הפיכה עצמית

לואי נפוליאון, שפיזר את האספה הלאומית של צרפת בניגוד לחוקה, הובילה להקמת הקיסרות השנייה.]]
הפיכה עצמית (באנגלית: self-coup או autocoup; בספרדית: Autogolpe de Estado) או הפיכה מלמעלה<ref></ref> הוא מונח המתאר תהליך של ביטול משטר דמוקרטי, בידי מנהיגי המדינה, שלא באמצעים אלימים. הפיכה עצמית מובלת לרוב בידי ראש מדינה או ממשלה שנבחרה כדין, שמגדילה את כוחה באמצעים חוקיים וחוקתיים, עד כדי הפיכת שיטת המשטר הקיימת לאנטי-דמוקרטית. לשם כך ראשי המדינה עשויים להשעות את כוחן של הרשות המחוקקת והרשות השופטת או לבטל את החוקה. הפיכה עצמית סותרת את התרבות הפוליטית במדינות דמוקרטיות ואת עקרון מעבר השלטון בדרכי שלום. אולם, בניגוד להפיכה "מלמטה", שאותה מבצעים גורמים חיצוניים (דוגמת הצבא או קבוצת מורדים), הפיכה עצמית מתבצעת "מלמעלה" על ידי גורמים בממשל.

הפיכות עצמיות התרחשו פעמים רבות לאורך ההיסטוריה. הדוגמה הידועה ביותר התרחשה ב-2 בדצמבר 1851, עת פיזר לואי נפוליאון, נשיא צרפת, את האספה הלאומית של צרפת בניגוד לחוקה, מהלך שהוביל להקמת הקיסרות השנייה ולהכתרת נפוליאון כקיסר צרפת.

הביטוי "Autogolpe" נטבע בשנת 1992 בעקבות ההפיכה העצמית בפרו, כאשר הנשיא אלברטו פוג'ימורי השעה באופן לא חוקי את בית הנבחרים ואת בית המשפט העליון, והעניק לעצמו סמכויות שלטוניות נוספות. עוד ניסיון להפיכה עצמית נעשה בפרו ב-2022 על ידי הנשיא פדרו קסטיו, שניסה לפזר את הקונגרס, ובסופו של דבר הודח ונעצר.

==ניתוח==
על אף שלרוב נהוג לחשוב על הפיכה כתהליך חיצוני "מלמטה", הפיכות עצמיות "מלמעלה" חזרו לאורך ההיסטוריה, גם אם לרוב באופן סמוי מעין הציבור. חוקרים רבים עומדים על הקושי הגלום בזיוהוין של הפיכות עצמיות, שנובע בין היתר מכך שיוזמות ההפיכה הן הממשלות, ולפיכך גורמי הביטחון, הרגילים לציית להוראותיה, מתקשים לעמוד מולן. בשנת 2018, פרסם סטיבן לויצקי, מומחה לפוליטיקה השוואתית ולאמריקה הלטינית, יחד עם עמיתו בהרווארד דניאל זיבלט את הספר "איך דמוקרטיות מתות" (). בספר זה נבחנים התנאים שיכולים להוביל דמוקרטיות להתמוטטות מבפנים בהפיכה עצמית, בשונה מהתמוטטות בעקבות אירועים חיצוניים, כמו הפיכות צבאיות או פלישות זרות.

בדומה לזאת, גם מדענית המדינה קים ליין שפלי בחנה את תנאי האפשרות להפיכות עצמיות במאה ה-21, דרך מחקר השוואתי בין מנהיגים של דמוקרטיות חלולות שונות (בעיקר ויקטור אורבן, ירוסלב קצ'ינסקי, ולדימיר פוטין, רג'פ טאיפ ארדואן, והוגו צ'אווס). שפלי טוענת שמדינות אלו אמצו אסטרטגיה של "רודנות בחסות החוק" (Autocratic Legalism), כלומר רודנות שעולה מהפיכה סמויה ואיטית, המבוססת על שינויים חוקיים וחוקתיים במדינה.

==אירועים בולטים שתוארו כהפיכות עצמיות==
[[אלברטו פוג'ימורי, נשיא פרו לשעבר, הוביל את הההפיכה העצמית בפרו ב-1992 כשפזר את הקונגרס והשעה את החוקה של המדינה. כיהן כנשיא עד להדחתו ב-2000.]]
* צרפת: הנשיא נפוליאון השלישי (2 בדצמבר 1851)
* בולגריה: אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה (27 באפריל 1881)
* אורוגוואי: הנשיא חואן לינדולפו קוסטאס (10 בפברואר 1898)<ref></ref>
* אורוגוואי: הנשיא גבריאל טרה (31 במרץ 1933)<ref></ref>
* גרמניה: הקנצלר אדולף היטלר (23 במרץ 1933)<ref></ref> – ראו גם: חוק ההסמכה
* אסטוניה: ראש הממשלה קונסטנטין פטס (12 במרץ 1934)
* אוסטריה: הקנצלר אנגלברט דולפוס (1 במאי 1933)<ref></ref>
* לטביה: ראש הממשלה קרליס אולמאניס (15–16 במאי 1934)
* יוון: ראש הממשלה יואניס מטאקסס (4 באוגוסט 1936)
* ברזיל: הנשיא ז'טוליו ורגאס (10 בנובמבר 1937)
* פרגוואי: הנשיא היג'יניו מוריניגו (30 בנובמבר 1940)
* רומניה: מיכאל הראשון, מלך רומניה (23 באוגוסט 1944)
* בוליביה: הנשיא מאמרטו אורריולגויטיה (16 במאי 1951)<ref></ref>
* הפיליפינים: הנשיא פרדיננד מרקוס (23 בספטמבר 1972)<ref></ref>
* דרום קוריאה: הנשיא פאק צ'ונג-הי (17 באוקטובר 1972)
* אורוגוואי: הנשיא חואן מריה בורדאברי (27 ביוני 1973)
* הרפובליקה העממית של סין: ראש הממשלה חואה גוופנג (6 באוקטובר 1976)
* פרו: הנשיא אלברטו פוג'ימורי (5 באפריל 1992)
* רוסיה: הנשיא בוריס ילצין (21 בספטמבר 1993)
* ונצואלה: הנשיא ניקולס מדורו (29 במרץ 2017)
* רוסיה: הנשיא ולדימיר פוטין (4 ביולי 2020)
* אל סלוודור: הנשיא נאיב בוקלה (1 במאי 2021)
* תוניסיה: הנשיא קייס סעיד (25 ביולי 2021)
* סודאן: יו"ר מועצת הריבונות עבד אל-פתאח אל-בורהאן (25 באוקטובר 2021)

==אירועים בולטים שתוארו כניסיון להפיכה עצמית==
* גואטמלה: הנשיא חורחה סראנו אליאס (25 במאי - 5 ביוני 1993)
* אינדונזיה: הנשיא עבד א-רחמן וחיד (1–25 ביולי 2001)
* מלזיה: ראש הממשלה מהאטיר מוחמד (23 בפברואר - 1 במרץ 2020)
* ארצות הברית: הנשיא דונלד טראמפ - ניסיון הפיכת תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 וההסתערות על הקפיטול (6 בינואר 2021)<ref></ref>
* פרו: הנשיא פדרו קסטיו - ניסיון ההפיכה בפרו (7 בדצמבר 2022)<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
* קים ליין שפלי, רודנות בחסות החוק, מאנגלית: מיטל שרון, הוצאת תלם, תשפ"ג 2023
<div class="mw-content-ltr">
* Kim Lane Scheppele. “[https://edisciplinas.usp.br/pluginfile.php/5580869/mod_resource/content/1/Scheppele%20-%20Autocratic%20Legalism.pdf Autocratic Legalism].” 85 University of Chicago Law Review 545-583 (2018)
* Fabio de Sa e Silva. [https://www.nomos-elibrary.de/10.5771/0506-7286-2022-4-419.pdf Autocratic Legalism 2.0: Insights from a Global Collaborative Research Project]
* Luttwak, Edward. Coup d'État: A Practical Handbook (London, Allen Lane, 1968; Revised Edition: Cambridge, MA, 1979; London, 1979; Sydney, 1979) 
* Levitsky, Steven and Daniel Ziblatt. How Democracies Die. Crown. 2018
</div>

== ראו גם ==
* שחיקה דמוקרטית
* דמוקרטיה חלולה
* דמוקרטיה לא ליברלית
* ספין-דיקטטורים

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:משפט חוקתי
קטגוריה:פופוליזם