OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טוני דובלאס

אנטוניו "טוני" דובלאס סנטנה (Antonio "Toni" Doblas Santana; נולד ב-5 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.

==קריירה==
דובלאס נולד בבלוויסטה, סביליה והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של ריאל בטיס, בשנת הושאל לחרס. לאחר שערך 4 הופעות בלבד חזר לקבוצה הראשונה של בטיס, לאחר ששני השוערים של המועדון נפצעו הוא הפך לשוער הראשון.

דובלאס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-2 נגד חטאפה ב-24 באוקטובר 2004. ב-11 במאי 2005 הוא הדף 2 פנדלים בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת חצי גמר גביע המלך הספרדי נגד אתלטיק בילבאו בסיומו עלתה בטיס לגמר וזכתה בתואר. ב-25 באוגוסט 2005 חתם לחוזה חדש במועדון.

דובלאס היה שותף לעלייה של המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון. בעונת דובלאס לא הצליח לשחזר את היכולת הטובה מהעונה הקודמת ואיבד את מקומו בהרכב. בעונת , דובלאס נפצע ל-5 חודשים. ביוני עזב את בטיס, וב-1 בספטמבר 2008 חתם בריאל סרגוסה. 

ב-8 בספטמבר 2009 נפלה עסקת העברתו של דובלאס לאריס סלוניקי, ובסופו של דבר חתם בוסקה. ב-9 ביולי 2010, דובלאס חזר לסראגוסה כאשר חתם לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת.

בינואר , דובלאס חתם לשנה וחצי בחזר לנצ'ראן. לאחר ההפסד 8-0 למכבי חיפה במוקדמות הליגה האירופית, שוחרר מהמועדון.

ב-27 בפברואר 2014, דובלאס חתם בנאפולי לארבעה חודשים, ב-12 באוגוסט 2014 הוא חתם בה.י.ק. הלסינקי.

בינואר חתם בטולדו. בקיץ של אותה שנה חזר לדלהי דינאמוס ולאחר מכן חתם באקסטרמדורה.

בינואר חתם בסרס-נגרוס מליגת העל הפיליפינית.

==תארים==
; ריאל בטיס
*גביע המלך הספרדי: 

; נאפולי
*קופה איטליה: 

; ה.י.יק. הלסינקי 
* אליפות פינלנד: 
* הגביע הפיני: 2014

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:שוערי כדורגל ספרדים
קטגוריה:סביליה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני חרס
קטגוריה:כדורגלני ריאל סרגוסה
קטגוריה:כדורגלני וסקה
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני חזר לנצ'ראן
קטגוריה:כדורגלני ה.י.ק. הלסינקי
קטגוריה:כדורגלני אודישה
קטגוריה:כדורגלני טולדו
קטגוריה:ספורטאים זרים באזרבייג'ן
קטגוריה:ספורטאים ספרדים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בפינלנד
קטגוריה:ספורטאים ספרדים בהודו
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1980
כתר מלכות

כֶּתֶר מַלְכוּת היא יצירה פיוטית-פילוסופית שנכתבה בידי רבי שלמה אבן גבירול. בקצת קהילות, בעיקר קהילות ספרדיות, נוהגים לקרוא אותו ביום הכיפורים.

השיר נחשב כאחר משירי הקודש החשובים והמשמעותיים שחוברו וכהגדרתו של חוקר הספרות ישראל לוין - "אולי שיר הקודש העברי החשוב ביותר שלאחר התקופה המקראית".

בנוסף לגרסה המקורית שחיבר אבן גבירול, כתב גרסה נוספת הרדב"ז, וקיימת גם גרסה שחיבר הבן איש חי, מאחר שבפיוט המקורי היו דברים שלא תאמו את תורת הקבלה. 
ישנה גרסה נוספת שמחברה אינו ידוע שנכתבה בספר כיסא אליהו.

היצירה מחולקת לחלקים והיא פיוטית ופילוסופית הבאה לתאר את גודל הבורא והבריאה ואת קטנות האדם למולו.

== ראו גם ==
* סדר תפילות יום הכיפורים

==לקריאה נוספת==
* רבי שלמה אבן גבירול, כתר מלכות, מבוא ופירוש: י. א. זיידמן, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תש"י
* ישראל לוין, כתר מלכות לרבי שלמה אבן גבירול, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2005

== קישורים חיצוניים ==
* [http://benyehuda.org/rashbag/rashbag_keter.html כתר מלכות מאת אבן גבירול, היצירה במלואה] באתר פרויקט בן-יהודה
* אריה בן יוסף, "[http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mabua/keter-2.htm כתר מלכות - השיר והשר]", מבוע כ"ה תשנ"ג/ד
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיוטי יום הכיפורים
קטגוריה:שירי שלמה אבן גבירול
רפאלה

רפאלה (בספרדית: Rafaela) היא עיר בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה. רפאלה נמצאת במרחק 234 קילומטרים מסנטה פה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 530 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.

==היסטוריה==
באמצע המאה ה-19 ממשלת הקונפדרציה הארגנטינאית, ובהמשך גם ממשלת ארגנטינה, החליטו שיש לעודד הקמת מושבות חקלאיות באזור על ידי מהגרים אירופאים. אחת ההתיישבויות האלו הייתה רפאלה, שנוסדה ב-1881 על ידי וילהלם להמן הגרמני, ויושבה בעיקר על ידי מהגרים מאזור פיימונטה באיטליה. המושבה נקראה על שמה של רפאלה רודריגס דה אגוסקיסה, אשתו של פליקס אגוסקיסה שהיה חברו של להמן.

כעבור זמן קצר המושבה הפכה לצומת רכבות והאוכלוסייה התחילה לגדול במהירות. ב-26 בינואר 1913 רפאלה קיבלה מעמד של עיר.

החל מתקופת מלחמת העולם הראשונה, שפרצה ב-1914, הסחר בדגנים הצטמצם בכל רחבי העולם. רפאלה, שעד אז כלכלתה התבססה כמעט כולה על חקלאות, עברה תהליך תיעוש והפכה למרכז כלכלי אזורי.

==כלכלה==
כלכלת רפאלה מתבססת היום בעיקר על תעשיות החלב ועיבוד המתכות. בנוסף, גם כיום הכלכלה מסתמכת במידה מסוימת על חקלאות וגידול מקנה.

==תחבורה==
רפאלה נמצאת על הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין צפון ארגנטינה לעיר רוסאריו.

רפאלה היא צומת רכבות מרכזי באזור. בעיר עוברות רכבות למספר ערים מרכזיות בארגנטינה, כמו בואנוס איירס, רוסאריו וטוקומאן.

==ספורט==
ברפאלה נמצאת קבוצת הכדורגל אתלטיקו דה רפאלה, המשחקת בליגת העל הארגנטינאית. הקבוצה משחקת באצטדיון נואבו מונומנטל בעיר.

==ערים תאומות==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1881
מוחסן דגש

מוחסן דגש (1929–2009) היה שוטר ישראלי בדרגת סגן ניצב במשמר הגבול, מעוטר עיטור האומץ.

==קורות חיים==
דגש, בן העדה הדרוזית, נולד בכפר מנסורה וגדל במע'אר. שירת בצה"ל בשנים 1949 עד אוגוסט 1951. בדצמבר 1951 התגייס למשמר הגבול כמפקד מחלקה והחל בקריירה ארוכה במשטרת ישראל. הוא כיהן כסגן מפקד פלוגה בג'נין, שימש קצין מבצעים במרחב העמקים, היה מפקד הפלוגה הדרוזי הראשון במשמר הגבול ופיקד פעמיים על פלוגה ז', שימש קצין אג"ם של מג"ב איו"ש, סגן מפקד מג"ב צפון ומפקד הכוח המשולב של משמר הגבול וצה"ל בגזרת צור וצידון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. במהלך שירותו ובעיקר בתקופת מלחמת ההתשה היה מעורב בהיתקלויות רבות עם מחבלים. ביוני 1970 עמד בראש צוות החילוץ של כוח סיור של מג"ב שנתקל במארב, בדצמבר 1974 פיקד על כוח מג"ב שהרג 4 מחבלים שחדרו לישראל בסמוך לקיבוץ מנרה, בתקרית בה נהרג אחד משוטרי משמר הגבול. על פועלו בתקריות אלו זכה לעיטור האומץ של המשטרה ב-1974. כמו כן זכה פעמיים בצל"ש ממפקד מג"ב צפון ובצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון רפאל איתן על אירוע התקלות עם מחבלים בטווח קצר. ב-1975 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-27 למדינת ישראל, ה'תשל"ה, כנציג משמר הגבול. בכך היה לדרוזי הראשון וללא יהודי הראשון להשיא משואה בטקס. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1983 בדרגת סגן ניצב.

לאחר פרישתו היה פעיל פוליטי, שימש מזכיר סניף מפלגת העבודה במע'אר, חבר מרכז המפלגה, חבר במועצה המקומית מע'אר ויו"ר השכונה המזרחית. כמו כן שימש עוזרם של שר הכלכלה והתכנון גד יעקבי ושל שר המשטרה חיים בר-לב.

==לקריאה נוספת==
*מיכאל פאר, קצין ההתשה לא הותש: חייו, פעילותו ומורשתו של מוחסן דגש מפקד במשמר הגבול ותושב מג'אר, 2005

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20141016102813/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2008/hakibutz/080627_machasn.htm מי זוכר את מחאסן], ידיעות הקיבוץ, יוני 2006
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:פוליטיקאים דרוזים ישראלים
קטגוריה:שוטרים שעוטרו בעיטור האומץ
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:דרוזים מעוטרי צה"ל
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1975
קטגוריה:חברי מועצה ברשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:מע'אר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
אהרן אבן חיים

רבי אהרן אבן חיים (1555 בקירוב - 1632) היה מחכמי מרוקו במאה ה-16 וה-17. באחרית ימיו עלה לארץ ישראל דרך איטליה ומצרים.

==קורות חיים==
נולד לרבי אברהם בפאס בשנת 1555 (בקירוב) למשפחה ממוצא ספרדי המשתייכת לקהילת המגורשים בפאס. למד בישיבתו של אביו ורבנים נוספים בפאס, בהם הרב יוסף אלמושנינו, שהוא מציין כרבו המובהק. לימים כיהן כדיין בבית הדין הרבני של פאס תחת רבי יהודה עוזיאל השני ולצד רבי וידאל הצרפתי, רבי שמואל אבן דנאן ואחרים, ויחד עמם הוא חתום על מספר תקנות הידועות בשם תקנות המגורשים.

בראשית המאה ה-17 נסע לוונציה שבאיטליה כדי להביא לדפוס את ספריו. הוא שהה בוונציה לפחות שלוש שנים, וזכה להערכתם של רבני ונציה וערים סמוכות, שנהגו להתייעץ עמו בשאלות הלכתיות. בזמן מגוריו בוונציה הוציא לאור שלושה מספריו: ספר "קרבן אהרן" (ב' כרכים), פרשנות למדרש ספרא, אשר הודפס מחדש מאוחר יותר בגרמניה ונתפשט מאוד גם בפולין, ספר "מידות אהרן", העוסק בשלוש עשרה המידות של רבי ישמעאל, וספר "לב אהרן", פרשנות על ספר יהושע ושופטים.

בהמשך עזב את איטליה ונסע למצרים, שם לימד תורה. באחרית ימיו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם נפטר בשנת 1632. בין הרבנים שחיברו הספדים וקינות עליו: רבי יהודה אריה די מודינא, רבי יוסף מטראני ורבי עזריה פיגו. כמה מחיבוריו נותרו בכתב יד.

כמה מצאצאיו המשיכו את דרכו והיו לרבנים בולטים בארץ ישראל, בהם נכדו אהרן אבן חיים (השני), שהיה מחכמי חברון במאה ה-17.

==מספריו==
*
*
*

==לקריאה נוספת==
*משה עמאר, 'לתולדות ר' אהרן אבן חיים', ממזרח וממערב ד (תשמ"ד), עמ' 23–36
*דן מנור, 'ר' אהרון אבן-חיים - ביאורים רציונליים למיתוס שבמדרש', אשל באר-שבע ד (תשנ"ו), עמ' 210–225
*דן מנור, 'ההשגחה, הנס והטבע במשנתו הפילוסופית של ר' אהרן אבן חיים', מקדם ומים ט (תשס"ו), עמ' 17–35

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=1927 רבי אהרן אבן חיים], אנציקלופדיית דעת
* 

* 

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:יהודים שמוצאם ממגורשי ספרד
קטגוריה:פרשני המדרש
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:פאס: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1545
קטגוריה:נפטרים ב-1632
רקונקיסטה (עיר)

רקונקיסטה (בספרדית: Reconquista) היא עיר בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה. העיר נמצאת על יובל של נהר פרנה במרחק של 315 קילומטרים מסנטה פה, בירת הפרובינציה.

==היסטוריה==
רקונקיסטה נוסדה ב-27 באפריל 1872 על ידי מנואל אובליגדו בהוראת מושל פרובינציית סנטה פה סימון דה איריונדו כמוצב צבאי. ב-1884 המוצב נסגר ונותרה רק ההתיישבות. באותה שנה נבנה בקרבת ההתיישבות נמל נהר ששימש להעברת סחורות מהכפרים באזור לעיר סנטה פה.

ב-1921 רקונקיסטה קיבלה מעמד של עיר. בעקבות ההכרזה תהליך התיעוש בעיר החדשה גבר. התעשייה בעיר נפגעה במהלך השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך באותו זמן נוצר באזור העיר ענף גידול הכותנה, ובעקבותיו נפתחו תעשיות הקשורות אליו בעיר שעזרו להתגבר על המשבר.

==כלכלה==
רקונקיסטה היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב באזור. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר, כותנה, חמניות, פשתן ותירס.

==תחבורה==
את רקונקיסטה משרת נמל התעופה דניאל חוקיק, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים דרומית למרכז העיר.

העיר נמצאת על הכביש הלאומי מספר 11, המקשר בין העיר קלורינדה, בקרבת הגבול עם פרגוואי, והעיר רוסאריו בדרום פרובינציית סנטה פה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1872
אמנטל מונטשו

אמנטל מונטשו (באנגלית: Amantle Montsho; ) היא אתלטית מבוטסואנה. אלופת עולם (טגו 2011), סגנית אלופת עולם (מוסקבה 2013), רביעית באולימפיאדה (לונדון 2012), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי (דלהי 2010) ו-3 פעמים ברציפות אלופת אפריקה (2008, 2010 ו-2012) בריצת 400 מטר.

ב-2014 בדיקת סמי אמרוץ למונטשו נמצאה חיובית, ובמרץ 2015 הושעתה מונטשו לשנתיים מהשתתפות בתחרויות.<ref></ref><ref></ref>

==הישגים==
{| border="1" cellspacing="2" cellpadding="1" style="border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|- bgcolor="cccccc" align=center
!שנה
!אירוע
!מקום האירוע
!מיקום בתחרות
!תוצאה (שניות)
|- align=center
| 2013
| אליפות עולם
| מוסקבה
 49.41
|- align=center
| 2012
| אולימפיאדה
| לונדון
| 4
| 49.75
|- align=center
| 2011
| אליפות עולם
| טגו
 49.56
|- align=center
| 2010
| משחקי חבר העמים הבריטי
| דלהי
 50.10
|- align=center
| 2010
| אליפות עולם באולם
| דוחה
| 4	
| 52.53
|- align=center
| 2009
| אליפות עולם
| ברלין
| 8	
| 50.65
|- align=center
| 2008
| אולימפיאדה
| בייג'ינג
| 6	
| 51.18
|- align=center
| 2008
| אליפות עולם באולם
| ולנסיה
| 8
| 53.21
|- align=center
| 2007
| אליפות עולם
| אוסקה
| 12
| 50.90
|- align=center
| 2005
| אליפות עולם
| הלסינקי
| 40
| 53.97
|- align=center
| 2004
| אולימפיאדה
| אתונה
| 36	
| 53.77
|}

==שיאים אישיים==
===אצטדיון===
* ריצת 100 מטר: 11.60 שניות (2011)
* ריצת 200 מטר: 22.89 שניות (2012)
* ריצת 400 מטר: 49.33 שניות (2013)

===אולם===
* ריצת 400 מטר: 52.34 שניות (2010)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אצניות
קטגוריה:אתלטיות בוטסואניות
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:נושאי דגל בוטסואנה באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:ילידות 1983
קטגוריה:רצות באולימפיאדת טוקיו (2020)
לשון הים של פורת'

מראה השפך מ[[טירת אדינבורו]]
לשון הים של פורת (Firth of Forth) היא שפך נהר הפורת' בדרום-מזרח סקוטלנד, אשר דרכה זורם הנהר ממערב למזרח אל הים הצפוני.

מבחינה גאולוגית הלשון היא פיורד, אשר נוצר על ידי קרחון הפורת'. אורכה הוא כשמונים קילומטרים, בין מחוז פייף מצפון למחוזות לות'יאן מדרום. רוחבה במקום הישפכה אל הים הוא כ-28 קילומטרים.

לחופיה של הלשון שוכן מספר רב של ערים וישובים, לרבות אדינבורו, עיר הבירה של סקוטלנד. לחופיה מצויים גם מפעלי תעשייה ואתרי מעגנים ומספנות רבים.

חמישה גשרים מחברים בין שתי גדותיה של הלשון, לרבות גשר פורת' ההיסטורי. האחרון שבהם נפתח לתנועה בשנת 2017. הפעלת ניסיון של שירות רחפות לרוחב הלשון ב-2007 עלתה יפה, וניתנה הערכה שהשירות יוכל לשאת 870 אלף נוסעים בשנה ולהקטין את עומס התנועה על הגשרים, אך המיזם בוטל ב-2011.

הלשון הוכרזה בבריטניה כאתר בעל עניין מדעי מיוחד (Site of Special Scientific Interest) בשל חיי הטבע שבה. מצויים בה מספר איים, בעיקר בשטחה שממזרח לאדינבורו, אשר הוכרזו כשמורת טבע. מדי שנה חולפות דרכם למעלה מ-90,000 ציפורי ים. בגדול שבאיים, מיי (Isle of May), ששטחו 450 דונם, ממוקם מרכז לצפייה בציפורים אלו.
==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.isleofmaybirdobs.org/ אתר מצפה הציפורים באי מיי]

קטגוריה:סקוטלנד: אתרי רמסר
קטגוריה:פיורדים
קטגוריה:סקוטלנד: מפרצים
קטגוריה:סקוטלנד: גופי מים
רוברט בלייק (שחקן)

רוברט בלייק בסרט "בדם קר", [[1967]]
רוברט בלייק (באנגלית: Robert Blake; 18 בספטמבר 1933 – 9 במרץ 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידו בסדרת הבלשים "בארטה".

== ביוגרפיה ==
בלייק נולד בשם מייקל ג'יימס וינצ'נזו גוביטוסי בעיירה נוטלי שבניו ג'רזי, הוא החל לשחק מגיל קטן כניצב בהפקות קולנוע. בלייק סבל בילדותו הקשה מהתנכלויות מצד הוריו מאחר שאביו החורג היה אלכוהוליסט, הוא ברח מביתו בגיל 14. אמו של בלייק התאבדה בשנת 1955.

=== קריירת משחק ===
בלייק התגלה לראשונה בארצות הברית בסדרת הדרמה "The Richard Boone Show" בתחילת שנות ה-60. הוא התפרסם כשחקן קולנוע בשנת 1967 בזכות תפקיד ראשי בעיבוד הקולנוע של ריצ'רד ברוקס לרומן "בדם קר", בו הוא גילם את דמותו של הרוצח הפסיכופת פרי סמית. הוא שיחק בנוסף במערבון של אברהם פולונסקי "תגידו להם שווילי בוי הגיע" בתפקיד הפושע ווילי בוי.

בשנת 1973 הופיע בלייק בסרט הפעולה "אלקטרה גלייד בכחול" בתפקיד השוטר ג'ון וינטרגרין, תפקיד עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.

ב-1975 החל בלייק לשחק בתפקיד הראשי בסדרת דרמת הבלשים "בארטה". על הופעותיו בתוכנית בתור הבלש הסמוי טוני ברטה זכה בלייק בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.

ב-1983 גילם בלייק את דמותו של ראש איגוד נהגי המשאית ג'ימי הופה במיני סדרה "Blood Feud". על הופעתו זו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.

את תפקידיו האחרונים עשה בלייק בשנות ה-90 במותחן "רכבת הכסף" בתור קפטן דונלד פטרסון ובסרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד" בתור איש המסתורין.

=== חיים אישיים ===
לבלייק בן ובת מאשתו הראשונה השחקנית סונדרה בלייק ובת אחת מאשתו השנייה בוני לי באקלי. בלייק נפטר ב-9 במרץ 2023 ממחלת לב בביתו בלוס אנג'לס.

==== מעצר ואישום ברצח ====
במאי 2001 נרצחה אשתו השנייה של בלייק, בוני לי באקלי, ביריות בראשה מחוץ למסעדה איטלקית בה שהו הזוג בלוס אנג'לס. בבדיקת משטרה עלה שבאקלי לא נורתה למוות באמצעות האקדח האישי של בלייק ולא בידיו, שכן על ידיו לא נמצאו שאריות של אבקת שריפה. להגנתו טען בלייק שכלל לא היה נוכח באירוע.

באפריל 2002 הואשמו בלייק ומאבטחו האישי ארל קולדוול ברצח באקלי. הוא הואשם גם בשידול לרצח ובקשירת קשר. הוא ריצה מאסר בפועל במשך שנה עד ששוחרר ב-2003 בערבות על סך מיליון דולרים. בשנת 2005 קבע חבר המושבעים שבלייק חף מפשע.

לאחר הזיכוי במשפט הפלילי הגישו בני משפחתה של באקלי תביעה אזרחית נגד בלייק, בטענה שהוא אחראי למותה. חבר המושבעים הסכים עם התובעים ופסק פיצויים של 30 מיליון דולר. בלייק ערער על פסק הדין והחל בהליכים לפשיטת רגל. ב-2008 אישר בית המשפט המחוזי לערעורים בקליפורניה את פסק הדין, אך קיצץ את סכום הפיצויים בחצי ל-15 מיליון דולר.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* עיר ללא רחמים (1961)
* בדם קר (1967)
* תגידו להם שווילי בוי הגיע (1969)
* קרוקי (1972)
* אלקטרה גלייד בכחול (1973)
* עוצרים (1974)
* חוף אל חוף (1980)
* רכבת הכסף (1995)
* כביש אבוד (1997)

=== טלוויזיה ===
* בארטה (1975–1978)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
קאילש סאטיארת'י

קאילש סאטיארת'י, 2013
קאילש סאטיארת'י (הינדית: कैलाश सत्यार्थी; נולד ב-11 בינואר 1954) הוא פעיל זכויות הילד הודי וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2014. בשנת 1980 ייסד סאטיארת'י את "התנועה להצלת הילדות" ופעל להגנת זכויותיהם של כשמונים אלף ילדים. בשנת 2014 הוענק לו פרס נובל לשלום, יחד עם מלאלה יוסופזאי, "על מאבק נגד דיכוי ילדים וצעירים ולמען זכותם של כל הילדים לחינוך."

==חייו ועבודתו==
סאטיארת'י נולד במחוז וידישה במדינת מאדהיה פרדש. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי סמראט אשוק שבווידישה המשיך בלימודים מתקדמים בהנדסת מתח גבוה. עם סיום לימודיו לימד משך מספר שנים במכללה בבופאל.

בשנת 1980 עזב את משרת ההוראה והחל לעבוד כמזכיר כללי של ארגון החזית המאוחדת לעבודה חופשית, באותה שנה אף ייסד את התנועה להצלת היַלְדוּת. הוא היה אף מעורב בתנועה העולמית נגד עבודת ילדים (באנגלית: Global march against child labor), תנועה עממית בינלאומית שהחלה בשנת 1998 ואשר איחדה ארגונים ויחידים למאבק נגד עבודת ילדים. הוא היה אף נשיא התנועה העולמית למען חינוך מעת היווסדה בשנת 1999 ועד לשנת 2011. סאטיארת'י קבע את תו הטוויה (באנגלית: Rugmark בעבר, והיום: Goodweave), שהוא תו יצרן המוצמד לשטיחים שיוצרו בדרום אסיה ומעיד על כך שילדים לא היו מעורבים בייצור השטיח. את תו הטוויה ליווה מסע יחסי ציבור, שנערך באירופה ובארצות הברית בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, להעלאת מודעות הציבור לאחריות היצרן להקפדה על ערכים חברתיים בתחום הצריכה והמסחר. סאטיארת'י תרם להעלאת מודעות הציבור לתפיסת עבודת ילדים כנושא של זכויות אדם, זאת בנוסף להיבטי הרווחה שבתופעה זו. הוא טען כי עבודת ילדים מעודדת עוני, אבטלה, בערות, גידול אוכלוסייה ובעיות חברתיות נוספות. טענות אלה זכו לאישוש במספר מחקרים. לסאטיארת'י אף פעל ביצירת הקשרים בין התנועה נגד עבודת ילדים, לבין המאמצים לקידום "השכלה לכל". הוא שימש חבר בגוף שנוסד בארגון אונסק"ו לבחינת הקשר שבין עבודת ילדים לחינוך וכן היה חבר בוועד הארגון הבינלאומי לשותפות עולמית לחינוך (Global Partnership for Education) הפועל להשגת חינוך איכותי לילדים במדינות עניות, ובמספר ארגונים בינלאומיים נוספים.

בעשרים השנים האחרונות זכתה עבודתו של סאטיארת'י להכרה בינלאומית והוענקו לו פרסי הוקרה רבים במדינות שונות באירופה ובארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
קטגוריה:זוכי פרס נובל הודים
קטגוריה:זוכי פרס זכויות האדם ע״ש רוברט קנדי
קטגוריה:פעילים חברתיים הודים
קטגוריה:זכויות הילד
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1954
תחנת הרכבת סנט פנקראס

טרמינל הרכבת סנט פנקראס (באנגלית: St Pancras railway station) הוא תחנת רכבת ברובע קמדן שבלונדון. המבנה ידוע בעיצוב הוויקטוריאני שלו, ונמצא ליד הספרייה הבריטית ותעלת ריג'נטס. בשילוב עם תחנת קינגס קרוס הסמוכה, תחנה זו מהווה עורק תחבורה ראשי בלונדון.

==היסטוריה==
לפני שנות השישים של המאה התשע עשרה לחברת הרכבות "מידלנד" הייתה רשת ענפה במרכז בריטניה ובדרום-מערב יורקשייר ולנקשייר, אך ללא חיבור משלה ללונדון. היא הייתה תלויה בחברות אחרות להגעה לשם. היריד העולמי, שנערך בשנת 1862, יצר עיכובים בקטע הקו שהוביל ללונדון, וחברת מידלנד התחילה בתכנון קו מבדפורד ללונדון, שכלל יצירת תחנה חדשה. בשנת 1868 החלה בניית בית מלון ליד התחנה. בעקבות האיחוד של חברת מידלנד עם חברת הרכבת "לונדון וצפון מערב", התחנה העיקרית בלונדון של החברה החדשה הייתה תחנת יוסטון, וסנט פנקראס נחשבה ללא נחוצה. המלון "מידלנד גרנד הוטל" נסגר בשנת 1935 והפך לבניין משרדים. ב-2011 נחנך במקומו מלון "סנט פנקראס רנסאנס לונדון הוטל".

===עידן היורוסטאר===
במקור תוכניות מסילת "מהירות גבוהה 1" כללו מנהרה שתוביל לתחנה תת-קרקעית מתחת לתחנת קינגס קרוס, אך בעקבות הצעתו של מייקל הזלטיין לביצוע התחדשות עירונית במזרח לונדון המסילה תוכננה מחדש, ואיפשרה שימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה באמצעות שימוש בקו צפון לונדון כנקודת גישה. ג'ון מקגרגור טען שרעיון זה "קשה לביצוע ופוגע באיכות הסביבה", אך הרעיון לשימוש בסנט פנקראס כתחנת קצה נשאר, אך הקו יגיע לתחנה דרך דגנהאם וסטרטפורד. התחנה עוצבה מחדש לשימוש יורוסטאר ויבלין בין 2001 ו-2007, כששירותי התיימז לינק הועברו לקינגס קרוס. התחנה נפתחה מחדש כתחנת סנט פנקראס הבינלאומית ב-14 בנובמבר 2007, ורציפי רכבות תיימז לינק נפתחו ב-9 בדצמבר באותה שנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סנט פנקראס
קטגוריה:קמדן
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
קטגוריה:תחנות רכבת בניהול נטוורק רייל
קטגוריה:מבנים שתכנן ג'ורג' גילברט סקוט
הפיקוד השמיני

הפיקוד השמיני היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.

==רקע==
רעיון הקמת הפיקוד הועלה לראשונה בישיבת המטה הכללי בסוף שנת 1949 במהלכה הוצגה הקצאת החטיבות והמחוזות לפיקודים:

במרץ 1950 עלה בשנית הרעיון להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני של תל אביב, עם התקדמות תהליכי הגיוס והקמת חטיבות המילואים, לאור העובדה ששליש מחיילי המילואים של צה"ל שהיו אמורים להתגייס ולהתארגן בחירום התגוררו באזור זה. בנוסף, פיקוד המרכז לא היה מסוגל לשלוט על המרחב העירוני ובמקביל לארגן לאמן את יחידות המילואים שלא היו תחת פיקודו המרחבי ולא היה עתיד להפעילן ולפקד עליהן בחירום.

==מקור השם==
בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע). הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.

==הקמת הפיקוד==
בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני. בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה
בגבולות הארץ. עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז. בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו. כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים.

הפיקוד היה ממונה על שלוש חטיבות חיל רגלים ועל יחידות ההגנה האזרחיות (הג"א) במחוז תל אביב רבתי ושטח הפיקוד שלו כלל את ריכוזי כוח האדם המתגוררים בעיר תל אביב וסביבותיה, את שטח הפרברים והשיכונים שעתידים היו להיבנות בשנים 1951-1952 וכן את כלל הצירים והדרכים בתוך העיר תל אביב ובסביבותיה והמפעלים המשרתים את העיר באופן ישיר. תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.

==סגירת הפיקוד==
בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל. כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני. עם ביטולו, צורף תחומו
לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום.

==הערות שוליים==

קטגוריה:צה"ל: זרועות ופיקודים
אליזבטה סיראני

[[דיוקן עצמי של אליזבטה סיראני, 1658, מוצג במוזיאון פושקין, מוסקבה]]
אליזבטה סיראני (באיטלקית: Elisabetta Sirani; 8 בינואר 1638 – 28 באוגוסט 1665) הייתה ציירת איטלקייה בסגנון הבארוק.

==תולדות חייה==
סיראני נולדה בבולוניה ואביה, ג'ובאני אנדראה סיראני שהיה צייר ותלמידו של גווידו רני, לימד אותה את המקצוע. יחד איתה, למדו גם אחיותיה לצייר אצל אביהן. בגיל 17 הייתה בקיאה באמנות הציור והתחריט, וביצעה למעלה מ-90 יצירות. עד למותה בגיל 27, ביצעה עוד למעלה מ-80 יצירות. בנוסף, היא גם ניהלה את הסטודיו של משפחתה בו נמכרו יצירות שלה ושל אביה. לאחר שאביה חלה בשגדון, הייתה אחראית לפרנס את הוריה, את עצמה ואת אחיה, ועשתה זאת באמצעות האמנות לבדה. היא גם לימדה ציור לתלמידות בסטודיו המשפחתי. נסיבות מותה אינן ברורות וייתכן שהאחריות הגדולה מוטטה אותה, כיוון שתיאור מותה דומה לתיאור של אולקוס. עם זאת, קיימות טענות על הרעלתה. היא נקברה בבזיליקת סן דומניקו שבבולוניה, ליד הצייר גווידו רני.

==עבודותיה==
על פי ההערכה, מספר יצירותיה עומד על כ-200. נושאי יצירתה היו אישים בנצרות, סצנות מהמיתולוגיה היוונית והרומית ובני משפחות אצולה איטלקיים שהזמינו אצלה פורטרטים.

== גלריה ==
<gallery>
Elisabetta Sirani Autorretrato Museo Pushkin Moscu.jpg|דיוקן עצמי של אליזבטה סיראני, 1658, מוצג במוזיאון פושקין, מוסקבהElisabetta Sirani - Judith with the Head of Holofernes - Walters 37253.jpg|יהודית וראשו של הולופרנס, מוצג במוזיאון וולטרס, בולטימור
The Infant Saint John the Baptist in the Wilderness by Elisabetta Sirani at Scottish National Gallery.jpg|יוחנן המטביל הפעוט בגלריה הלאומית של סקוטלנד
</gallery>

==לקריאה נוספת==
אישה בגן מאת רות אלמוג, הוצאת זמורה ביתן, 2012, עמ': 159-173

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.brooklynmuseum.org/eascfa/dinner_party/heritage_floor/elizabette_sirani.php סיראני באתר מוזיאון ברוקלין]
* [http://www.memo.fr/en/article.aspx?ID=PER_MOD_199 באתר Memo]

קטגוריה:ילידות 1638
קטגוריה:ציירים של תקופת הבארוק
קטגוריה:ציירות איטלקיות
קטגוריה:ציירות המאה ה-17
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1665
וולטר ג'ון ויליאמס

וולטר ג'ון ויליאמס (באנגלית: Walter Jon Williams; נולד ב-28 באוקטובר 1953) הוא סופר אמריקאי, זוכה פרס נבולה. כתב גם סדרת ספרי הרפתקאות ימיות היסטוריות תחת השם "ג'ון ויליאמס". וכיום הוא כותב בעיקר מדע בדיוני. שמונה מספריו תורגמו לעברית.

וולטר ג'ון ויליאמס נשוי ומתגורר בניו מקסיקו, ארצות הברית.

היה אורח הכבוד של פסטיבל אייקון 2014.

== כתיבתו ==
=== רומנים ===
* סדרת "Hardwired"
** עיווט (1986) 
** Solip:System (1989)
** Voice of the Whirlwind (1987)

* סדרת "דרייק מייסטראל"
** The Crown Jewels (1987)
** House of Shards (1988)
** Rock of Ages (1995)

* סדרת "מטרופוליטן" 
** מטרופוליטן (1995). מועמד לפרס נבולה
** City on Fire (1997), מועמד לפרס נבולה ולפרס הוגו. 

* סדרת "נפילת אימפריית האימים" 
** הפרקסיס (2002).
** הקרע (2003)
** הלכות מלחמה (2005)
** השקעות (2008)
** Impersonations (2016)
** The Accidental War (2018)
** Fleet Elements (2020)
** Imperium Restored (2022)

*סדרת "Privateers and Gentlemen" תחת השם ג'ון ויליאמס
** To Glory Arise, במקור: The Privateer (1981)
** The Tern Schooner, במקור: The Yankee (1981)
** Brig of War, במקור: The Raider (1981)
** The Macedonian (1981)
** Cat Island (1981)

* סדרת דאגמר שו
** זה לא משחק (2009)
** Deep State (2011)
** The Fourth Wall (2012)

* רומנים אחרים
** Ambassador of Progress (1984)
** Knight Moves (1985), מועמד לפרס פיליפ ק. דיק
** Angel Station (1989)
** Elegy for Angels and Dogs (1990)
** Days of Atonement (1991)
** Aristoi (1992), 
** The Rift (1999), as by Walter J. Williams
** The New Jedi Order: Destiny's Way (2002)
** מרחבים מסתברים (2008)

=== אסופות סיפורים קצרים ===
* Facets (1990)
* Frankensteins and Foreign Devils (1998)
* מגפת הנמר הירוק (2010)

=== סיפורים קצרים (רשימה חלקית) ===

* "Dinosaurs" (1987), מועמד לפרס הוגו
* "Witness" (1987), מועמד לפרס נבולה
* "Surfacing" (1988), מועמד לפרס הוגו ולפרס נבולה
* "Solip:System" (1989)
* "Prayers on the Wind" (1991), מועמד לפרס נבולה
* "Wall, Stone, Craft" (1993), מועמד לפרס הוגו ולפרס נבולה
* "Foreign Devils" מתוך War of the Worlds: Global Dispatches (1996), זוכה פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית
* "Lethe" (1999), מועמד לפרס נבולה
* "העולם של אבא (2000), זוכה פרס נבולה. 
* "Argonautica" (2001), מועמד לפרס נבולה
* "The Last Ride of German Freddie", in Worlds That Weren't (2002), Sidewise Award for Alternate History nominee (פורסם בעברית)
* "The Tang Dynasty Underwater Pyramid" (2004)
* "מגפת הנמר הירוק" (2004), זוכה פרס נבולה, מועמד לפרס הוגו
* "Prompt. Professional. Pop!: A Tor.Com Original" (2014)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.blipanika.co.il/?p=942 "העולם של אבא"] באתר בלי פאניקה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס נבולה
קטגוריה:זוכי פרס סיידווייז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו מקסיקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
לאונרדו אוז'ואה

חוסה לאונרדו אוז'ואה (בספרדית: José Leonardo Ulloa; נולד ב-26 ביולי 1986) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ראיו ואיקאנו.

==קריירת מועדונים==
אוז'ואה החל את הקריירה בבוגרים בקומיסיון דה אקטיבידדס אינפנטילס מהליגה הארגנטינאית השנייה. ב-2005 עבר לסן לורנסו מהליגה הבכירה, עמה זכה באליפות לאחר שנתיים. בשנתיים הבאות שיחק בארסנאל דה סרנדי ואולימפו. בקיץ 2008 עבר לקאסטיון מהליגה הספרדית השנייה בה כבש 31 שערים בשתי עונות.

ביוני 2010 חתם באלמריה מהליגה הספרדית. ב-29 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אוססונה. ב-13 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ריאל סוסיאדד, בעונתו הראשונה הבקיע שבעה שערים בליגה אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה.

ב-16 בינואר 2013 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהליגה האנגלית השנייה. ב-26 בינואר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו הבכורה בהפסד 3-2 לארסנל בגביע האנגלי. ב-2 במרץ 2013 הבקיע שלושער בניצחון 4-1 על הדרספילד טאון. אוז'ואה הבקיע 26 שערים בתקופתו בקבוצה בכל המסגרות.

ב-22 ביולי 2014 חתם אוז'ואה בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט בהופעתו הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד אברטון. בשבעת המשחקים הראשונים בקבוצה החדשה, בפריימרליג, לאונרדו כבש 5 שערים והוסיף עוד 3 בישולים. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 13 שערים בכל המסגרות. בעונתו השנייה הקבוצה הבקיע 6 שערים בליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-29 בינואר 2018 חזר לברייטון אנד הוב אלביון והושאל עד לסוף העונה. ב-13 באוגוסט 2018 חתם בפצ'וקה המקסיקנית. ב-30 באוגוסט 2019 חזר לספרד וחתם בראיו ואיקאנו מהליגה השנייה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1986
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני ארסנאל דה סרנדי
קטגוריה:כדורגלני קאסטיון
קטגוריה:כדורגלני אלמריה 
קטגוריה:כדורגלני ברייטון אנד הוב אלביון
קטגוריה:כדורגלני לסטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני פצ'וקה
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואיקאנו
גל חום (קומיקס)

גל חום (באנגלית: Heat Wave) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Flash #140 מנובמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.

גל חום הוא האלטר אגו של מיק רורי, פירומן שמאז ילדותו היה אובססיבי לאש. גדל בחווה מחוץ לסנטרל סיטי, ובעקבות האובססיה שלו שרף את ביתו ובמקום לקרוא לעזרה צפה בלהבות מכלות את הבית בו גדל. לאחר מקרה זה הוא נשלח לגור עם דודו. לאחר טיול כיתתי לבית מטבחיים שבו חבר ללימודים כלא אותו במקפיא בשר, רורי החל לפתח פחד עמוק מקור. בתגובה על כך, הוא כלא את אותו נער בביתו והעלה אותו באש. בעקבות התקרית, רורי ברח מביתו ולקח עבודה בקרקס כבולע אש, אלא שעבודה זו לא החזיקה מעמד משום שגם את הקרקס הוא העלה באש. 

אירועים אלו הפכו אותו לנואש בניסיון למצוא פתרון לאובססיה שלו, ולאחר שצפה בקבוצת "הנבלים" בפעולה הוא החליט להשתמש במאניה שלו כדי להפוך לנבל-על. הוא יצר חליפת מגן מסוג אזבסט (בימים בהם עדיין לא הייתה ידועה הסכנה לחומר), בנה להביור מוקטן בצורת אקדח ונטל את הכינוי "גל חום". מכיוון שהוא ביצע את פשעיו בעיר סנטרל סיטי, ביתו של פלאש, היו לו עימותים רבים עם מאיץ השני. בנוסף, הוא הפך ליריבו של קפטן קור בשל סלידתו מטמפרטורות נמוכות, אך ברבות השנים נעשה לשותפו בפשע למרות הניגוד ביניהם.

את דמותו של מיק רורי בסדרת הטלוויזיה "הפלאש" מגלם השחקן דומיניק פרסל, ששב לגלם את הדמות בסדרת ההמשך "אגדות המחר".

== ראו גם ==
* פיירפליי - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס, אויבו של באטמן
* פיירו - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.dc.com/characters/heat-wave דף הדמות] באתר הרשמי של DC קומיקס
* [https://dc.fandom.com/wiki/Heat_Wave דף הדמות] בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:פלאש
יקב שריגים

יקב שריגים הוא יקב בוטיק ישראלי.

היקב שנמצא במושב שריגים בשפלת יהודה, נוסד בשנת 2002. מאז הקמתו מייצר היקב 3,000 בקבוקים בשנה (נכון לשנת 2014). כל הענבים בהם משתמש היקב נבצרים מחלקה הנמצאת על הר כיתרון בגובה 740 מטר מעל פני הים. מועד הבציר נקבע על ידי היקב.

היקב מייצר שתי סדרות של יינות: סדרת "שריגים" וסדרת העל "באריק" (Barrique). כל היינות המיוצרים על ידי היקב הם יינות אדומים: קברנה סוביניון, קברנה פרנק, מרלו, שיראז ופטיט ורדו. בשנת 2008 זכה היקב במדליית זהב בתחרות אשכול הזהב עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2005). בשנת 2009 זכה היקב במדליית כסף בתחרות הבינלאומית טרה וינו עם באריק סלקטד - קברנה סוביניון (2006). בשנת 2017 זכה במדליית זהב בתחרות זו עם באריק 2011.

היינן הוא אוריאל הררי, שהוא גם בעל היקב ביחד עם האגרונום מוטי מרדכי.
ליקב אין מערך שיווק ומכירות. היקב מוכר את יינותיו ומקיים אירועי טעימות במרכז המבקרים הנמצא באוהל יורט שבתחום היקב.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [http://alhayain.com/?p=3901 יקב שריגים] באתר פורטל היין

== הערות שוליים==

שריגים
שריגים
קטגוריה:שריגים
לה בנדה

לה בנדה (בספרדית: La Banda) היא עיר בפרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה. העיר נמצאת על גדות נהר דולסה, במרחק של 8 קילומטרים מסנטיאגו דל אסטרו, בירת הפרובינציה.

==היסטוריה==
לה בנדה נוסדה במהלך המאה ה-19 כמושבה חקלאית קטנה שמכרה את תוצרתה לעיר סנטיאגו דל אסטרו הסמוכה.

ב-16 בספטמבר 1912 לה בנדה קיבלה מעמד של עיר.

==תחבורה==
לה בנדה נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 34, המקשר בין צפון ארגנטינה לעיר רוסאריו שבפרובינציית סנטה פה. בנוסף לה בנדה היא נקודת המוצא של הכביש הלאומי מספר 64, שמקשר אותה לעיר סנטיאגו דל אסטרו ומשם אל פרובינציית קטמרקה.

לה בנדה נמצאת על מסלול מסילת הרכבת המקשרת בין הערים בואנוס איירס וטוקומאן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סנטיאגו דל אסטרו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-19
ז'ונג ג'אנג

ז'ונג ג'אנג (בסינית מפושטת: 张 戎; בסינית מסורתית: 張 戎; בתעתיק פין-יין: Zhāng Róng; בתעתיק וייד-ג'ילס: Chang Jung. בהגייה מנדרינית: . נולדה ב-25 במרץ 1952) היא סופרת בריטית ילידת סין המתגוררת כיום בלונדון.

עיקר פרסומה בא לה בזכות האוטוביוגרפיה המשפחתית שלה "ברבורי פרא", שנמכרה במעל 10 מיליון עותקים ברחבי העולם, אך נאסרה ברפובליקה העממית של סין. ספר נוסף שכתבה ג'אנג היא הביוגרפיה "מאו: הסיפור הבלתי נודע" , על חייו של מאו דזה-דונג, אותה כתבה יחד עם בעלה, ההיסטוריון האירי ג'ון האלידיי .

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתנגדי משטר סינים
קטגוריה:היסטוריונים סינים
קטגוריה:סופרות סיניות
קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
מוקסין המים

מוקסין המים (שם מדעי: Agkistrodon piscivorus; קרוי גם: מוקסין הכותנה, מוקסין הביצות ומוקסין שחור) הוא מין נחש ארסי ממשפחת הצפעיים החי בביצות באמריקה הצפונית.

== מאפיינים ==
המוקסין הוא נחש גדול השוחה רוב הזמן במים ונח על ענפים מתים. הוא נפוץ בביצות, נהרות ואגמים בדרום ארצות הברית באלבמה, ארקנסו, פלורידה, ג'ורג'יה, אילינוי, אינדיאנה, קנטקי, לואיזיאנה, מיסיסיפי, מיזורי, נברסקה, דרום ניו ג'רזי, וירג'יניה, קרוליינה הצפונית, קרוליינה הדרומית, אוקלהומה, וטקסס וגם בקצוות של טנסי, וקנזס.

אורכו הממוצע 80 ס"מ, אם כי נמצאו פרטים באורך כפול.

המוקסין הוא טורף שיאכל כל חיה קטנה שתימצא בדרכו לרבות: חלזונות, שפמנונים, סרטני נהרות, דגים שונים, צפרדעים, לטאות, נחשים אחרים, צבים צעירים, צאצאי אליגטורים, עופות קטנים וגוזלים ויונקים קטנים. בגן החיות של מיאמי תועד מכשיר עיקוב שהושתל בבטנו של נחש מסוג פיתון בורמזי שנטרף בידי נחש מוקסין המים

אצל הצעירים ישנו זנב צהוב היכול להתפתל קלות ולהידמות לתולעת. הנחש מפתה עם הזנב יצורים המתקרבים לאכול את ה"תולעת" ואז מוכשים.

אויביו העיקריים הם נחשים אחרים, צבים נשכנים, אליגטורים, עופות דורסים ויונקים טורפים. המוקסין מתגונן מאויביו על ידי הצטנפות לכדור ופעירת פיו הלבן והמפחיד שהקנה לו את שמו - מוקסין הכותנה.

==קישורים חיצוניים==

מוקסין מים מתגונן מטורף

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ברנר-ז'רמין דה לספד
קטגוריה:צפעוני גומה
קטגוריה:ארצות הברית: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים בביצות אמריקה הצפונית
קטגוריה:זוחלים מימיים
סנאי אפור

סנאי אפור או סנאי אמריקני (שם מדעי: Sciurus carolinensis) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים החי ביערות באמריקה הצפונית.

הסנאי האפור נפוץ ביערות בארצות הברית וגם במזרח קנדה, מניו ברנזוויק ועד מניטובה וצפון טקסס. הוא הועבר על ידי האדם גם לאירופה ואפריקה.

אורך גופו 23–30 ס"מ בממוצע, ומשקלו 400–600 גרם.

הוא ניזון מקליפות עצים, ניצנים, פירות יער, זרעים ואיצטרובלים שונים, אגוזי מלך ושאר אגוזים, פטריות וירקות מגידול אנושי. לפעמים אף יצוד חרקים וחיות קטנות נוספות (כולל עופות קטנים) ואף יאכל פגרים.

== גלריה ==
<gallery mode=packed>
קובץ:Squirrel Photographed from Meadow Hide - geograph.org.uk - 1599538.jpg
קובץ:Squirrel 2 db.jpg|סנאי אפור בעל גוון שחור
קובץ:Grey Squirrel - geograph.org.uk - 491818.jpg
קובץ:Sciurus carolinensis grey squirrel head down.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סנאים
קטגוריה:קנדה: יונקים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
שון יאנג

מארי שון יאנג (באנגלית: Mary Sean Young; נולדה ב-20 בנובמבר 1959) היא שחקנית אמריקאית, שנודעה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "בלייד ראנר", "חולית", "וול סטריט" ו"ללא מוצא".

==ביוגרפיה==
יאנג נולדה בשם מארי שון יאנג בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. בתה של לי גוטרי (נולדה בשם מרי לי קיין), חזאית, אשת יחסי ציבור ועיתונאית, ודונלד יאנג הבן, מפיק חדשות בטלוויזיה ועיתונאי. היא למדה בבית הספר התיכון קליבלנד הייטס באוהיו ואז עברה לאקדמיה לאומנויות אינטרלוקן שבמישיגן. כמו כן למדה בבית הספר לבלט אמריקאי בניו יורק. לפני שהפכה לשחקנית עבדה יאנג כדוגמנית וכרקדנית.

== קריירה ==
יאנג החלה בקריירת הקולנוע ב-1980 בסרט "ג'יין אוסטן בניו יורק" ולאחריו בסרט "שים פס על הפס" ב-1981. ב-1982 הופיעה בתפקיד הראשי לצידו של האריסון פורד בתפקיד הרפליקנטית רייצ'ל בסרט המדע הבדיוני "בלייד ראנר". ב-1986 שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת ABC "Blood & Orchids לצדם של קריס קריסטופרסון וג'יין אלכסנדר. ב-1987 כיכבה בתפקיד סוזן אטוול בסרט "ללא מוצא" לצידם של קווין קוסטנר וג'ין הקמן.

ב-1992 שיחקה בסרט "זיוף חושני" לצד דרו ברימור. ב-1994 כיכבה לצד ג'ים קארי וקורטני קוקס בסרט אייס ונטורה: בלש בצחוק, בו גילמה את לויס איינהורן, סגן במשטרת מיאמי.

ב-2000 כיכבה בקומדיה "זבל לבן ועני" לצדה של ג'יימי פרסלי. ב-2001 שיחקה בקומדיה "הורמונים בפעולה" לצד מרלה סוקולוף. ב-2003 שיחקה בסרט הטלוויזיה "המלך והמלכה של מונלייט ביי" בכיכובה של קריסטן בל. ב-2006 השתתפה בסרט האימה "הגן" לצדן של קלאודיה כריסטיאן וויקטוריה ג'סטיס.ב-2008 שיחקה בסרט "פאראסומניה". ב-2017 השתתפה בסרט הפעולה "בלייד ראנר 2049". בשנת 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה התקופתית "רצח אופי" ברשת TNT, בדמותה של גברת ואן ברגן.

ב-2013 התחרתה בתוכנית "ידוענים מחליקים".

== חיים אישיים ==
ב-1990 התחתנה יאנג עם רוברט לוג'אן, ונולדו להם שני בנים. הזוג התגרש ב-2002. אולם ב-2011 הם נישאו מחדש.

בינואר 2008 התאשפזה יאנג מרצונה במוסד גמילה עקב התמכרות לאלכוהול. בעת שהותה במוסד הגמילה ב-2011 השתתפה בתוכנית המציאות "ידוענים בגמילה עם דוקטור דרו".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:רקדניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים_ממוצא_גרמני
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
משה ברקוביץ'

משה מרדכי ברקוביץ (מרץ 1934 - ספטמבר 2014) היה איש חינוך ויו"ר המועצה הדתית בגבעת שמואל.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה לספז שברומניה לדובריש (דורה) ויחיאל מיכאל דב בשנת 1934. בהיותו בן 6 פרצה מלחמת העולם השנייה והוא גורש עם משפחתו, ואביו נלקח למחנות עבודה. אחרי המלחמה, כנער בן 13, צורף לקבוצת עליית הנוער שניסתה להגיע לארץ ישראל באניית המעפילים "מדינת-היהודים" אולם האנייה נתפסה על ידי הבריטים וכל המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין. בתחילת 1948 הובאו הנערים למדינת ישראל והוא נשלח ללמוד במוסד-יקיר אצל הרב שלמה צוקרמן ולאחר מכן בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן. שרת בצה"ל בחיל השריון והוסמך בלימודי תנ"ך ותולדות עם-ישראל באוניברסיטת בר-אילן. 

במשך שלושים וארבע שנים (1953-1987) ניהל בתי ספר: בכפר הנוער הודיות שבגליל, בבאר יעקב, בבית דגן, בתיכון י"ג בשכונת התקווה בתל אביב, ובבני-ברק. כהוקרה על פעילותו החינוכית הענפה, הוענק לו פרס החינוך של עיריית תל אביב, וכן אות "יקיר החינוך הדתי" מטעם ארגון המורים הדתיים.

בשנים 1971-1967 היה שליח עלייה מטעם הסוכנות היהודית לדרום אמריקה. במסגרת השליחות ניהל את בית הספר "תלפיות" בארגנטינה, ו"יבנה" באורוגוואי והיה ממקימי "המרכז לחינוך דתי". 

ברמת גן היה ממייסדי בית הכנסת "דובב-עוז" (1971).

בהושענא-רבה שנת תשל"ב (1972), לאחר שעבר להתגורר בשכונת רמת-אילן בגבעת שמואל, גיבש קהילה והקים בית כנסת בו שימש כגבאי, העביר שיעורי תורה, קרא בתורה בקביעות, וארגן תפילות, שיעורי תורה ואירועים חברתיים. גם ילדי בית הספר החילוני ברמת אילן ביקרו בבית הכנסת בקביעות ביוזמתו ובהנחייתו, לקראת חגי שבועות ולקראת קבלת חומש בכיתה ב' ולקראת עלייתם לתורה בבר המצווה. כהוקרה על פעילותו זו, הוענק לו עיטור מפעל חיים לעוסקים בצרכי ציבור באמונה מטעם איחוד בתי הכנסת בישראל.

בשנת 1987 נבחר לראשות המועצה הדתית בגבעת שמואל, תפקיד שבו כיהן עד 2004. הוא הקים את עמותת לח"ן – למען חינוך הנוער בגבעת שמואל, שהייתה גם בסיס להקמת בית הספר הממלכתי-דתי הראשון בגבעת-שמואל "מורשת-זבולון". כהוקרה על פעילותו הרבה למען העיר, הוענק לו אות יקיר-העיר גבעת שמואל.

היה נשוי ליפה (לבית רוט, נכדת הרב שלמה זלמן הבלין), איתה נפגש כשלימדו יחד בכפר הנוער "הודיות".

באלול ה'תשע"ה ביום השנה הראשון לפטירתו נערך [http://www.bk1-berkovic.org/ בבית הכנסת "רמת אילן"] ערב עיון וזיכרון לזכרו, בו הוכרז בית הכנסת כבית הכנסת "רמת אילן" - ע"ש משה ברקוביץ'.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:גבעת שמואל: אישים
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:משפחת הבלין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
רגנאר סיגורדסון

רגנאר סיגורדסון (באיסלנדית: Ragnar Sigurðsson; נולד ב-15 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר איסלנדי ששיחק בעמדת הבלם.
==קריירה==
סיגורדסון התחיל את הקריירה שלו בפיילקיר, בעונת הוא הצטרף לגטבורג השוודי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באפריל 2007, באותה עונה זכה עם המועדון באליפות. ב-30 במאי 2011 רגנאר סיגורדסון חתם על חוזה לארבע שנים בפ.צ. קופנהגן, תמורת 5.5 מיליון כתר דני. ב-23 בינואר 2014 חתם בקרסנודאר מליגת העל הרוסית לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת. ב-23 באוגוסט 2016 רגנאר חתם חוזה לשנתיים בפולהאם. ב-3 באוגוסט 2017 הושאל לרובין קאזאן. ב-18 בינואר 2018 חתם ברוסטוב.

בינואר 2020 חזר לדנמרק וחתם בשורות פ.צ. קופנהגן.

ב-18 בינואר 2021, סיגרודסון חתם ברוך לבוב מליגת העל האוקראינית עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת.

ב-20 ביולי 2021, סיגורדסון חתם בפישקיר מליגת העל האיסלנדית.

בצעירותו, סיגורדסון שיחק בנבחרת הצעירה של איסלנד, במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.

==תארים==
; גטבורג
*אליפות שוודיה: 
*הסופר קאפ השוודי: 
*הגביע השוודי: 

; פ.צ. קופנהגן
*אליפות דנמרק: 
*הגביע השוודי: 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים איסלנדים
קטגוריה:בלמי כדורגל איסלנדים
קטגוריה:כדורגלני פישקיר
קטגוריה:כדורגלני גטבורג
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קופנהגן
קטגוריה:כדורגלני קרסנודאר
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני רוך לבוב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איסלנד
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:ילידי 1986
תוספת זמן

תוספת זמן או זמן פציעות הוא פרק זמן שבסמכותו של שופט כדורגל (או שופט במשחק ספורטיבי אחר) להוסיף בסיומה של כל מחצית במשחק.

הוספת זמן פציעות ואורכו תלויים בשיקול דעתו של שופט המשחק. מטרת תוספת הזמן היא לפצות על זמן משחק שבוזבז עקב פציעות (מכאן השם "זמן פציעות"), כדורים חופשיים רבים, הוצאות חוץ, חילופים וכיוצא באלה. זמן פציעות ממוצע אורך 2-4 דקות, אך במקרים חריגים בהם נעצר המשחק לזמן רב בעקבות טיפול ממושך בפציעה, התפרעות קהל, בדיקת שופט מסך (VAR) או סיבה אחרת, הוא יכול להתארך ל-10 דקות ויותר.

את מספר הדקות שקבע השופט מסמן השופט הרביעי בתום הזמן החוקי של המשחק, אך השופט הראשי רשאי להוסיף זמן נוסף במידה ונדרש.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.theifab.com/laws/chapter/27/section/71/ משך המשחק - קצבה עבור זמן אבוד], באתר IFAB 

קטגוריה:מושגים בכדורגל
און בן פלת

און בן פלת הוא דמות מקראית שהייתה ממנהיגי עדת קורח, שקראה תיגר על משה רבנו במהלך ארבעים השנה שהיו בני ישראל במדבר. הסיפור מובא בהרחבה בפרשת קרח.

על פי חז"ל, פרש און בן פלת מהשתתפותו בעדת קרח ועשה תשובה, ועל כן לא נענש עם קרח ועדתו.

==המחלוקת עם משה==
קורח, בן דודו של משה, אסף מאתים וחמישים אנשים ממנהיגי העם, וביניהם האחים דתן ואבירם בני אליאב ואון בן פלת - שלושתם משבט ראובן. על פי הפרשנים, רוב האנשים היו משבט ראובן כיוון שהם ראו בעצמם את המנהיגים הטבעיים, ולא במשה הלוי וביהושע שהיה בן שבט אפרים (אבן עזרא), או מכיוון שמקומם במחנה היה סמוך למקומו של קרח (רש"י).

משה הזמין את האנשים למבחן: הם ייקחו מחתות, ויבואו למחרת בבוקר להקטיר קטורת במשכן - ואז יראה ה' במי הוא בחר להיות כהן. דתן ואבירם סירבו למבחן, וסופם היה שנבלעו באדמה, וקרח וחבריו שניגשו למבחן נשרפו כולם באש.

==דמותו של און בן פלת במדרש==
און בן פלת מוזכר בתחילת הסיפור, במחלוקת על משה, אבל הוא לא מוזכר לא בין הבלועים באדמה ולא בין השרופים באש. מכאן למדו חז"ל כי אף על פי שאון בן פלת היה שותף למחלוקת המקורית עם משה, הוא פרש מעדת קרח ולא הצטרף למבחן הקטורת.

בגמרא נדרש שמו ושם אבותיו: "און - שישב באנינות [על פי רש"י, שעשה תשובה], פלת - שנעשו לו פלאות, בן ראובן - בן שראה והבין".

על פי הגמרא, נראה שאון חיפש שררה, ולא כהונה (בדומה לדתן ואבירם), ולכן אומרת לו אשתו שבשררה הוא בכל מקרה לא יזכה - ועל פי המדרש הוא היה צריך להיות ממקריבי הקטורת, ורצה להיות כהן.

== און בן פלת בראי הביקורת ==
פרט לפרשת קרח אין השם און נזכר במקרא. השם פלת נזכר פעם אחת בספר דברי הימים כשמו של אדם משבט יהודה. במספר מקומות בתורה נמנים ארבעת בניו של ראובן: חנוך, פלוא, חצרון וכרמי. נראה שפלת הוא פלוא ומכאן שאון היה בן פלת ודתן ואבירם היו בני אחיו, אליאב בן פלת. 

רשימת המפקד בספר במדבר מונה את דתן ואבירם בני אליאב בן פלוא בן ראובן, אבל איננה מזכירה את און: וּבְנֵי פַלּוּא, אֱלִיאָב, וּבְנֵי אֱלִיאָב, נְמוּאֵל וְדָתָן וַאֲבִירָם. ייתכן אם כך ש"און" הוא כתיבה כפולה (דיטוגרפיה) של המילה "בן", ובפסוק המקורי נכתב "אליאב בן פלת בן ראובן". לחלופין, ייתכן שיש לקרוא "הוא" במקום "און", וסופו של הפסוק הוא גלוסה: "הוא בן פלת בן ראובן". בנוסח השומרוני ובתרגום השבעים נכתב "בן ראובן" במקום "בני ראובן" שבנוסח המסורה.

== אשת און בן פלת ==
בגמרא דורשים את הפסוק "חכמת נשים בנתה ביתה" על אשתו של און בן פלת, שלפי המדרש שכנעה אותו להימנע מלחלוק על משה. היא אמרה לו שבשבילו כלל לא משנה מי יהיה המנהיג: "אם משה רב אתה תלמיד, ואם קרח רב אתה תלמיד", ועל פי המדרש: "אם אהרן כהן גדול אתה תלמיד, ואם קרח כהן גדול אתה תלמיד" - ועל כן לא תצא לו שום תועלת מהתערבות במחלוקת. און השיב שהוא נשבע להם שיבוא עמם, כי היה איתם בעצה אחת, ואשתו אמרה לו שהיא תציל אותו, והשקתה אותו יין עד שנרדם. לאחר שנרדם, פרעה את ראשה, מעשה שהתפרש כחוסר צניעות, וישבה בפתח האוהל. האנשים שבאו לקרוא לו לבוא אתם להקטיר קטורת, חששו להיכנס בהיותה פרועת ראש, והלכו משם. עד שהתעורר און, כבר מתו כל עדת קרח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:אישים בספר במדבר
קטגוריה:פרשת קרח
בן דייוויס (1993)

בנג'מין תומאס "בן" דייוויס (באנגלית: Benjamin Thomas "Ben" Davies, נולד ב-24 באפריל 1993) הוא כדורגלן ולשי המשחק בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת ווילס בעמדת המגן שמאלי.

==קריירת מועדונים==
דייוויס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סוונסי סיטי. ב-25 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–3 נגד וסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה דייוויס הפך לשחקן הרכב חשוב במועדון, וב-23 בנובמבר 2012 הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי שנים במועדון. בסיום עונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע הפוטבול ליג. ב-19 בינואר 2013, דייוויס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 1–3 נגד סטוק סיטי ובכך הפך לכובש הצעיר בתולדות המועדון. ב-24 בדצמבר 2013, דייוויס האריך את חוזהו במועדון עד יוני .

ב-23 ביולי 2014 חתם דייוויס בטוטנהאם הוטספר לחמש שנים. דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 0–3 לליברפול.

==קריירה בינלאומית==
בספטמבר זומן דייוויס לסגל נבחרת ויילס, וערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בניצחון 1–2 נגד ב-12 באוקטובר של אותה שנה.

נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.

==תארים==
; סוונסי סיטי
*גביע הפוטבול ליג: 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:מגני כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני סוונסי סיטי
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ויילס
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני יורו 2020
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2022
קטגוריה:ולשים שנולדו ב-1993
אונרר"א

אונרר"א ראשי תיבות של סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות (מאנגלית: UNRRA, ראשי תיבות: United Nations Relief and Rehabilitation Administration) היה גוף של האומות המאוחדות שמטרתו הייתה לטפל בכל הפליטים תחת אזור הכיבוש של בעלות הברית באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה באירופה והמזרח הרחוק.

הארגון פעל בשנים 1943–1948, מנהלו הראשון היה הרברט ליהמן. פעילותו מומנה בעיקר על ידי ארצות הברית, והוא העסיק כ-12,000 עובדים. מקום מושבו הראשי היה בוושינגטון די. סי..

==הקמת הארגון==
אונרר"א הוקם ב-9 בנובמבר 1943 על בסיס הסכמת 44 מדינות שחתמו על הסכם הקמת הארגון בבית הלבן בוושינגטון, כהקדמה לפתיחת ועידה בינלאומית לסיוע באטלנטיק סיטי, למחרת. על פי הסכם ההקמה, הוקמה מועצה מנהלת ובה נציג לכל מדינה, וועד מרכזי שבו נציגים של ארבע המדינות שהובילו את הקמת הארגון: ארצות הברית, בריטניה, סין וברית המועצות. על פי ההסכם, הארגון נועד לפעול בכל מדינה שעתידה הייתה להשתחרר על ידי בעלות הברית, לספק מזון, מלבוש ומחסה לנזקקים וכן לשקם את הפעילות הכלכלית במדינות אלה. הוועידה באטלנטיק סיטי ננעלה ב-1 בדצמבר 1943. בוועידה נקבע שהארגון לא ישיב פליטים בכפייה למדינות מהן ברחו, אם הם אינם מעוניינים לשוב אליהן. בוועידה נדונו ארבעה נושאים עיקריים:
# מניעת התפתחות מגפות
# ארגון אוניות להובלת אספקה
# אספקת מזון
# שיקום ההריסות ודאגה למגורים לפליטים

==פעילות==
אונרר"א פעל בשטחי גרמניה הכבושה לאחר מלחמת העולם השנייה וסייע ליותר מ-11 מיליון עקורים לא-גרמנים ושארית הפליטה, שהתרכזו בעיקר בגרמניה לאחר תום המלחמה. על העקורים נמנו עובדי כפייה שהובאו לגרמניה, שבויי מלחמה וכן מזרח אירופאים שנמלטו מן הצבא האדום, שלחמו לצד הוורמאכט או שהגיעו מרצונם לגרמניה הנאצית לצורך עבודה.

הארגון לא סייע לאזרחי גרמניה עצמם וגם לא למיליוני הגרמנים האתניים שגורשו ממדינות מזרח אירופה לגרמניה. רוב היהודים שברחו ממדינות הגוש הקומוניסטי לאחר סיומה של המלחמה התגוררו במחנות של הארגון בגרמניה ובאוסטריה.

באסיה סייע הארגון לפליטים בסין ובטיוואן. משרדי הארגון הוקמו בלונדון.

אונרר"א סייע למדינות נוספות, ובכללן ליוון, ליוגוסלביה, לצ'כוסלובקיה, לפולין, לאלבניה, לאיטליה, לסין, לבילורוסיה, לאוקראינה, לאוסטריה ולאיי הדודקנס, שעדיין לא היו אז חלק מיוון.
[[אברהם פטוקה כקצין רווחה במחנה המעבר של הארגון]]
הארגון היה מופקד על פעילותם של 23 ארגוני סעד מתנדבים, ביניהם היו כמה משלחות של ארגונים יהודיים, כגון משלחת של היישוב היהודי בארץ-ישראל, הג'וינט והוועד היהודי לסיוע בחוץ-לארץ.

בשנת 1947 העביר אונרר"א חלק ניכר ממשימותיו לארגונים בינלאומיים אחרים כגון ארגון הפליטים הבינלאומי (IRO), וסגר את רוב משרדיו באירופה. בשנת 1948 נסגרו משרדי הארגון הנותרים באירופה, במזרח הרחוק, במרכז אמריקה ובדרומה, בהודו ובאוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני פליטים המסונפים לאו"ם