זנגביל

שורש הזנגביל
צמחי זנגביל בקוריאה
פרח הזנגביל
זַנְגְּבִיל או זנגביל רפואי (שם מדעי: Zingiber officinale; מכונה גם ג'ינג'ר) הוא צמח עשבוני רב-שנתי המתנשא לגובה של כמטר. הוא יוצר קנה-שורש מעובה. קנה-השורש שולח גבעולים ועלים כלפי מעלה. הגבעול זקוף, עטוף ניצני עלים ונושא עלים. העלים דמויי אזמל מוארך, צר ומחודד בבסיסו, התפרחת נראית כשיבולת אליפטית. מקורו בדרום-מזרח אסיה.

קנה השורש של הזנגביל, מסועף, צבעו חום בהיר, טעמו חריף ומרענן והוא נמכר בשווקים ובחנויות מזון. קנה השורש משמש לתיבול במגוון רחב של סגנונות, ולתוספת במשקה חם.

הזנגביל מוזכר רבות בספרות הגמרא: במסכת יומא, פ"א עמ' ב', מס' ברכות ל"ו ב', שבת ס"ה א', פסחים מ"ב ב', מסכת מגילה ז' ב'.

==שימושי הצמח==
בשורש הזנגביל נעשה שימוש בצורות שונות - טרי, מיובש, מיובש ומסוכר, כסירופ, כשמן אתרי וטחון. לזנגביל שלושה שימושים עיקריים:
*תיבול מאכלים: במטבח ההודי משתמשים בזנגביל כמעט לכל מאכל, וניתן למצוא אותו גם במטבח האיראני, האסייתי, התימני וכן בארצות אירופה. באירופה ובארצות הברית נפוצים מאוד מאפים מתובלים בזנגביל (עוגיות זנגביל, דובשניות, לבקוכן)
* בסיס למשקה דמוי בירה, "ג'ינג'ר אייל" ולתה, הן מזנגביל טרי והן מזנגביל יבש

==רפואה קדומה ועממית==
הזנגביל משמש כצמח מרפא בארצות המזרח וארצות ערב מדורי דורות. למשל, בסין הוא משמש לטיפול בכאבי בטן, שלשולים ובחילות למעלה מ-2,000 שנה.

דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירת הנוצרים, תיאר את קנה השורש של הצמח בתור סם חם, המשמש לטיפול בבעיות בקיבה ולסתירת רעלים. על פי חז"ל היה ה"זנגבילא" חומר לעיסה, ככל הנראה לשיפור ריח הפה או לריפוי (תלמוד בבלי, שבת סה ע"א). בימי הביניים שימש הצמח מרכיב בתרופות שונות לשיפור הראייה, לטיפול בכאבי גרון, כאבי אוזניים וכאבי בטן, לשיפור כוח הגברא, להפחתת גזים, לניקוי ליחות, לחימום הגוף, לריפוי צהבת ולשיפור הזיכרון.

הזנגביל הוא אחד מצמחי המרפא החשובים באיורוודה, יש המאמינים שזנגביל משפיע על מערכות גוף שונות, משכך כאבי בטן, מקל על בחילות ומפחית הקאות, לוחם בחיידקים, אנטי-דלקתי, עוזר בהפרעות עיכול עם גזים, מעכב התכווצויות בקיבה, מקל על בחילות בוקר. באירופה נחשב הזנגביל כמקל נגד הצטננות.

יהודי תימן מאמינים שהוא עוזר לפתרון בעיות ראייה, לטיפול בשיעול ובליחה ולהגברת האון הגברי.

==שימושים רפואיים==
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית סיכם את האפקטיביות הרפואית של הזנגביל.<ref name=":0">|כיוון</ref> בסיכום נכתב כי השפעת הזנגביל על בחילה והקאות תלויה בגורם לתופעות אלה.<ref name=":0" /> זנגביל יכול לסייע לבחילה קלה ולהקאות הקשורות להריון.<ref name=":0" /> רוב המחקרים על השימוש בזנגביל למחלת ים לא הראו שיש בו תועלת.<ref name=":0" /> באופן כללי, לא נמצא שזנגביל מקל על בחילה והקאות הקשורות לטיפול כימוטרפי בסרטן, אף על פי שייתכן ויש לו תרומה בשילוב עם תרופות אחרות.<ref name=":0" /> עדיין לא ברור אם זנגביל מועיל לבחילה והקאות שלאחר ניתוח.<ref name=":0" /> סיכום ישן של מחקרים עד שנת 2000 מצא שבמספר מחקרים הזנגביל נמצא יעיל בטיפול בבחילות הנגרמות כתוצאה ממחלת ים, בחילות בוקר וכימותרפיה. עם זאת הוא לא נמצא יעיל יותר מאשר פלצבו בטיפול בבחילות לאחר הרדמה. לגבי מחלת ים השפעתו נתונה במחלוקת. מספר מחקרים שבוצעו בעשרים השנים האחרונות השאירו את הסוגיה בערפל, שכן חלקם מצאו תועלת בצמח וחלקם לא.

מספר מועט של מחקרים הראה כי תוספי זנגביל עשויים לסייע להתכווצויות בזמן הווסת.<ref name=":0" /> אין די עדויות המצביעות על כך שתוספי זנגביל יכולים להפחית כאבי פרקים בברכיים.<ref name=":0" /> רכיבי הזנגביל יעילים כלפי סוג מסוים של שלשולים שהוא מן המובילים בין גורמי המוות בקרב ילדים בארצות מתפתחות. משערים כי זינגרון, החומר שנותן לזנגביל את חריפותו, פועל נגד אנטרוטוקסין, חומר רעיל המופרש על ידי חיידק המעיים אשריכיה קולי, וגורם לשלשולים.

במחקרים רבים, זנגביל נמצא בטוח לשימוש גם בבליעה וגם בשימוש על גבי העור.<ref name=":0" /> לזנגביל ייתכנו תופעות לוואי כגון אי נוחות בטנית, צרבת, שלשול וגירוי בפה ובגרון, במיוחד אם הוא נלקח במינון גבוה.<ref name=":0" /> חלק מהמחקרים מראה שהשימוש בזנגביל בטוח בזמן ההריון, אך הממצאים אינם חד משמעיים.<ref name=":0" /> לא ידוע הרבה לגבי הבטיחות של זנגביל בתקופת ההנקה.<ref name=":0" />

הזנגביל נמצא ברשימת החומרים "המזוהים באופן כללי כבטוחים" (GRAS) של מנהל המזון והתרופות האמריקאי. אף על פי כן, הוא יוצר תגובה עם כמה תרופות, ביניהן וארפרין. הזנגביל גם מעכב טיפול באנשים הסובלים מאבני מרה שכן הוא מעודד יצירת מרה.

==מגמות בייצור הזנגביל==
הודו, המייצרת למעלה מ-30% מהייצור העולמי מובילה בתחום לאחר שעקפה את סין והותירה אותה במקום השני עם כ-18%. לאחריהן באות ניגריה (11%), נפאל (9%), ואינדונזיה (7%).

{| class="wikitable" style="width:40%; float:right; clear:left;"
|-
! colspan=5|עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017
|-
! style="background:#ddf; width:25%;"|מדינה
!style="background:#ddf; width:15%;"|ייצור (בטונות)
!style="background:#ddf; width:10%;"|מקור האומדן
!style="background:#ddf; width:10%;"|הערכת % מהייצור העולמי
|-
| הודו || align=right |1,070,000 || align=right | FAO ||כ-35%
|-
| סין || align=right |557,303 || align=right | FAO||כ-18%
|-
| ניגריה || align=right |349,895 || align=right | FAO||כ-11%
|-
| נפאל || align=right |279,504 || align=right | גוף רשמי||כ-9%
|-
| אינדונזיה || align=right |216,587 || align=right | FAO||כ-7%
|-
| תאילנד || align=right |167,479 || align=right | FAO||כ-5.5%
|-
| קמרון || align=right |91,821 || align=right | FAO||כ-3%
|-
| בנגלדש || align=right |77,478 || align=right | FAO||כ-2.5%
|-
| יפן || align=right |51,466 || align=right | FAO||
|-
| מאלי || align=right |38,179 || align=right | גוף רשמי||
|-
| הפיליפינים || align=right |27,482 || align=right | FAO||
|-

||העולם
| style="text-align:right;"| 3,038,122
| style="text-align:right;"| שילוב הערכות||
|-
|colspan=5 style="font-size:.7em"| 
מקור: [http://faostat.fao.org/site/567/DesktopDefault.aspx?PageID=567#ancor Food And Agricultural Organization of United Nations: Economic And Social Department: The Statistical Division]
|}
תצלום חתך רוחב של שורש זנגביל

==ראו גם==
* לחם זנגביל
* לבקוכן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1807
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם רוסקו
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:זנגבילאים
קטגוריה:מאכלים חריפים
קטגוריה:אינדונזיה: צומח