי האס אס בלוצק, מערב אוקראינה, במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, הייתה העיר חלק ממחוז וולין (1921–1939) ברפובליקה הפולנית השנייה (כיום באוקראינה).<ref></ref>

== רקע ==
לוצק היא אחת מהערים הראשונות באוקראינה, היא נוסדה ב-1085. העיר שימשה כבירת נסיכות גליציה-ווהלין עד להקמתה של לודמיר. ליד העיר נבנה מבצר להגנה מפני הפלישות השונות.<ref name=":0"></ref>

ב-1931, התגוררו בלוצק כ-35,550 יהודים, שהיוו כ-48.5% מהאוכלוסייה הכללית בעיר.<ref></ref> הם התפרנסו מתעשייה, מסחר ומלאכה. לוצק הייתה העיר בעלת הקהילה היהודית הגדולה ביותר במחוז.<ref></ref> הסכם ריבנטרופ–מולוטוב גרם לכך שבתקופת הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין ב-1939, נכבשה לוצק על ידי הצבא האדום. האזור עבר לברית המועצות והייתה בו "אווירת טרור".<ref></ref><ref></ref> מוסדות פוליטיים, קהילתיים ותרבותיים יהודיים נסגרו, ומנהיגי הקהילה היהודית נעצרו על ידי הנ.ק.ו.ד.<ref name=":1"></ref> ביוני 1940 חשפה המשטרה החשאית הסובייטית את ארגון "גורדוניה" הציוני וכלאה את מנהיגיו. משפחות פולניות-יהודיות שברחו ללוצק ממערב פולין, רוכזו וגורשו לסובייטים,<ref name=":1" /> יחד עם המון רכבות של פולנים נוצרים שנושלו.<ref></ref> כ-10,000 איש נשלחו ברכבות לסיביר בארבעה גלי גירושים ממחוז לוצק במהלך פברואר, אפריל ויוני 1940.<ref></ref>

== טבח אסירי נ.ק.ו.ד. ==
הוורמאכט הגרמני פלש לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 במבצע ברברוסה. צעירים יהודים רבים עזבו את לוצק כאשר הצבא האדום יצא מהשטחים.<ref name=":1" /> ה-נ.ק.ו.ד. (מבוטא כ: אֶן-קָה-וֶה-דֶּה, או קומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות, ראשי תיבות ברוסית: НКВД), האחראי לבתי הכלא הפוליטיים, התיימר להציע חנינה לאסירי כלא לוצק ובבוקר 23 ביוני הורה ליהודים לצאת מהבניין אל החצרות בהמוניהם.<ref></ref> כשהאסירים יצאו, השערים ננעלו, וכל האסירים נורו בידי מקלעים כבדים ורימונים שהושלכו מחלונות הכלא; 2,000 בני אדם מתו במקום. קבוצה קטנה של ניצולים נאלצה על ידי הנ.ק.ו.ד. לקבור את הגופות במהלך היומיים הבאים, בחמישה קברי אחים.<ref>Berkhoff 2004, עמ. 241.</ref> בסך הכל, כ-4,000 שבויים, כולל פולנים, יהודים ואוקראינים, נרצחו על ידי המשטרה החשאית הסובייטית לפני נסיגתם.<ref>Piotrowski 1998, עמ. 17.</ref>

הגרמנים פלשו לעיר ב-26 ביוני 1941. הם התעלמו מההרג הסובייטי של הפולנים והיהודים. אבל רציחות האוקראינים תועדו, ועל פי אידאולוגית יודאו-קומוניזם אשר הנאצים האמינו בה, היהודים היו צריכים להיות אחראים למה שביצעו הסובייטים. המיליציה העממית האוקראינית פרקה את זעמה. בית הכנסת יחד עם הבתים היהודיים בעיר הוצתו. גל ההוצאות להורג ההמוניות של הנאצים החלו שבוע לאחר מכן. חוליית הרג ניידת, של איינזצגרופן, בסיוע כיתת חי"ר, טבחה ב-1,160 יהודים ב-2 ביולי.<ref></ref> ב-4 ביולי 1941 בטירת לובארט 3,000 יהודים נורו ונהרגו מירי מקלעים כבדים.<ref name=":0" /> בסך הכל, כ-2,000 יהודים פולנים נרצחו על ידי ה-אס אס והאיינזצגרופן בלבד, כגמול על הרג הנ.ק.ו.ד. של אוקראינים (9.2 אחוזים מהאוכלוסייה ב-1931), אף על פי שליהודי פולין לא היה שום קשר לזוועות הסובייטיות.

== היסטוריה ==
=== היודנראט ומחנות העבודה ===
בסוף יולי 1941 הוקם בלוצק יודנראט של עשרה חברים, ובראשו הועמד רופא השיניים ד"ר קורצ'מני. כמו כן הוקם שירות סדר יהודי, ובראשו הועמד אחד הפליטים. ביולי ובאוגוסט 1941 נדרשו היהודים למסור לגרמנים מפעם לפעם כופר בזהב, תכשיטים וסחורות.

ב-19 באוקטובר 1941 הוקם בלוצק מחנה עבודה ליהודים ונכלאו בו כ-500 יהודים. המחנה היה כפוף למינהל מחנות הס"ס בלובלין בפיקודו של אודילו גלובוצ'ניק.

=== הגטו ===
ב-11–12 בדצמבר 1941 רוכזו כ-19,000 יהודי לוצק (ובכללם פליטים שהתרכזו בעיר בימי הכיבוש הסובייטי) בגטו שהוקם בחלקה הדל של העיר סמוך לנהר. בגטו שררו תנאים קשים, ורבים מתו בשל הקור, הרעב והמגפות בסביבתם. היודנראט הפעיל מטבח ציבורי, בית יתומים, בית אבות ובית חולים. עורך הדין הניג החליף את קורצ'מני בראשות היודנראט. ב-18 במרץ 1942 נשלחו מאות גברים מהגטו לעבודה בוויניצה. בסוף 1942 נרצחו רובם, ומיעוטם ברחו. במחצית השנייה של יוני 1942 נרצחו בלוצק כ-2,000 יהודים.

בין 20 ל-23 באוגוסט 1942 הובלו כ-15,000 מהיהודים שנותרו בגטו לאזור גורקה פולונה ושם נרצחו ביריות נשק.

גטו לוצק חוסל ב-3 בספטמבר 1942, באקציה שבה נרצחו כ-2,000 יהודים שנתפסו מסתתרים ויהודים נמלטים שחזרו העירה ונתפסו. רבים מעובדי בית החולים ובני משפחותיהם התאבדו.<ref></ref>

=== סוף המלחמה ===
הצבא האדום נכנס לעיר ב-2 בפברואר 1944. רק כ-150 יהודים ניצלו בעת שהתחבאו,<ref></ref> ובהם משפחותיהם של ד"ר פייבל גולדשטיין, ד"ר שנייברג וד"ר מרק רובינשטיין שניצלו על ידי המשפחות הקתוליות של שטרוסינסקיס<ref name=":2"></ref> ואוסטרוסקיס, חסידי אומות העולם הפולנים מלוצק והחווה הסמוכה בקרוסובייץ'. זיגמונט סטרוסינסקי קיבל את אות החסיד שלו לאחר מותו, הוא נרצח על הצלת יהודים ושיתוף פעולה בחורף 1943.<ref name=":2" /> אשתו ויקטוריה, שגורשה מברית המועצות יחד עם כל הפולנים ב-1945, התכתבה עם הניצולים מישראל במשך עשרות שנים לאחר המקרה. היא לא מכרה אף אחד מהתכשיטים שנתנו היהודים במחבוא כדי לקנות להם מזון, והחזירה אותם בגאווה במהלך ביקור ב-1963.<ref name=":2" />

לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בלוצק מעולם לא שוקמה, וברית המועצות שהשתלטה על לוצק עקב ועידת טהראן. הפסיקה להתקיים באופן רשמי ב-31 בדצמבר 1991.<ref></ref><ref></ref>

== הערות שוליים ==

לוצק
קטגוריה:שואת יהודי פולין
קטגוריה:יהדות לוצק