OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Bryce

ברייס (מאנגלית: Bryce) היא תוכנה ליצירת גרפיקת תלת-ממד אשר מאפשרת גם להכין סרטי אנימציה. התוכנה מתמחה במיוחד ביצירת תמונות או אנימציות של נופים פרקטליים.

השם של התוכנה נלקח מהפארק הלאומי ברייס קניון, פארק לאומי בארצות הברית המאופיין ברכסי הרים וסלעים ייחודיים הדומים לנופים אותם התוכנה מסוגלת לייצר.

== היסטוריה ==
התוכנה נוצרה במקור לצורך יצירת הדמיות מחשב ריאליסטיות של רכסי הרים וקווי חוף פרקטליים. הגרסה הראשונית של התוכנה פותחה על ידי המתכנת האמריקני קן מוסגרייב (Ken Musgrave) אשר היה סטודנט של הוגה רעיון הפרקטלים בנואה מנדלברוט. המתכנת אריק ונגר (Eric Wenger) שיפר בהמשך את התוכנה הזו באופן ניכר. בהמשך ונגר פגש ועבד יחד עם המתכנת ומעצב הממשקים הנודע קאי קראוזה אשר פיתח יחד עמו את ממשק המשתמש של התוכנה. הגרסה המסחרית הראשונה של התוכנה, Bryce 1.0, השוקה בשנת 1994 עבור מערכות המקינטוש.

הגרסה השנייה של התכונה, Bryce 2.0, הושקה במהלך שנת 1996, ואפשרה לבצע הדמיה של רכסי הרים, הוספת וכוונון של מקורות אור תאורה, הוספת אפקטים אטמוספיריים מורכבים, יצירת מודלים פשוטים ואפשרה לערוך את המרקמים של המודלים. גרסה זו הופצה בהמשך גם למערכות ווינדוס.

במהלך 1997 הושקה הגרסה השלישית של התוכנה, Bryce 3.1, בה התווספה היכולת ליצור אנימציות.

במהלך 1999 הושקה הגרסה הרביעית של התוכנה, Bryce 4.0, אשר הכילה שיפורים משמעותיים בטיפול באפקטים האטמוספיריים והשמים, בעריכת המרקמים ובייבוא והייצוא של אובייקטים.

בשנת 2000 ברייס נרכשה על ידי חברת Corel Corporation. בשנת 2001 יצאה לשווקים גרסה 5.0 של התוכנה אשר כללה מספר תכונות חדשות, בהם עורך לעצים.

בשנת 2004 התוכנה נרכשה על ידי חברת Daz 3D. בשנת 2005 הושקה גרסה 5.5 של התוכנה אשר הכילה את התוסף DAZ Studio Character שאפשר לייבא תוכן משתי תוכנות אחרות של החברה – DAZ Studio ו-Poser, ובכך הקלה על תהליך הוספת דמויות אנושיות להדמיות שאותן מייצרת התוכנה.

באוקטובר 2006 הושקו גרסאות 6.0 ו-6.1 של התוכנה אשר אפשרו לייבא אנימציות, הכילו תמיכה למעבדים בעלי ליבה כפולה והכילו תמיכה לHDR.

החל מיוני 2007 גרסה 5.5 של התוכנה מופצת כתוכנה חינמית.

בדצמבר 2009, הושקה גרסה 6.3 של התוכנה.

ביולי 2010 הושקה גרסה 7.0 של התוכנה אשר הכילה אפשרויות מתקדמות רבות. גרסה 7.0 של התוכנה זמינה ב-3 מהדורות – המהדורה החופשית אשר בעלת אפשרויות מוגבלות, המהדורה הרגילה אשר לא כוללת את התכונות החדשות ומהדורת ה-Pro שכוללת את התכונות החדשות.

== גלריה ==
להלן דוגמאות לתמונות אשר נוצרו באמצעות התוכנה:

<gallery heights="200" widths ="200">
קובץ:Bryce sample1.jpg
קובץ:Bryce-demo-May00PicOfMonth.JPG
קובץ:Pink sunset.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.daz3d.com/i/software/bryce7?_m=d האתר הרשמי של ברייס] 
* [http://www.youtube.com/watch?v=xcHk8Ux8YYM הדמו הרשמי של ברייס 7.0] באתר יוטיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנות תלת־ממד
קטגוריה:תוכנות אנימציה
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1994
סרגיוס השלישי

סרגיוס השלישי (בלטינית: Sergius III; 860 בערך – 14 באפריל 911) היה אפיפיור מ-29 בינואר 904 עד למותו ב-14 באפריל 911.

==ביוגרפיה==
סרגיוס נולד למשפחת אצולה רומאית ואביו נקרא בנדיקטוס. כהונתו הייתה בתקופת אי סדר במרכז איטליה, בה הייתה האפיפיורות כלי משחק בידיהן של משפחות אצולה יריבות. עם זאת, כל המסמכים הרשמיים אודותיו אבדו ומרבית המידע עליו מגיע מיריביו ומתנגדיו.<br />
הוא היה דיאקון לפני שפורמוסוס מינה אותו לבישוף של צ'רווטרי, כדי להרחיקו מרומא. מאוחר יותר, ב-898 סרגיוס הוכרז על ידי תומכיו ובראשם הפטרון שלו, תאופילאקטוס הראשון (Theophylactus), רוזן טוסקולום (עיר עתיקה בלאטיום) כאפיפיור החדש. אולם יריביו שתמכו ביוחנן התשיעי הצליחו להכתיר אותו ולגרום לנידוי של גרגוריוס שנאלץ לנטוש את כס הבישוף ולהימלט לתקופה מסוימת. לאחר שיוחנן התשיעי ויורשו מתו, תפס האנטי-אפיפיור כריסטופר את הכס למשך שנה והדיח את לאו החמישי. אז התמרדו תומכיו של סרגיוס, גירשו את כריסטופר והזמינו את סרגיוס לשוב מגלותו. יום שובו נחשב ליום תחילת כהונתו. מעשיו הראשונים היו לבטל את כל הצווים של יריבו המת מזה כבר, פורמוסוס ולקבוע שכל הסמכוֹת הבישופים שנעשו על ידו, אינן בתוקף - החלטה שבוטלה שוב לאחר מותו של סרגיוס. כמו כן, הוא שיבח וטבע סימן כבוד על מצבתו של האפיפיור סטפנוס השביעי שהוציא מהקבר, שפט והעניש את גופתו של פורמוסוס. לפי דיווחים מסוימים, הוא אף הוציא שוב את גופתו של פורמוסוס מהקבר, שפט ומצא אותו אשם וערף את ראשו. מקורות היסטוריים אחרים לעומת זאת, אינם מזכירים סיפור זה, עובדה שמטילה בספק את אמיתותו.<br />
על פי מקורות מסוימים, הוא כלא את האנטי-אפיפיור כריסטופר ואת האפיפיור הקודם, לאו החמישי ולאחר זמן ציווה להוציאם להורג בחניקה. האנציקלופדיה הקתולית מכחישה את הסיפור ומכנה אותו "מפוקפק ביותר". עם זאת, בגלל היותו האפיפיור היחיד שידוע עליו שציווה על רצח של אפיפיור אחר והיותו האפיפיור היחיד שבנו הלא חוקי התמנה גם הוא לאפיפיור (יוחנן האחד עשר), נקראת הכהונה שלו "העגומה והבזויה".<br /> כהונתו תוארה על ידי ההיסטוריון האיטלקי מהמאה ה-10, ליוטפראנד כתחילתה של "התקופה האפלה" (בלטינית: Saeculum obscurum) בתולדות הוותיקן שכונתה גם "שלטון הפרוצות", תקופה בה התנהל השלטון מאחורי הקלעים על ידי נשים חזקות, כדוגמת תאודורה שהייתה חברת הסנאט ברומא והייתה כמשוער פילגשו של סרגיוס ה-3. גם בתה של תאודורה, מרוזיה, הייתה פלגשו של סרגיוס והיא אמו של יוחנן האחד עשר, מידע שהגיע בעיקר מכתביו של ליוטפראנד.<br />
במהלך כהונתו שיפץ סרגיוס את בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שנהרסה ברעידת אדמה ב-897. סרגיוס השלישי הוא האפיפיור הראשון שמתואר כשהוא חבוש בכתר אפיפיורי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/13729a.htm סרגיוס השלישי באנציקלופדיה הקתולית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-10
קטגוריה:ילידי 860
קטגוריה:נפטרים ב-911
מחוברים לחיים

מחוברים לחיים (בצרפתית: Intouchables) הוא סרט דרמה קומית צרפתי שבוים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו שיצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2011. הסרט מבוסס על יחסיו של פיליפ פוזו די-בורגו (Philippe Pozzo di Borgo) המשותק בכל גופו למעט ראשו ושל הסועד שלו עבדל יסמין סלו (Abdel Yasmin Sellou).

בסרט צפו 19 מיליון צופים בצרפת, והוא היה הסרט הנצפה ביותר בצרפת בשנת 2011. בנוסף, צפו בסרט עוד 19 מיליון צופים ברחבי העולם. הוא גם הסרט המכניס השלישי בצרפת אחרי "טיטניק" ו"ברוכים הבאים לצפון". הוא שבר שיא והיה עשרה שבועות הסרט הנצפה ביותר בצרפת מ-2 בנובמבר 2011 ועד 10 בינואר 2012. עומאר סי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012.

בשנת 2017 יצא בארצות הברית הסרט The Upside , שהוא גרסה מחודשת של הסרט, בהשתתפות קווין הארט ובריאן קראנסטון.

==תקציר עלילה==
בעקבות תאונת מצנח רחיפה, פיליפ, אריסטוקרט עשיר, נשאר משותק מהצוואר ומטה. הוא שוכר כמטפל ביתי את דריס, צעיר סנגלי מהפרוורים שזה עתה השתחרר מהכלא ובא לראיון העבודה רק על מנת לקבל דמי אבטלה. דריס מתבקש לחזור למחרת על מנת לקבל את המסמך חתום. כאשר הוא חוזר, מתברר לו כי החליטו להעסיק אותו לתקופת ניסיון של חודש. לצורך זה מעמידים לו חדר באחוזה של פיליפ בו הוא עובר לגור, שינוי גדול ביחס לדירה הקטנה בפרוור בו הוא גר יחד עם דודתו וילדיה. דריס, למרות התנגדותו הראשונית, ממלא את תפקידו ומלווה את פיליפ בשגרת חייו, ועם הזמן נוצר בין השניים קשר רגשי אמיץ, המשנה את נקודת מבטם ביחס לחייהם.

==פרסים==
[[אוליביה נקש, אריק טולדנו ועומאר סי בטקס פרס לומייר]]
* פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו (2011):
** זכייה בפרס סקורה (הסרט הטוב ביותר)
** פרס השחקן הטוב לעומאר סי ופרונסואה קלוזה
* פרס לומייר (2012):
** פרס לומייר לשחקן הטוב ביותר לעומאר סי
* גלובוס הקריסטל (2012):
** פרס הסרט הטוב ביותר
** פרס השחקן הטוב ביותר לעומאר סי
* פרס סזאר (2012):
** פרס השחקן הטוב ביותר לעומאר סי
** פרס הסרט הטוב יותר
** פרס התסריט המקורי
** פרס הבימוי הטוב יותר
** פרס שחקנית המשנה לאן לה ניי
** פרס הצילום הטוב יותר
** פרס המפיק הטוב יותר
** פרס המנגינה הטובה יותר

==צופים==
{| class="wikitable"
|-
! מדינה !! מספר צופים
|-
| || 19,385,171
|-
| || 8,111,969
|-
| || 2,383,354
|-
| || 1,346,472
|-
| || 2,182,940
|-
| || 1,709,560
|-
| || 961,820
|-
| || 704,244
|-
| || 414,622
|-
| || 349,335
|-
| || 215,059
|-
| || 201,979
|-
| || 183,215
|-
| || 96,991
|-
| || 71,727
|-
| || 58,419
|-
| || 43,900
|-
| || 29,619
|-
| || 18,000
|-
| || 16,491
|-
| סך הכול || 38,431,557
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים צרפתיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
סימיטר

סימיטר מסוג קיליג' אשר מקורו ב[[טורקיה.]]
סימיטר (באנגלית: Scimitar) היא סיף פרשים ארוך או חרב קצרה בעלת להב מעוקל אשר מקורה באזור המזרח התיכון. מקורו של השם ככל הנראה מהמילה הפרסית "שָאפשְר" שפירושה טופר האריה משום העיצוב הארוך והמעוקל של הלהב. המונח סימיטר משמש להגדרת קשת רחבה של חרבות בעלות עיצוב דומה אשר מקורם באזורים שונים במזרח התיכון, צפון אפריקה ודרום אסיה בהם גם "הסייף" הערבי (בעברית; חרב).

קיים חוסר בהירות לגבי מקור המונח סימיטר לציון שלל החרבות בעלות הלהב המעוקל הנפוצות בעולם המזרח-תיכוני והמוסלמי. המילה נמצאת בשימוש בשפה האנגלית מאמצע המאה ה-16 ומקורה מצרפתית עתיקה (cimeterre) או ישירות מאיטלקית (scimitarra), אך המקור למילים אלו לא ידוע ונחשב להיות ככל הנראה עיוות של המילה הפרסית שאמשיר (شمشير; חרב).

==סוגים==
* ג'אנביה (בערבית; جنبية): פגיון בעל ערך סמלי אשר נלבש על החגורה. פרוש השם ג'אמביה הוא פגיון בערבית, נפוץ במדינות ערב שונות אך מזוהה במיוחד באזור תימן. הג'אמביה דומה בצורתה לגרסה מוקטנת של חרב הסימיטר המעוקלת.
* שאמשיר (בפרסית; شمشیر): סוג של סימיטר הנפוץ במרכז אסיה ופרס, מקור השם במילה הפרסית לחרב. השאמשיר שייך למשפחת הסימיטר ובעל להב מעוקל בזווית יחסית קיצונית של 5 עד 15 מעלות מבסיס החרב עד לקצה. גרסה נוספת לשאמשיר היא השאמשיר שיקארגר; חרב ציידים המעוטרת בדרך כלל באיורי צייד לאורך הלהב.
* קיליג' (בטורקית; kılıç): חרב סימיטר הנפוצה באזורי המזרח התיכון וטורקיה. מקורה של הקיליג' (מטורקית: חרב) בחרב הטורקית-מונגולית .
* נימחה: חרב סימיטר הנפוצה באזורי צפון אפריקה ובעיקר במרוקו. הנימחה מורכבת מלהב ישר המתעקל בקצהו ומבוסס בעיקר על חרב הסייף הערבית.
* פולוור: חרב סימיטר הנפוצה בצפון הודו, פקיסטן ואפגניסטן ונחשבת החרב המסורתית של הפתאנים (פשטונים).
* טלוור (בפשטו; تلوار): חרב סימיטר הנפוצה בעיקר בהודו ופקיסטן. הטלוור מורכבת מלהב בעלת עיקול עדין לאורך כל הלהב מהבסיס עד הקצה, עיצוב אשר היה בין היתר למקור חיקוי לחרבות פרשים הבריטיות של המאה ה-19. שלא כמו רוב סוגי הסימיטר, הטלוור בעלת העיקול העדין יכולה לשמש לא רק לשיסוף אלא גם לדקירה.

==תמונות==
<gallery>
קובץ:Indian_tulwar_-_talwar_sword.jpg|טלוור
קובץ:Imperial Armoury Topkapi Istanbul (7).JPG|סימיטרים מהאימפריה העות'מאנית
קובץ:19th century Indian tulwar sword 1.jpg|טלוור
קובץ:Emblem of Saudi Arabia.svg|סמל ערב הסעודית המורכב מעץ דקל וזוג סימיטרים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חרבות
מלון אוויה

המלון בתמונת פרסומת משנת 1961
חצר ובריכת בית המלון בשנות ה-60
מלון אוויה (מלשון Aviation - תעופה) הוקם בראשית שנות ה-60 ביוזמת העיתונאי תאודור לויטה, אשר חבר לאיש העסקים גאורג טאוסיג מחברת אליטליה, קבוצת אנשי עסקים יהודים מקליפורניה וחטיבת המלונות של חברת רסקו, והיה למלון התעופה הראשון מסוגו במזרח התיכון. המלון נבנה על גבעה בקרבת מעברת יהוד והשקיף על מסלולי שדה התעופה לוד.

==המבנה==
המלון תוכנן בסגנון מודרני על ידי האדריכל דוד עקדי שהתמחה בתכנון בתי מלון, ואדריכל הפנים אורי אפנצלר במטרה להעניק למלון תדמית בינלאומית מודרנית המשולבת בטכנולוגיות מתקדמות.

מבנה המלון כלל קומת מסד בגובה כפול אשר בתוכה שכנו מסעדה, בר, לובי, חדרי קריאה וחנות דיוטי פרי. מעל קומת המסד נבנו ארבע קומות אשר כללו כ-100 חדרים ממוזגים ומאובזרים בשטיח מקיר לקיר, טלפון, ורדיו. על מנת למנוע רעש משדה התעופה הסמוך, צוידו החדרים בתקרות אקוסטיות וקירות מבודדים. ריהוט הפנים היה עשוי מפיברגלס לבן כמקובל בעולם התעופה.

חזית המלון הורכבה ממסגרות של בטון חשוף אשר בתוכן הוצבו רפפות בצבע אפרסק הניתנות להזזה לצורך יצירת הצללה. בחצר המלון נבנתה בריכת שחיה, ובקצה הגינה נבנה מנחת למסוקים.

==פעילות==
המלון נפתח בחודש מרץ 1961.
בשנותיו הראשונות זכה המלון לתפוסה גבוהה והיה יעד לינה מועדף על אנשי עסקים וצוותי האוויר של חברות התעופה הזרות. שירותי המלון פעלו ללא הפסקה לאורך כל היום והלילה כולל המסעדות ושירות ההסעה לשדה התעופה אשר יצא מדי חצי שעה. בדלפק הקבלה הותקן קו טלפון ישיר לבירור מעודכן של לוח הטיסות.

פרט לשירותי המלונאות שימש המלון גם כאתר התכנסויות לאירועים של אנשי החברה הגבוהה אשר זכו ליהנות מאווירה בינלאומית יוקרתית.

באמצע שנות ה-60 החלה נסיגה בפעילות המלון כאשר קהל היעד העיקרי שלו, אנשי העסקים וצוותי האוויר החלו להעדיף את מלונות תל אביב ותפוסת המלון דעכה. במשך השנים ניסתה הנהלת המלון לנקוט בצעדים שונים על מנת למשוך אליו קהל חדש תחליפי וכך נפתחו בו פאב, מועדוני לילה, אולם אירועים והבריכה שבחצר נפתחה לשימוש הקהל הרחב. הפעילות במלון התאוששה ובשנת 1969 המלון היה ריווחי.

בשנת 1993 נמכר המלון לחברת נורפולק. בשנת 1999 נמכר המלון לחברת הנדל"ן א. דורי, שבתחילה הפעילה אותו כמלון בניהול רשת המלונות דורטל, אך בעקבות המשבר בתיירות בישראל בתחילת שנות ה-2000 הסבה אותו למרכז קליטה זמני עבור עולים מאתיופיה. לאחר תוכנית ההתנתקות בשנת 2005, שימש המלון לאירוח זמני של מפוני גוש קטיף, ובהמשך שימש המלון את האגודה למען החייל כמתקן נופש לחיילים. בשנת 2009 בקשה חברת א. דורי להקים במקום המלון מגדלי מגורים אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בגלל התנגדות עיריית יהוד מונוסון. ב-2011 ננטש המבנה. עיריית יהוד שקלה תוכנית להפוך אותו למעונות סטודנטים בשילוב של מרכז תרבות, אולם ב-2013 הוא שופץ ונפתח מחדש כ"מלון אויה המחודש". חזיתו חודשה וחופתה זכוכית במקום חזית מסגרות הבטון והרפפות המקורית. בהמשך המלון ננטש ונסגר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20170914130614/http://avia-hotel.co.il/ אתר המלון] 
* 
* 

==הערות שוליים==

אוויה
קטגוריה:יהוד-מונוסון: מבנים
קטגוריה:ישראל: בתי מלון נטושים
עמלים ומהפכנים: תנועת הפועלים היהודית

עמלים ומהפכנים: תנועת הפועלים היהודית, הוא קובץ מאמרים ותמונות רבות ונדירות שהופק במהדורה אלבומית, וראה אור בעריכתה של תמר מנור-פרידמן, בשנת תשנ"ד 1993, לקראת תערוכה בשם זה בבית התפוצות בתל אביב.
בספר השתתפו ההיסטוריונים: משה מישקינסקי, ישראל ברטל, שמואל אטינגר, אריה גרטנר והעורכת תמר מנור-פרידמן.

בפתח דבר מסבירה מנור-פרידמן, כי התערוכה והספר מביאים "ביטוי לתנועת הפועלים היהודית על כל פלגיה: הכללי, האוטונומיסטי, הציוני והטריטוריאליסטי. בדומה לתנועת הפועלים הכללית, כך גם רבים מהפעילים בארגוני הפועלים היהודים באו מחוגי האינטליגנציה: סטודנטים, אנשי-רוח ועסקנים".פועלים יהודים היו פעילים בולטים בתנועות המהפכניות במזרח אירופה, השתתפו במהפכות ברוסיה ב-1917, הכירו את עולם הרעיונות והמושגים הסוציאליסטי והקומוניסטי, ושיננו את עמדות כנגד על הקפיטליזם ובעד "מלחמת מעמדות", ואף הזדהו עם מאבקם של הבולשביקים שתפסו את השלטון ברוסיה, שהפכה לברית המועצות, במהפכת נובמבר 1917.

ראשיתה של תנועת הפועלים היהודית המאורגנת הייתה באיסט-סייד של לונדון ועד שנת 1900 קמו בבריטניה עשרות איגודי עובדים ופועלים יהודים. רבים מהפועלים היהודים, המאורגנים ושאינם מאורגנים, היגרו ממזרח אירופה אל ארצות מערב אירופה ואמריקה. בארצות החדשות והשתתפו בארגון כלל העובדים, ובמאבק על זכויותיהם. הם הצטיינו בהקמת מסגרות רבות לעזרה הדדית: קופות עזרה הדדית, בתי כנסת, ומסגרות להקנית מקצועות שונים. ביטוי שכיח להתארגנויות המגוונות היו כתבי עת רבים שראו אור על ידי ארגוני פועלים יהודים, אשר הצטיינו במאמרים נלהבים, בהצגת "פרוגרמות" (תוכניות ומצעים רעיוניים) וכן באיורים, תמונות וקריקטורות.

הספר, כמו התערוכה, עסקו בתנועת הפועלים היהודית ברחבי עולם, בדמויות מייצגות של בעלי מלאכה ופועלים, ובארגוניהם, משלהי המאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה והשואה; הארגונים הגדולים והנודעים היו "הבונד" ו"פועלי ציון" במזרח אירופה, "מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית" (ס"ס) ו"מפלגת הפועלים היהודית-סוציאליסטית" ("סיימיסטים"); וכן מפלגות הפועלים בארץ ישראל: "הפועל הצעיר", ו"פועלי ציון" שהפכה ל"אחדות העבודה", ואחר כך נתאחדו ל"מפא"י".

לקראת הכנת התערוכה והספר, נאספו תמונות רבות מארכיונים ומוזיאונים ברחבי העולם, בהם: ארכיון הג'וינט וארכיון הבונד בניו יורק, הארכיון ההיסטורי הלאומי של ליטא, המוזיאון היהודי בניו יורק, המוזיאון לחיי היהודים בלונדון, הספרייה הלאומית בוורשה וספריית הקונגרס בוושינגטון, ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג והספרייה הלאומית בירושלים.

הספר ראה אור בחסות ההסתדרות הכללית, בנק הפועלים, קרנות תרבות ותורמים פרטיים.

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:סוציאליזם
אבן מסמא

בהלכות טומאה וטהרה, אבן מסמא היא כינוי לצורה בה יש חפץ המפסיק בין גוף הגורם טומאה, זב, זבה או נידה, למונח מתחתיו, בצורה שכובד המשקל של הזב או הזבה אינו מונח על המונח מתחת לחפץ (המכונה "אבן מסמא") או (לפי פירוש אחר) שהמונח מעל ה"אבן מסמא" אינו גורם להזזת המונח מתחתיו, כך שלפי הסברא ייתכן שהיא לא מקבלת טומאה מדין טומאת משא, באופן כזה של "אבן מסמא" שהיא נדירה יותר.

==המקור לטומאה==
לפי רש"י מקור לכלל זה הוא בפסוק בפרשת טומאת זב:

לעומת זאת התוספות מביא מקור אחר לכלל, כמובא בתורת כהנים

התוספות מערערים על דבריו של רש"י, הן מכיוון שבספרא מובא פסוק אחר למקור טומאת אבן מסמא, והן מכיוון שלפי רש"י מדוע קובע התורת כוהנים שכלים שאינם ראויים למשכב ומושב אינם נטמאים בטומאת אבן מסמא, כמובא בתורת כהנים.

התוספות מביאים ראיה כי זה הוא המקור האמיתי של טומאת אבן מסמא, מכיוון שמפירושה של המילה מסמא לפי הרשב"ם, שמפרש שמשמעותה של המילה אבן מסמא הוא אבן גדולה וכבדה המושמת על הכלים, כלומר שעל ידי כובד האבן אין ניכר כלל הכובד המועט שנוסף על ידי משקל גופו של הזב.

לפי שיטת התוספות, החידוש באבן מסמא, לפיו, גם כאשר כובד הזב אינו ניכר מעשית על המונח מתחתיו - נגרמת לו טומאה על ידי הזב, אמורה בשני מיני טומאות: בטומאת משא - באופן שיד הטהור או רגלו מונחים תחת האבן והזב נמצא מעליה - שהזב גורם טומאה לטהור, ובטומאת משכב ומושב שבה אם יש כלים המונחים מתחת לזב והם כלים הראויים למשכב ומושב - הם נטמאים.

==דם נידה, וזב וזבה או נידה שמתו==
למרות שנידה שיושבת מעל אבן מטמאת את כל מה שמתחתיה, למדו חז"ל מפסוק כי דם נידה, שדינו לעניין טומאה וטהרה שווה לנידה, שהוא מטמא לח ויבש, אינו מטמא בטומאת משכב ומושב, ואינו מטמא באבן מסמא, כלומר - גם בטומאת משא אינו מטמא באופן של אבן מסמא.

כמו כן, קובעת המשנה ש, ובגמרא פורש שאין הכוונה לטומאת משא שקיימת בכל מת ולא דווקא בנידה או זב וזבה שמתו, אלא הכוונה לאבן מסמא שהיא כבדה ומתוארת בשם "משא", כאמור בספר דניאל - כלומר - הובאה אבן והושמה על פי הבור, ולמרות שנידה או זבה שמתה אינה נחשבת עוד כטמאה בטומאות אלו, גזרו חז"ל עליהן טומאה גם במותם מכיוון שחששו שמא הם יתעלפו ויחשבו שמתו ולא ישגיחו מלהניחם בצורה שיטמאו את מה שמתחתיהם בטומאת אבן מסמא, ולכן גזרו עליה טומאה "עד שימוק הבשר", ולפי שיטת רבי אליעזר - "עד שתבקע כריסו".

==אבן מסמא בטומאת עבודה זרה==
במשנה אחרת, מופיעה מחלוקת בין חכמים לרבי עקיבא האם קיימת טומאת אבן מסמא בטומאת עבודה זרה: 

לפי המפורש במסכת שבת, למחלוקת בין חכמים לרבי עקיבא יש שתי פרשנויות, אחת מהם היא של רבה המפרש שגם חכמים וגם רבי עקיבא מודים שעבודה זרה מטמאה בטומאת משא כמו נדה, אלא שנחלקו אודות טומאת אבן מסמא, שהיא כאשר העבודה זרה אינה נושאה את האדם למרות שהיא מתחתיו, למשל כאשר הניחו אבן על יתדות ומתחתיהן ישנם כלים, שלמרות שהאדם יושב על האבן הכלים אינם נושאים את משקל גופו, כך שמדין טומאת משא לא היו הכלים נטמאים, והמחלוקת היא האם גם לעניין זה שקולה עבודה זרה כנידה, וכמו שנידה מטמאה גם באופן כזה כך גם עבודה זרה, שחכמים סוברים בניגוד לרבי עקיבא, שעל כך יש את הפסוק המדמה את העבודה זרה לשרץ כדי לומר שכמו ששרץ אינו מטמא באופן כזה (הנקרא "אבן מסמא") כך גם העבודה זרה, ואילו רבי עקיבא סבור שכמו נידה - גם עבודה זרה מטמאת אבן מסמא.

==לקריאה נוספת==
*האנציקלופדיה התלמודית כרך א' עמ' ע"ח
==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=47287&pgnum=71 שיטת הראשונים בדין אבן מסמא] בספר "לימודי דעת" עמ"ס כלים פרקים א-י - רשת הכוללים ללימוד סדר טהרות בעיון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרכי היטמאות
קטגוריה:טומאת זיבה
CompuColor II

CompuColor II המכונה גם "מכונת הרנסאנס", היה אחד מהמחשבים הביתיים הראשונים, אשר הושק לראשונה בשנת 1977 על ידי חברת Intelligent Systems.

המחשב היה בפועל גרסה מוזלת של מחשב האב CompuColor, אשר נודע בתור המחשב הביתי הראשון שהציג גרפיקה צבעונית. המחשב הכיל את כל הרכיבים למעט המקלדת בקופסה אחת.

המחשב הוכנס לתוך מארז סטנדרטי של טלוויזיה 13" מבית GE, ללא טיונר. המחשב הכיל כונן פנימי לתקליטוני "5.25 בני 53KB כל אחד. הכונן הושתל במקום טיונר התחנות שהיה בדגם הטלוויזיה המקורי.

חברת Intelligent Systems כמעט ולא כתבה כותרי-תוכנה. רוב התוכנות למחשב זה נכתבו על ידי חובבים או על ידי חברות צד-שלישי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.computercloset.org/CompuColorII.htm ComputerCloset.org] – מידע אודות Compucolor II 
*[http://www.atariarchives.org/cgp/Ch02_Sec16_08.php AtariArchives.org] – פרופיל המוצר 
*[https://web.archive.org/web/20100420003618/http://www.old-computers.com/MUSEUM/computer.asp?st=1&c=560 Old-Computers.com] – מידע טכני 
* [https://web.archive.org/web/20130930045950/http://ipcm.org.il/intelligent_systems.html Compucolor II במוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל]

קטגוריה:מחשבים אישיים
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1977
סימיטר (רק"מ סיור)

ה-FV107 סימיטר (באנגלית: Scimitar; על שם חרב הסימיטר) הוא רק"מ סיור כחלק מסדרה רחבה של כלי רק"מ, אשר בפיתוח ובשירות הצבא הבריטי. פותח על ידי חברת אלביס ומשרת בצבא הבריטי החל משנת 1971 בתפקידי סיור משוריין כחלק מיחידות השריון. הסימיטר דומה בצורתו לסקורפיון אך כולל תותח 30 מ"מ במקום תותח 76 מ"מ של קודמו, אותו הוא כיום מחליף. הסימיטר הוא כלי משוריין קטן יחסית ובעל עבירות טובה בשדה הקרב, הוא משרת ברגימנטים המשוריינים הבריטים בעיקר בפלוגות הסיור המורכבות מחמש מחלקות של 8 כלים כל אחת.

הסימיטר שייך למשפחת רכבי הסיור המשוריינים הבריטיים; (T){{כ}}CRV, עם זאת, לעיתים נחשב הסימיטר טנק קל.

==ראו גם==
* ווריור (נגמ"ש)
* אג'קס (נגמ"ש)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.army.mod.uk/equipment/fighting-vehicles/1481.aspx תיאור הכלי באתר משרד הביטחון הבריטי] .
* [http://armour.ws/fv107-scimitar/ תיאור הכלי באתר 'ארמור'] .

קטגוריה:כלי רכב משוריינים בריטיים 
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1971
קטגוריה:רכבי סיור
משתרשי ליה

משתרשי ליה הוא נימוק הלכתי לדין במשפטי-עברי, לפיו קיים חיוב תשלומין לאדם שגרם לאדם אחר חיסכון כספי.

בניגוד לחיוב "נהנה", שבו מקבל ההנאה נהנה בפועל הנאה ממשית מהמהנה כך שאם ההנאה היא הנאה כספית ניתן לדרוש עליה כסף, ב"משתרשי ליה" האדם מרוויח כסף בעקיפין ואינו נהנה מחבירו הנאה ישירה.

==אטימולוגיה==

בפירוש המילה משתרשי ישנם דעות שונות, יש הסוברים שהוא מלשון "שורש", ויש סוברים שהוא מלשון ירושה והרווחה.

==המקור==
המקור לחיוב זה הוא בתלמוד בו נאמר כי מי שברשותו גורן שטבול למעשרות (=תבואה שהתחייבה בתרומות ומעשרות אך טרם הפרישו אותה) והמלך נטל ממנו את התבואה על פי חוקי המדינה, בעל התבואה חייב לשלם לשבט לוי ולכהנים את המעשרות שנגזלו מהם, מכיוון שבכך שלקחו ממנו את השדה במקום סכום קצוב שאותו היה צריך לשלם למכס, נמצא שהוא חסך כסף על חשבון התרומות ומעשרות ששיכים ללווים ולכהנים.

התוספות קובעים, כי חיוב משתרשי הוא רק במקרה שברור שהאדם אכן חסך ממון בכך (כבמקרה הנ"ל בחיוב מס הנגבה בכוח על ידי המלך), אך לא בחיוב שניתן היה לחסוך (כמו אוכל שחסך, שיכול לומר "הייתי מתענה"). מדבריהם עולה לכאורה, כי קיים חילוק דיני בין חיוב "משתרשי" לחיוב "נהנה", שבו חייב אדם לשלם על הכסף שחסך על ידי הנאה מממון חבירו, כגון אדם שדרכו לשכור דירה להתגורר בה ובמקום זה התגורר בדירת חבירו העומדת להשכיר. אמנם הקצות החושן והנתיבות המשפט מסייגים את הדברים, ולדעתם, כי בניגוד לדין נהנה ששווה בדיניו לחיובי מזיק וניזק שהם תקפים רק ב"ממון שיש לו תובעין" ולא בממון שאין לו תובעים (כמו מעשר, שאין אדם שיש לו זכות משפטית מעשית עליו), חיוב משתרשי הוא חיוב אמיתי של "ממוני גבך" שאינו תלוי בתביעה משפטית.

==טעם הדין==

בטעם החיוב נחלקו הפוסקים:
*הגישה המקובלת בראשונים היא שהחיוב הוא מדין "ממוני גבך", - ממוני אצלך, שהוא חיוב שקיים מסברא.
*לפי הריטב"א מדובר בחיוב מדרבנן.

== חיובים מקבילים ==
מלבד חיוב 'ימשתרשי ליה', ישנם בתלמוד סוגי חיוב נוספים, שהאדם מתחייב בהם אף שלא חיסר או הזיק לחבירו:
* נהנה - כשאדם מקבל הנאה או תועלת ממשיים.
* יורד לשדה חבירו - אדם שהשביח את נכסי חברו שלא מדעתו.
* מבריח ארי מנכסי חברו - הנאה עקיפה שבאה לאדם, על ידי אחר שהציל את ממונו מנזק או הפסד שעתיד היה להיגרם לנכסיו.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.din.org.il/2011/12/14/נהנה-ומשתרשי-ליה-באכסנאי-בנרות-חנוכה/ "נהנה" ו"משתרשי ליה" באכסנאי בנרות חנוכה ובגדר דין אכסנאי] באתר "דין"
*הרב אשר מילר, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=50291&pgnum=72 ענף ג' - משתרשי ליה] בספר "מילי דנהנה"
*הרב יהודא אריה עזרין, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=28192&pgnum=17 משתרשי באיסורי הנאה], בכתב העת התורני המאור
*, מתוך הספר קובץ יסודות וחקירות

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי: דיני ממונות
הואצין

הואצין (שם מדעי: Opisthocomus hoazin) הוא מין של עוף אוכל עלים; זהו המין היחיד ששרד ממשפחת ההואצינאים. בתי הגידול של ההואצין הם ביצות, יערות מנגרובים ונחלים, בין השאר באגני האמזונאס והאורינוקו, בדרום אמריקה. הוא תועד לראשונה בשנת 1776.
== מאפיינים ==
ההואצינים קבוצתיים, וניזונים מעלים ומצמחי ביצה אחרים בקבוצות של כ-10 עד 50 פרטים. הם מחפשים מזון בשעות הבוקר והערב המוקדמות, ובחלק הנותר של היום הם בדרך כלל יושבים על ענפים ומעכלים את העלים שאכלו.

תזונתו של ההואצין מורכבת בעיקר מעלים, ובמידה פחותה גם פירות ופרחים. אורכו כ-65 ס"מ, ומשקלו כ-1 ק"ג; צווארו ארוך וראשו קטן יחסית. נוצותיו צהובות-חומות בחלקן התחתון, ומפוספסות בשחור ולבן בחלקן העליון. מסביב לעיניו יש עור חשוף בצבע כחול, ומעל ראשו יש ציצת נוצות שאורכה 4 עד 8 ס"מ. העיניים חומות.

ההואצין הוא העוף היחיד שיש לו קיבה ייחודית לאכילת עלים וניצנים: לאחר שהעלה נאכל, הוא מגיע לזפקו של ההואצין, שם הוא מפורק על ידי חיידקים והופך למעין עיסה; לאחר 48 שעות החלקים שאינם אכילים נפלטים עם ריח המזכיר צואת פרות, מה שגרם לכמה שבטים בדרום אמריקה לכנות את ההואצין "עוף הבקר". מחקר שנערך בוונצואלה העיד שתזונתם של ההואצינים מורכבת מ-82% עלים, 10% פרחים ו-8% פירות. אכילת העלים מקשה על ההואצינים לעוף, והואצינים בוגרים יכולים לעוף רק למרחקים קצרים; הם מבלים את רוב זמנם על עצים.

לגוזלי ההואצין טפרים בקצות כנפיהם, בהם הם משתמשים לטיפוס על עצים. הטפרים הופיעו גם אצל עופות קמאים, כמו הארכאופטריקס, העוף המוקדם ביותר שידוע לנו. עם גדילתם של הגוזלים, הטפרים בכנפיהם נעלמים.

ההואצינים מתרבים בעונת הגשמים, עונת הרבייה משתנה באזורים שונים. הזכר והנקבה, בנוסף לבני משפחה אחרים, משתתפים בבניית הקן ובגידול הגוזלים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, ודוגרת עליהן יחד עם הזכר במשמרות של כ-24 שעות, במשך כארבעה שבועות. הגוזלים מואכלים בדייסת עלים שעוכלה בקיבה והוקאה. הקינים מוקמים בדרך כלל מעל מים. לגוזלים יש שני טפרים שיוצאים מכל אחת מכנפיהם, מה שמסייע להם לטפס בחזרה לקן במקרה שהם נופלים למים. הגוזלים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.

== גלריה ==
<gallery mode=packed>
Hoatzin, Opisthocomus hoazin.jpg
Hoatzin - Manu NP - Perù 9203 (15525812066).jpg
Hoatzins in Brazil.jpg
4 day trip to La Selva Lodge on the Napo River in the Amazon jungle of E. Ecuador - Hoatzin (Opisthocomus hoazin) - (26261390363).jpg
On the Rio Tambopata…the Hoatzin, the world's weirdest bird (8445839364).jpg
Hoatzin in Peru.jpg
Opisthocomus Mitchell.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.oiseaux-birds.com/card-hoatzin.html הואצין], באתר אויסואקס-בירדס

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1776
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ לודוויג סטטיוס מולר
קטגוריה:הואצינאים
קטגוריה:עופות יער האמזונאס
קטגוריה:מאובנים חיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים בביצות אמריקה הדרומית
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:ברזיל: עופות
קטגוריה:גיאנה: עופות
עומאר סי

עומאר סי (בצרפתית: Omar Sy; נולד ב-20 בינואר 1978) הוא שחקן ובדרן צרפתי. הוא מוכר בעיקר בעקבות עומאר ופרד: המופע שהוא העלה יחד עם פדריק טסטו (Frédéric Testot) ובעקבות תפקידו בסרט "מחוברים לחיים", שעליו זכה במספר פרסים, בהם פרס סזאר (כשהוא השחקן השחור הראשון שזוכה בפרס זה).

==ביוגרפיה==
עומאר נולד בפרברי פריז (טראפ, איל-דה-פראנס) שבצרפת למשפחה מוסלמית. אמו מאוריטנית, ואביו סנגלי ממוצא פולי (Fula people).

הוא נחשף לתודעת הציבור בשנת 1996 ברדיו נובה שם פגש לראשונה את פרדריק טסטו. לאחר מכן עבר לערוץ Canal+ שם הגיש יחד עם ג'מאל דבוז תוכנית על קולנוע, ובהמשך עבר להנחות שעשועון. לאחר תפקידים אלו עבר סי להופיע כסטנדאפיסט במספר מופעים: Je ne fais pas mon âge (אני צעיר מגילי), Service après-vente des émissions (שירות מכירות לתוכניות טלוויזיה) ו-Omar et Fred : le spectacle (עומאר ופרד: המופע). משנת 2005 המופע Service après-vente des émissions עובד לטלוויזיה והפך לתוכניות מערכונים ברשת "קנאל פלוס".

משנת 2000 השתתף במספר סרטים, אולם רק בשנת 2011 הפך לאחד מכוכבי הקולנוע הצרפתי לאחר תפקידו בסרט "מחוברים לחיים", שזכה להצלחה רבה, וצפו בו מעל 19 מיליון צופים ברחבי העולם. סרט זה היה המצליח ביותר בצרפת בשנת 2011. על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הקריסטל, בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו ובפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012, שבו גבר על ז'אן דוז'רדן שזכה באותה שנה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס לומייר.

ב-2014 גילם את בישופ בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה" וב-2015 שיחק ב"עולם היורה" בתור בארי, חברו של אוון גריידי (כריס פראט) ושותפו באימון הוולוצירפטורים וב-2016 שיחק בסרט המתח של רון הווארד, "התופת".

בינואר 2021 הופיע בסדרה "לופן", המהווה מחווה לארסן לופן, דמות משמעותית בתרבות הצרפתית.

ב-2022 הופיע שנית בדמותו של בארי בסרט עולם היורה: עולם חדש.

==חיים אישיים==
ב-5 ביולי 2007 התחתן עם הלן, והם גרים עם חמשת ילדיהם בלה טראמבלה-סור-מולדר שבאיל-דה-פראנס.

==פילמוגרפיה==

==פרסים==
* פרס השחקן הטוב ביותר (במשותף עם פרונסואה קלוזה) בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו (2011)
* פרס לומייר לשחקן הטוב ביותר (2012)
* גלובוס הקריסטל לשחקן הטוב ביותר (2012)
* כוכב הזהב של הקולנוע הצרפתי
* פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר (2012)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:צרפתים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1978
האיש עם הנעל האדומה

האיש עם הנעל האדומה (במקור: The Man with One Red Shoe) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1985 מז'אנר הקומדיה, בבימויו של סטן דרגוטי ובכיכובם של טום הנקס, דבני קולמן ולורי סינגר.

הסרט גרסה אמריקאית של הסרט הצרפתי שנקרא "הבלונדיני עם הנעל השחורה" (Le Grand Blond avec une chaussure Noire) שיצא לאקרנים בשנת 1972, אז שיחקו בו פייר רישאר ומיריי דארק. הסרט כולל קטעי מוזיקה קלאסית מסימפוניית שחרזאדה שנכתבה על ידי המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי קורסקוב.

==עלילת הסרט==
קופר (מגולם על ידי דבני קולמן) הוא סגן מנהל ה-CIA שרוצה להיות מנהל, אבל רוס (מגולם על ידי צ'ארלס דרנינג) עומד בדרכו ומפריע להתקדמות שלו. קופר, שמוכן לעשות הכל כדי להיפטר מרוס, מואשם על לא עוול בכפו בכישלון עצירת הברחת סמים גדולה לצפון אפריקה, פרשה שזכתה לתשומת לב גדולה על ידי הקונגרס.

רוס, שיודע על כוונותיו של קופר, מחליט להיות "חבר טוב" ומדליף לו כי אדם, בעל סימן מיוחד, אמור לנחות בנמל התעופה ולזכות אותו משערוריית הזיוף שהפילה עליו את האשמה לכישלון המבצע. הוא אינו יודע לכאורה מה הסימן אבל מעביר לקופר את המידע ומסביר לו שכאשר הוא יראה את האיש, הוא יידע שזה הוא. ההדלפה הזאת היא פרי המצאתו של רוס ואף אחד לא אמור להגיע או לזכות אותו מהאישומים.

קופר הנואש למצוא את איש המסתורין לוקח את שותפו בראון (מגולם על ידי אדוארד הרמן) כדי להתחיל את המבצע חסר הסיכוי הזה מראש.

מוריס (מגולם על ידי ג'יימס בלושי), אדם שאוהב מתיחות ותחבולות מחליט להעלים לחברו ריצ'רד דרו (מגולם על ידי טום הנקס) נעל אחת רגע לפני שהוא עולה לטיסה הביתה ומאלץ אותו לנעול נעל ספורט אדומה לצד הנעל השחורה שלו. כך, כשהוא עם זוג נעליים לא תואם עולה דרו על הטיסה הביתה ונוחת בשדה התעופה, שם מחכים צוות ה-CIA לאיש מסתורין אותו הם אמורים לזהות לפי רמז כלשהו.

בראון מבחין באיש המוזר באולם הנוסעים ומחליט שזה האיש שהם מחפשים, אף על פי שדרו הוא בסך הכל כנר צעיר שמסתובב עם תזמורת ברחבי העולם, כולל במדינות קומוניסטיות, אך אף פעם לא הסתבך עם החוק. קופר וצוותו מחליטים שהנגינה היא למעשה קוד ושמדובר בכיסוי מושלם למרגל, ומתחילים לחקור את הנושא.

כדי לגלות עליו עוד פרטים הם שולחים את מאדי (לורי סינגר) כדי לשמש כנערת פיתוי אך לרוע מזלם היא ממש מתאהבת בעלם החמודות ונופלת לרגליו. רוס רואה שכל התעלולים שלו להרשיע את האיש נכשלים עד שהוא מחליט לרצוח את האיש, אבל בעזרתה של מאדי מצליח ריצ'רד לשרוד.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|טום הנקס
|ריצ'רד דרו
|
|-
|דבני קולמן
|קופר
|
|-
|לורי סינגר
|מאדי פאם פאטאל
|
|-
|ג'יימס בלושי
|מוריס
|
|-
|צ'ארלס דרנינג
|רוס
|
|-
|}

==ביקורות==
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון של 46% בלבד מתוך 13 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.

==קישורים חיצוניים==

* "[http://www.youtube.com/watch?v=QQDh0rseFY0 האיש עם הנעל האדומה]", קדימון באתר יוטיוב
==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:חידושים אמריקאיים לסרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
הוצאת יבנה

[[סמליל הוצאת יבנה]]
הוצאת יבנה או בשמה המלא יהושע אורנשטיין, הוצאת ספרים יבנה בע"מ היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1932 בתל אביב על ידי יהושע אורנשטיין.

מקור שמה של ההוצאה במרכז הרוחני שייסד יוחנן בן זכאי לאחר חורבן בית שני ביישוב יבנה.

ההוצאה מתמקדת בעיקר באנציקלופדיות, מילונים, ספרי עיון, אטלסים, ספרי לימוד, ספרות ילדים, פסיכולוגיה ונושאים מתחום היהדות, כגון ספריו של הלל צייטלין.

עם ספריה הבולטים של ההוצאה נמנים: אטלסים בעריכתו של משה ברור (האטלס האוניברסיטאי, אטלס פיסי, מדיני וכלכלי, והאטלס האוניברסיטאי החדש); 15 כרכים של פירושי התנ"ך שכתב אליה שמואל הרטום בהתבסס על שיטתו של משה דוד קאסוטו; "האנציקלופדיה לילדים", "מכלל - אנציקלופדיה לנוער" ו"יבנה - האנציקלופדיה לנוער"; אנציקלופדיות ל"גדולי ישראל" ול"חכמי התלמוד" פרי עטו של מרדכי מרגליות.

עם סופרי ומאיירי ההוצאה נמנו: נחום גוטמן, אוריאל אופק ולוין קיפניס.

לאחר פטירתו של אורנשטיין הועברה ההוצאה לבעלותה של בתו, נורית פריקסל.

בשנת 2010 נרכשה ההוצאה על ידי בונוס ספרים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bonusbooks.co.il/ אתר ההוצאה]
* 
* 
* [https://jfc.org.il/news_journal/27660-2/92487-2/ מהדורה ראשונה של התנ"ך בהוצאת ירושלים, יוני 1953], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* [http://simania.co.il/publisherDetails.php?itemId=6689 ספרי הוצאת יבנה], באתר סימניה

יבנה
יבנה
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1932
מגדל פנינת המזרח

מגדל פנינת המזרח (בסינית: 东方明珠塔, דוֹנְגְ פָאנְג מִינְגְ ג'וּ טָה), הוא מגדל תקשורת בשאנגחאי, סין.

מגדל פנינת המזרח נמצא על גדת נהר הואנגפו , באזור העסקים לו ג'יה דזוואי , ברובע פוּדוֹנג. על גדת הנהר הנגדית נמצא אזור הבונד, עובדה ההופכת את המגדל לציון דרך בולט באזור.

המגדל תוכנן על ידי חברת עיצוב אדריכלי מודרני לשאנגחאי. בנייתו החלה בשנת 1990, והושלמה ב-1994.

המגדל מתנשא לגובה 468 מטר ומעת שהושלמה בנייתו ועד לשנת 2007 היה הגבוה ביותר בסין. בשנת 2007 הושלמה בניית מגדל המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי שלקח ממנו את תואר המבנה הגבוה בסין. בשנת 2010 נחנך מגדל קנטון בעיר גואנגג'ואו, המתנשא לגובה 600 מטר, והוא הבניין הגבוה ביותר בסין נכון ל-2013.

במגדל ישנן מרפסות תצפית בכל כדור, ובכדור שבגובה 267 מטר יש גם מסעדה מסתובבת. כמו כן, המגדל כולל מלון קטן בן 20 חדרים (Space Hotel).

מגדל פנינת המזרח שייך לפדרציה העולמית של מגדלים גבוהים.

בשנת 2007, התקיים במגדל קונצרט בסדרת לייב ארת'.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שאנגחאי: גורדי שחקים
קטגוריה:מגדלי תקשורת
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מגדלים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: בתי מלון
הבונד (סין)

הבּוּנְד (סינית פשוטה: 外滩; סינית מסורתית: 外灘) הוא אזור החוף במרכזה של העיר שאנגחאי אשר בסין.

האזור משתרע לאורך הגדה המערבית של נהר ההונגפו, ברובע פוסי (Puxi) אל מול הרובע פודונג (pudong), בגדה המערבית של נהר ההונגפו.

המילה "בונד" מתייחסת לסוללת העפר שהפכה לטיילת, ולרחוב העשיר באזור הזה, וגם למקומות סמוכים. זהו אחד מאתרי התיירות המבוקשים ביותר בשאנגחאי, ובנייה לגבהים, מוגבלת באזור זה.

==מקור השם==
בנק המסחר הסיני
משמעותה של המילה "בונד" היא הגדה, הסוללה, או הרציף, כשמדובר על רציף אמבאנקד, מקור המילה הוא בפרסית ומשמעותה "סכר" (بَند).

אף על פי שאתרים רבים ברחבי סין, יפן, והודו נקראים "בונד" (לדוגמה: יוקואמה בונד), וכך לעומת שאר הבונדים, מקובל להתייחס לאזור זה כאל "הבונד".

==היסטוריה==
הקונסוליה הרוסית בבונד
באזור הבונד אשר בשאנגחאי, ישנם עשרות מבנים היסטוריים, לכל אורך נהר ההונגפו, שפעם היו בנקים, מלונות ובתי מסחר מבריטניה, צרפת, ארצות הברית, איטליה, רוסיה, הולנד, בלגיה, יפן, וגרמניה, וכמו כן גם הקונסוליות של רוסיה ובריטניה, מועדון שאנגחאי, ומועדון הבונים החופשיים.

הבונד נמצא בצפון העיר העתיקה של שאנגחאי, אשר הייתה מוקפת חומה בתחילת ההתיישבות הבריטית, לאחר מכן ההתיישבויות האמריקאיות והבריטיות השתלבו בהסכם בינלאומי, והצמיחה וההתפשטות בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, הביאו לבונד את ההזדמנות שבה הפכה למנהלת הפיננסית של מזרח אסיה, והנמל שבחלק הצרפתי של הבונד, שהיה ממזרח לעיר העתיקה, הפך ללא יותר מאזור תפעול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שאנגחאי
האמפיתיאטרון הרומי בפולה

האמפיתיאטרון הגדול מבט מלמעלה
האמפיתיאטרון בשעת ערב
האמפיתיאטרון הרומי בפּוּלָה ממוקם בעיר פולה שבמחוז איסטריה, קרואטיה. אמפיתיאטרון זה הוא האמפיתיאטרון השישי בגודלו בכל העולם.

==היסטוריה==
===העת העתיקה===
המבנה נבנה בין 27 לפנה״ס-68 לספירה, כשהעיר נהייתה למרכז אזורי של הרומאים ונקראה פיאטס ג'וליה, מחוץ לחומות העיר, לאורך ויה פלאביה, דרך שחיברה בין העיר פולה לרומא ועברה באקוויליה. המבנה נבנה לראשונה מעץ בתקופת שלטונו של אוגוסטוס ושוב פעם מאבן בתקופת שלטונו של קלאודיוס.
המבנה נותר בשימוש עד המאה ה-5, כשהונוריוס אסר על קרבות גלדיאטורים במקום. במאה ה-5 אנשים מקומיים החלו לשדוד אבנים ממבנה האמפיתיאטרון, עד שבמאה ה-13 הפטריארך של אקוויליה אסר על שוד של אבנים מהמבנה.

===שימוש מאוחר===
בימי הביניים שימש פנים המבנה לרעייה ולירידים ימי ביניימים. ב-1583 הרפובליקה של ונציה הציעה לפרק את המבנה ולבנות אותו מחדש בתוך ונציה. השימוש האחרון במבנה כמקור לאבן, היה בשנת 1709, כשנלקחו מן המבנה אבנים למגדל פעמונים השייך לקתדרלה של פולה.

===כיום===
האמפיתיאטרון משמש לקונצרטים רבים, בין המופיעים או אלה שהופיעו במקום נמנים אנדראה בוצ'לי, אלטון ג'ון, מאנו צ'או ועוד רבים.

==פנורמה==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פולה: מבנים
פולה
קטגוריה:קרואטיה: מבנים רומיים
ינוח (עיר מקראית בגליל)

מסלולי מסעות הכיבוש וההגליה של תגלת פלאסר השלישי
תגלת פלאסר השלישי; פרט ב[[אסטלה במוזיאון הבריטי בלונדון]] 
קברים מהתקופה הרומית-ביזנטית במאוזוליאום יד-חזקיה בגבעת השוקת שליד [[כפר גלעדי]] 
חורבת גוב מעט ממזרח ל[[יאנוח-ג'ת שבגליל המערבי. במקום נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה (הכנענית) והברזל (הישראלית), ויש המזהים את המקום כאתר של העיר יָנוֹחַ המקראית.]] 
יָנוֹחַ הייתה עיר בגליל בתקופת ממלכת ישראל. 

ינוח נזכרת פעם אחת בתנ"ך. בספר מלכים מסופר כי בתקופת פקח בן רמליהו מלך ישראל, כבש אותה תגלת פלאסר השלישי מלך אשור:

הארכאולוג לואי-איג ונסאן, הציע לזהות את ינוח עם "תל אַ-נַעְמֶה" שבעמק החולה. ונסאן שיער שהשם ינוח הוא הצורה העברית של השם הכנעני ינועם שהופיעה בכתובות מצריות מתקופת הברונזה המאוחרת. אחרים דחו זיהוי זה בטענה שאין דמיון בשם בין ינוח ל"נעמה". 

היו שהציעו לזהות את ינוח בכפר "ינוח" בלבנון, 10 קילומטר מזרחית לצור. במאה ה-20 הוצע על ידי קליין, לזהותה בין תרשיחא ליאנוח-ג'ת, באתר שבו נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. יוחנן אהרוני תמך בזיהוי זה וטען שהיא תואמת את הרשימות האנליסטיות של תגלת פלאסר השלישי שנמצאו בכלח הכוללות, לשיטתו, שמות ערים מאזור עכו. 

החוקר יעקב קפלן הציע לזהות את ינוח בתל הנמצא בין תל אבל בית מעכה לתל קדש, שזוהו בהתאם עם "תל אבל" ו"תל קדיס" שבגליל העליון, בהתאם לסדר הערים בפסוק. קפלן זיהה את ינוח עם תל הנמצא ב"גבעת שוקת" שליד כפר גלעדי, אשר לא הרחק ממנו קיים אתר הלניסטי רומי בשם ח'רבת ניחא, הנזכר כבר במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. על פי הצעתו של קפלן, השם של ינוח נדד מגבעת שוקת אל "ח'רבת ניחא", מרחק של כקילומטר וחצי.

==לקריאה נוספת==
* הערך: ינוח, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 355. 
* יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 94.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:הגליל
אולימפיאדת החורף 1940

אולימפיאדת החורף 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית.

== היסטוריה ==
אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940. 

יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ. בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים. בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן. היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940.

בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948, אז הם נערכו בסנט מוריץ.

סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972.

==ראו גם ==
*אולימפיאדת הקיץ 1940
*אולימפיאדת הקיץ 1944
*אולימפיאדת החורף 1944

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:1940 בספורט
1940
קטגוריה:יפן: אולימפיאדות
קטגוריה:שווייץ: אולימפיאדות
קטגוריה:גרמניה: אולימפיאדות
חורף 1940
קטגוריה:סאפורו: ספורט
קטגוריה:סנט מוריץ
אי שם באפריקה

אי שם באפריקה (בגרמנית: Nirgendwo in Afrika) הוא סרט גרמני משנת 2001, שבוים על ידי קרולינה לינק ותסריטו עובד מספרה האוטוביוגרפי של שטפני צווייג באותו השם. הסרט זכה, בין השאר, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.

==עלילה==
השנה היא 1938. בני משפחת רדליך היהודית - האב ולטר, עורך דין במקצועו, אשתו יֶטֶל ובתם רגינה - עוזבים את גרמניה עקב רדיפות הנאצים ומשאירים את קרוביהם מאחור. הם עוברים לקניה, שם מקבל ולטר משרה כמנהל חווה נידחת. יטל מתקשה להסתגל לחייהם החדשים, אך רגינה מתאימה עצמה במהירות, לומדת את שפת המקום ומתחברת עם הטבח הקנייתי שלהם, אוֹבוּר. בני הזוג עוברים משבר בחיי הנישואין שלהם עקב המעבר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מרוכזים כל יוצאי גרמניה על ידי השלטון הבריטי במחנה מעצר. יטל ובתה חוזרים לביתם אחרי שולטר מתגייס לצבא הבריטי. נשלח אליהם מכתב מאירופה, בו מספרים להם בני משפחתם שנותרו מאחור כי הם עומדים להיות מגורשים לפולין. רגינה עוזבת את החווה כדי ללמוד בפנימיה. לאחר סיום המלחמה, מחליט ולטר לחזור לארצם ומגיש בקשה לקבל משרת שופט בגרמניה הבתר-מלחמתית.

==שחקנים==
*לאה קורקה - רגינה הקטנה
*קרולינה אקרץ - רגינה הנערה
*מראב נינידזה - ולטר רדליך
*יוליאנה קהלר - יטל רדליך
*סידדה אוניולו - אובור
*מתיאס האביק - זיסקינד
*גרד היינץ - סבא מקס
*מריטה הווארת - ליזל
*רגינה צימרמן - קתה
*אנדרו סאקס - מר רובנס
*דיאן קין - גברת רובנס

==הפקה==
תסריט הסרט התבסס, בשינויים מסוימים, על אוטוביוגרפיה תחת אותו השם שכתבה העיתונאית וסופרת הילדים שטפני צווייג, שבהיותה ילדה בת חמש עזבה את גרמניה לקניה יחד עם אביה ואמה עקב היותם יהודים. הם שבו לארץ לאחר המלחמה.

לבמאית קרולינה לינק הוצע לצלם את הסרט בדרום אפריקה, מטעמים טכניים, אך היא החליטה שעל מנת לשמור על נאמנות לספר על הניצבים להיראות ולהשמע כילידי קניה. הסרט צולם בכפר מוּקוּטַני, לא הרחק מאגם ברינגו שבצפון המדינה. צוות ההפקה הקים קרן לסיוע לתושבי הכפר, על מנת לממן להם טיפול רפואי ולדאוג לאספקת מים נקיים. הם גם דאגו לסלול כביש למקום.

==קבלת הסרט==
הסרט זכה בפרס הקהל ובפרס על ההפקה הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע של בוואריה, כמו גם בפרסים בפסטיבלים של בורדו והמפטונס; בפרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי; בפרסי הסרט, הבמאי, הפסקול ושחקן המשנה הטובים ביותר בטקס פרסי הקולנוע של גרמניה (פרסי ה'לולה') ובפרס החוויה היהודית לסרט העלילתי בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-19. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר וזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2003.

סטיבן הולדן, מבקר הניו יורק טיימס, תיאר את 'אי שם באפריקה' כ"סרט נאה המעניק הן לנוף והן לחיים הקולוניאליים אלגנטיות של אלבום תמונות." מבקר הסרטים של השיקגו סאן-טיימס, רוג'ר איברט, כתב כי "כל כך נדיר הוא למצוא סרט כמו זה, בו אתה נשאב אל תוך הסיפור." באתר 'Rotten Tomatoes', 86% מהביקורות כלפי הסרט חיוביות.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=4&Area=1&EventId=4038 הסרט באתר 'הבמה']
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:סרטים גרמניים משנת 2001
קטגוריה:סרטים בגרמנית
קטגוריה:סרטים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטי קרולינה לינק
פארק איביראפוארה

פארק איביראפוארה
פארק איביראפוארה (בפורטוגזית: Parque Ibirapuera) הוא פארק ציבורי גדול השוכן בעיר סאו פאולו, בברזיל. שטחו של הפארק הוא 1.5 קמ"ר והוא השלישי בגודלו מבין הפארקים שבעיר.

בפארק ממוקם מוזיאון אפרו ברזיל.
==קישורים חיצוניים==
 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סאו פאולו
איביראפוארה
קטגוריה:מבנים שתכנן אוסקר נימאייר
רב יהודה בר שילא

רב יהודה בר שילא הוא אמורא ארץ ישראלי בדור הרביעי.

הוא מוסר מאמרותיו של רבי אסי, תלמידו של רבי יוחנן בשם רבו: .

ההלכות שמסר רב יהודה בר שילא מועטות. כלל יסודי בהלכות שניות לעריות נמסר על ידו: , כלומר כל אדם שאם הוא היה נקבה הוא - היא הייתה אסורה מהתורה, גזרו על אשתו ואסרו אותה. ככלל זה זכה לתמיהה רבתי על ידי רבא, מכך שידוע שאשת חמיו מותרת למרות שחמותו אסורה מהתורה, ואשת בן חמיו (אשת גיסו) למרות שבת חמותו (אחות אשתו) אסורה מהתורה, כמו כן אשת בנו חורגו (בן אשתו) מותרת למרות שבת אשתו אסורה ("את אשה ובתה לא תיקח"), ועל כן סייג רבא את הכלל וקבע שתקנה זו תוקנה רק על קרובות שהקשר המשפחתי בינו לבינה הוא על ידי קשר נישואין אחד, כמו אשת אחיו של אמו מצד אמה, שהדוד עצמו הוא קרוב משפחה אמיתי ואשתו הצטרפה למשפחה על ידי נישואין, ולא אסרו אשת חמיו, שהיא הצטרפלה למשפחת חמיו על ידי נישואין, וגם חמיו עצמו הצטרף למשפחת קרוביו על ידי נישואין.

כלל נוסף בהלכות מקווה נמסר על ידו: הוא פירש את המשנה , כלומר מקוה שיש בה ארבעים סאה בדיוק, ואדם הוסיף לתוכה יין או מים (ראו להלן) בכמות של סאה ואחר כך נט מתוכה מים בכמות שסאה, המקווה כשר ואין בעיה בכך שכעת ישנם רק שלושים ותשעה סאה מי גשמים. על כך פירש רב יהודה בר שילא בשם רב אסי בשם רבי יוחנן, שדין זה אמור דווקא , מכיוון שרוב המקווה הוא מי גשמים נחשב הדבר כאילו כולו עשוי ממי גשמים. הפרשנות הרווחת היא שמדובר באדם שהוסיף למקווה יין או משקה אחר, אבל אם אדם הוסיף לתוך המקווה מים שאובים נהפכים המים להיות מים כשרים ודינם כמי גשמים, על ידי דין זריעה. כלל נוסף שמסר בשם רב אסי שמסר משם הוא רבי יוחנן הוא בהלכות מוקצה.

בסוף ימיו ירד רב יהודה בר שילא לבבל.
==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי אסי
ידידיה טיאה וייל

רבי ידידיה טיאה וייל - תחריט נחושת מהמאה ה-18
רבי ידידיה טיאה וַיְיל (בגרמנית: Tia Weil; י' בתשרי ה'תפ"ב, 30 בספטמבר 1721 – י"ז בתשרי ה'תקס"ו, 10 באוקטובר 1805) היה רב העיר קרלסרוהה, בנו של "הקרבן נתנאל", ותלמידו של הרב יהונתן אייבשיץ.

==תולדותיו==
רבינו ידידיה נולד בליל יום הכיפורים (י' בתשרי) ה'תפ"ב (1721) בפראג, בנו של הרב נתנאל וייל.
עד גיל עשר למד אצל אביו ואחר כך למד בישיבתו של הרב יהונתן אייבשיץ. בשנת ה'תק"ג עזב את פראג ונסע לברסלאו, לאחר שרבו הרב אייבשיץ עזב שנה לפני כן את העיר ונסע למץ.

בשנת ה'תק"ד חזר לפראג ונשא את גיטל בת רבי יעקב איגר ראש הקהל בפראג. בפראג למד גם אצל הנודע ביהודה.

בשנת ה'תקי"ד התמנה לרב באוטיץ , שם ישב ארבע שנים. באותה תקופה חלה בעיניו ונסע לעיירת המרפא קרלסבד להתרפא.

בשנת ה'תקי"ח חזר לפראג ושהה שם חמש שנים.
באלול ה'תקכ"ג (1763) נסע עם אחיו אליעזר ליפמן לקרלסרוהה, מקום כהונת אביהם. כשנפטר אביו בל' בניסן ה'תקכ"ט (מאי 1769), התמנה לרב העיר; בתחילה סירב, אך בשבועות ה'תק"ל (1770) התרצה והנהיג את הקהילה עד יום מותו.

בי"ט בטבת ה'תקמ"ח (1787) נפטרה אשתו גיטל, והוא נישא לשיינכא בת מרדכי אופנהיים. באותה שנה נפטרה גם היא, והוא נשא אישה שלישית: פראדא בת גבריאל ממנהיים, שגם היא נפטרה לאחר זמן מועט בשנת ה'תקס"א.

הרב וייל נפטר בי"ז בתשרי (חול המועד סוכות) ה'תקס"ו (1805), ונקבר ליד קבר אביו בקרלסרוהה.

בין בניו: הרבנים אברהם וייל רב בזולצבורג (1754–1831) ונתן וייל (1756–1829).

==ספריו==
[[הגדה של פסח עם ביאורו מרבה לספר]]
בחייו של וייל נדפס רק ביאורו להגדה של פסח, וזאת בעילום שמו והוא אף נתן הסכמה לספר. שאר ספריו נותרו בכתב יד, וחלקם יצא לאור בשנות השבעים ואילך של המאה העשרים. 

אביו, הקרבן נתנאל, מביא מחידושי בנו מספר פעמים בספרו.

* הגדה של פסח עם ביאור המרבה לספר, קארלסרוא, דפוס פילטא עפסטיין, הירש ווירמייש, תקנ"א. נדפס מחדש בירושלים תשס"ב, על ידי הוצאת המוסד ע"ש שמואל ואודט לוי
* שו"ת רבי ידידיה טיאה ווייל, גנוזות, ירושלים, 1983
* חידושים על מסכת נדה, מכון אהבת שלום, ירושלים, תשס"ג
*גנזי המלך, חדושים על מסכת מגילה ועל הלכות מגילה להרמב"ם, ירושלים, תשל"ז
*ברכת יום טוב, חידושים וביאורים על מסכת ביצה, גנוזות, ירושלים, תשל"ז
* אדני כסף, חידושים וביאורים על מסכת קידושין, גנוזות, ירושלים, תשל"ט
* לבושי בדים, נדפס על ידי הרב ראובן מרצבך
*רטיות הגוף, פירוש על לימוד היפוקראט, בכתב יד, שנת תקל"ט

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Birgit E. Klein, 'R. Jedidja genannt Tia Weil (1721-1805). herausragender Rabbiner und Gelehrter Badens im Übergang zur Moderne,' in: Jüdisches Leben in Baden, 1809 bis 2009. 200 Jahre Oberrat der Israeliten Badens, Festschrift; Hrsg. von dem Oberrat der Israeliten Badens, Ostfildern: Thorbecke, 2009, S. 45-55. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים: אחרונים
קטגוריה:רבנים גרמנים
ידידיה
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:קרלסרוהה: אישים
קטגוריה:ילידי 1721
קטגוריה:נפטרים ב-1805