OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סן לואיס (ארגנטינה)

סן לואיס (בספרדית: San Luis) היא עיר במערב ארגנטינה, בירת פרובינציית סן לואיס. העיר שוכנת בחלק הדרומי של רכס קורדובה, בגובה של כ-730 מ' מעל פני הים. בשנת 2001 התגוררו בה כ-153 אלף תושבים, כמעט מחצית מתושבי הפרובינציה.

==היסטוריה==
סן לואיס נוסדה ב-25 באוגוסט 1594 בידי לואיס חופרה דה לואיסה אי מנסס, אך ננטשה זמן קצר אחר כך עקב התקפות התושבים הילידים. שנתיים מאוחר יותר חידש מרטין גרסיה אונייס דה לויולה את ההתיישבות במקום, וקרא לעיר סן לואיס דה לויולה נואבה מדינה דה ריו סקו. ב-1609 סופחה העיר לקפיטניה חנרל של צ'ילה. מקומה של סן לואיס הועתק ב-1643, וב-1689 הועתק שוב, למקומה הנוכחי. ב-1712 הותקפה העיר בידי המאפוצ'ה, ניזוקה באופן חמור ונבנתה מחדש באופן מבוצר יותר.

לאחר הקמת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776, סופחה אליה סן לואיס, כחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, שכללה את פרובינציות סן לואיס, מנדוסה וסן חואן של ימינו. ב-1820 פורקה האינטנדנסיה, סן לואיס הייתה לפרובינציה עצמאית, והעיר סן לואיס הייתה לבירתה.

כעיר ספר, התפתחה סן לואיס באיטיות, ובסוף המאה ה-19 התגוררו בה כ-7,000 תושבים. ב-1882 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל הארגנטינאית, בקו שהוביל לצ'ילה. ב-1883 הוחל בבניית הקתדרלה וב-1911 נחנך בניין המושל. עד 1960 עלה מספר התושבים בעיר לכ-40 אלף, ובארבעת העשורים הבאים גדל כמעט פי ארבעה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20180707041347/https://www.ciudaddesanluis.gov.ar/ אתר העירייה] 
* [http://www.welcomeargentina.com/sanluis/index_i.html מידע תיירותי על סן לואיס]
* 

קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:סן לואיס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
שריון (פוליטיקה)

בפוליטיקה, שִרְיוּן הוא הבטחת מקום ברשימתה של מפלגה המתמודדת בבחירות לנציגיה של מפלגה מסוימת המתמודדת במסגרת אותה רשימה, למגזר מסוים, לאדם מסוים או לבעל תפקיד מסוים.

==שריון ברשימה המאגדת מפלגות==
שריון מקומות לנציגיה של מפלגה נעשה כאשר הרשימה מאגדת בתוכה מספר מפלגות השומרות על מעמד ומוסדות עצמאיים. רשימת ישראל אחת, שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-15, התבססה על מפלגת העבודה, אך מספר מקומות ברשימתה שוריינו לנציגי מפלגות גשר ומימד שהתמודדו עמה ברשימה משותפת. בבחירות לכנסת ה-14 שוריינו ברשימת הליכוד מקומות למפלגות גשר וצומת.

==שריון למגזרים==
שריון מקום למגזר מסוים נועד להבטיח כי מגזרים שונים באוכלוסייה יזכו לייצוג ברשימת המפלגה. מפלגות המנהיגות בחירות מקדימות, דוגמת הליכוד או העבודה, שריינו ברשימותיהן במערכות בחירות שונות מקומות לנשים, עולים חדשים, מיעוטים או נציגי המחוזות השונים של המפלגה. למשל, בבחירות לכנסת ה-18 שריין הליכוד, בין היתר, את המקום ה-22 ברשימתו לנציג מחוז הצפון ואת המקום ה-23 לנציג המיעוטים, ואילו בעבודה שוריינו, בין היתר, המקום ה-12 לנציג המושבים והמקום ה-13 לנציג הקיבוצים.

במקרים מסוימים החליפה המפלגה את השריון בשיטה אחרת - הבטחת ייצוג. לפי שיטה זו, לא מוקצה מקום מסוים לבן המגזר המסוים, אלא נקבע כי רק אם לא ייבחר אף מועמד מאותו מגזר במקום גבוה יותר מהמקום שנקבע, יוקצה המקום למגזר. 

==שריון לאדם מסוים==
שריון מקום לאדם מסוים נעשה משיקולים פוליטיים פנים-מפלגתיים. מפלגת קדימה שריינה את המקום השני ברשימתה בבחירות לכנסת ה-18 לשאול מופז, העבודה שריינה לשמעון פרס את המקום השלישי ברשימתה בבחירות לכנסת ה-16 והליכוד שריין את המקום השני ברשימתו בבחירות לכנסת ה-17 לסילבן שלום.

לעיתים משוריין מקום מסוים לאדם בשל תפקיד שהוא נושא בו. מקובל כי יו"ר המפלגה אינו מתמודד בבחירות מקדימות על מקום ברשימה, והוא מוצב במקום הראשון בה. באופן מסורתי, שריינה מפלגת העבודה את המקום השביעי ברשימתה למזכ"ל המפלגה, ובעבר שריינה גם מקום למזכ"ל ההסתדרות.

==ראו גם==
* העדפה מתקנת
* פריימריז (בחירות מקדימות)
* פוליטיקה של ישראל

==קישורים חיצוניים==
* עופר קניג ואסף שפירא, [https://www.idi.org.il/articles/3090 שריונים ברשימות המפלגות – פגיעה בדמוקרטיה הפנים מפלגתית או הבטחת ייצוגיות?], המכון הישראלי לדמוקרטיה

קטגוריה:טרמינולוגיה של בחירות
מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה

[[יון איליאסקו, נשיא רומניה לשעבר מטעם מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה]]
מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה (ברומנית: Partidul Democraţiei Sociale din România, בראשי תיבות: PDSR) הייתה מפלגה פוליטית ברומניה.

המפלגה נוצרה ביולי 1993, כאשר החזית הדמוקרטית להצלה לאומית שינתה את שמה למפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה וקלטה לתוכה את המפלגות Partidul Solidarității Sociale (מפלגת הסולידריות הסוציאלית), Partidul Republican (המפלגה הרפובליקנית) ו-Partidul Cooperatist (מפלגת הקואופרציה). במקביל בוצע המיזוג בקליטה עם מפלגת הסולידריות החברתית, המפלגה הרפובליקנית, המפלגה השיתופית והמפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית של רומניה. בשלטון בבית המחוקקים 1992–1996, ה-PDSR סבלה מתהליך שחיקה קשה והפסידה בבחירות בסתיו 1996. בין השנים 1996–2000, ה-PDSR הייתה באופוזיציה. באותה תקופה היא צברה ניסיון חשוב ביותר ובנתה באופן מציאותי ופרגמטי את האסטרטגיה שלה לחזור לשלטון.

בשנת 2001, כדי שיוכלו להיות חברים באינטרנציונל הסוציאליסטי, התאחדה מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה עם Partidul Social-Democrat Român (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית) בשם Partidul Social Democrat (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית). בקונגרס באפריל 2005 מונתה ההנהגה החדשה של המפלגה, והנשיא החדש מירצ'ה גאואנה הצהיר על רצונה של PSD לגבש את בסיס הדוקטרינה שלה ולהקים אופוזיציה בונה בתקופה הבאה. תקופה של מיצוב מחדש פוליטי ומבני, שבאה לכיוון מודרניזציה. מספר מנהיגים, שחלקם נחקרו על ידי מערכת המשפט, עזבו את המפלגה או הודחו מתפקידם. הקונגרס שנערך ב-10 בדצמבר 2006 אישר מחדש את מירצ'ה גאואנה כנשיא PSD, והביא להנהגת המפלגה צוות צעיר ודינמי, המציין את סוף תקופת המשבר של המפלגה.<ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1992
הוריקן סנדי

הוריקן סנדי (באנגלית: Hurricane Sandy) היא הסופה הטרופית ההרסנית ביותר של עונת ההוריקנים האטלנטיים של 2012, ומדורגת במקום השני בהיסטוריה (אחרי קתרינה) במדד גרימת נזק לרכוש, כשהנזק שגרמה נאמד ב-75 מיליארד דולר. סנדי התפתחה בים הקריבי ופגעה בחופי ג'מייקה, קובה, איי בהאמה, האיטי, החוף המזרחי של ארצות הברית וחופי מזרח קנדה.

== מהלך הסופה ==
הסופה החלה כשקע טרופי באזור מערב הים הקריבי ב-22 באוקטובר 2012, וכעבור שש שעות הפכה לסופה טרופית. בהמשך היא התחזקה וגרמה לחשש מהצפות נרחבות בניו יורק ובכל אזור החוף המזרחי של ארצות הברית. ב-24 באוקטובר, באזור חופי קובה, היא התחזקה לסופת הוריקן בדרגה 2 בסולם סאפיר סימפסון. הסופה פגעה גם בחופי ג'מייקה.

הסופה הביאה למותם של 253 איש: 104 בהאיטי, 131 בארצות הברית, 11 בקובה, 2 ברפובליקה הדומיניקנית, 2 באיי בהאמה, 1 בג'מייקה ו-2 בקנדה. ו-15 נעדרים בהאיטי ובנוסף גם לכ-30,000 איש שנאלצו לעזוב את ביתם.

במהלך הסופה טבעה הספינה ששימשה לשחזור המרד על הבאונטי.

== השפעות ==
===השפעות על תשתיות התחבורה===
משמר החופים מציל את צוות אניית "באונטי" שטבעה במהלך ההוריקן

בעקבות התחזקות הסערה בוטלו כ-14 אלף טיסות מרחבי העולם אל ניו יורק והרכבת התחתית של ניו יורק הוצפה בחלק מהתחנות עד פתחיה והושבתה. המסחר הופסק בבורסות בניו יורק, וכ-8 מיליוני אנשים ב-11 מדינות בחוף המזרחי של ארצות הברית נותקו מאספקת החשמל בשל קריסת עמודי חשמל והשבתה של תחנת כוח. כמו כן נפגעו מספר ספינות נוסעים אשר שהו באוקיינוס באזור הסופה, ומספר ספינות, בהן מכלית ענק, הושלכו אל היבשה.

גורמים רשמיים מסרו כי נזקי הסופה בארצות הברית היו מהיקרים ביותר בתולדות ארצות הברית. בעקבות הסופה, פימ"ה (רשות החירום לטיפול בנפגעי אסונות טבע) מיפתה וסימנה מחדש את אזורי הסכנה בעיר ניו-יורק, תוך שהיא ממליצה לתושבי אזורים אלו לנקוט בפעולות מנע לקראת סופות דומות. שלשה חודשים לאחר הסופה אישר הסנאט תקציב חירום של 50 מיליארד דולר לשיקום תשתיות ולפיצוי מאות אלפי אזרחים שנותרו ללא בית ורכוש.

===השפעות על מערכות הבחירות לנשיאות===
עיתוי פרוץ הסערה, כשבוע לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, הביא להקפאת מסעות הבחירות של המועמדים: הנשיא המכהן, ברק אובמה, נאלץ להתפנות לניהול המדינה ולניהול מצב החירום שהתפתח במספר מדינות בחוף המזרחי עקב הנזקים הרבים שזרעה "סנדי", ואילו המועמד הרפובליקני מיט רומני הוריד הילוך בביקורתו כלפי הנשיא, על מנת שלא להפנות כנגד עצמו חיצי ביקורת על ניצול פוליטי של מצב חירום.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nhc.noaa.gov מרכז ההוריקנים הלאומי של ארצות הברית]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עונת ההוריקנים האטלנטית 2012
קטגוריה:שיטפונות
קטגוריה:אמריקה הצפונית: אסונות
קטגוריה:אסונות טבע ב-2012
קטגוריה:ארצות הברית: הוריקנים
קטגוריה:ארצות הברית: אסונות טבע
הקטור חוסה קמפורה

הקטור חוסה קמפורה (בספרדית: Héctor José Cámpora; 26 במרץ 1909 - 18 בדצמבר 1980) היה רופא ופוליטיקאי ארגנטינאי, כיהן למשך תקופה קצרה כנשיא ארגנטינה.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר מרסדס להורים ממוצא איטלקי, למד רפואת שיניים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה והיה שם למנהיג של הסטודנטים, לאחר לימודיו התגורר בעיר סן אנדרס דה חילס ובשנת 1937 התחתן שם, הוא שימש פעמיים בעירו בתפקיד ראש העיר.

הקטור חוסה קמפורה החל בפעילותו הפוליטית כחבר המפלגה השמרנית (conservadurismo). בשנת 1945 הצטרף לפרוניסטים, נתן תמיכה ללא תנאי בממשלתו של חואן דומינגו פרון וכיהן כנשיא בית הנבחרים בין 1948 ל -1952. לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1955 נעצר יחד עם מנהיגים פרוניים נוספים, אך נמלט לגלות בצ'ילה.

בשנת 1971 הוא נבחר כנציג הראשי בארגנטינה של פרון, אשר סמך על נאמנותו הקיצונית. בשנת 1973 נפסל פרון כמועמד לנשיאות על ידי הדיקטטורה היוצאת וסידר כי קמפורה יתפוס את מקומו כמועמד. לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות הוא ניסה לשווא למצוא איזון בין השקפותיהם של הפרוניסטים הצעירים לסיעות השמרניות יותר, אישר חנינה לאסירים פוליטיים וחידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה. קרבתו לשמאל הובילה אותו לעימות עם האגף הימני הקיצוני של המפלגה. עם זאת, ללא תמיכתו של פרון ותחת לחץ פוליטי עצום כמו גם לחץ מצד איגודי העובדים, הוא התפטר מתפקידו ופתח את דרכו של פרון להיות נשיא. לאחר מכן מונה לשגריר במקסיקו, וחזר לביתו בשנת 1975. לאחר ההפיכה הצבאית ב -1976 נאלץ קמפורה למצוא מקלט בשגרירות מקסיקו. קמפורה התגורר במקסיקו עד מותו ב-18 בדצמבר 1980.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:רופאים ארגנטינאים
קטגוריה:ראשי עיריות בארגנטינה
קטגוריה:שגרירי ארגנטינה
קטגוריה:שגרירים במקסיקו
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הלאומית של קורדובה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:נפטרים ב-1980
דהריה תחתא

דהריה תחתא (בערבית: الظاهرية التحتا, תעתיק מדויק: אלט'אהריה אלתחתא) היה כפר ערבי קטן דרומית-מערבית לצפת באזור בו נמצאת היום הכניסה המערבית לצפת, ליד שכונות מאור חיים וגני הדר ואזור התעשייה המערבי. 

מסורת יהודית מימי האר"י מייחסת את קבר עדינו העצני לכפר. בדהריה תחתא התגוררו במחצית השנייה של המאה ה-19 כ-100-140 נפשות, כולם מוסלמים, שהתפרנסו ממטעי זיתים ומגידולים אחרים שהושקו משני מעיינות
בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך מנהלית לנפת צפת. במפקד של 1922 נמנו 212 תושבים בכפר, כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 53 בתים מיושבים ב-256 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר ב-350, והוא השתרע על 6,773 דונם.

בעקבות הקרב על צפת במלחמת העצמאות ברחו ממנו כל תושביו והוא נותר נטוש. במשך מספר שנים הוחכרו אדמות הכפר לחוכר פרטי ולאחר מכן הועברו לידי חברת מטעי האומה. בשנות ה-60 הוקמו במקום שכונות חדשות של צפת ואזור התעשייה המערבי של העיר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:צפת: גאוגרפיה
קטגוריה:הגליל העליון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
יצחק קיסילוב

יצחק קיסילוב, (נולד ב-1947) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעיקר בקבוצת במכבי חיפה.

==קריירת משחק==
קיסילוב עלה מקבוצת הנוער של מכבי חיפה לקבוצה הבוגרת בשנת 1963 בהיותו בן 16 ונשאר בה ברציפות עד שנת 1978. בכל השנים, למעט שנה אחת בה ירדה הקבוצה לליגה השנייה, שיחק בליגה לאומית בכדורסל שהייתה הליגה הבכירה בישראל בטרם הקמתה של ליגת העל. בשנת 1965 יצא לאליפות אירופה בסלמנקה בספרד כשחקן נבחרת הנוער של ישראל בכדורסל בהדרכתו של המאמן רלף קליין ועוזר המאמן אריה דוידסקו. בשנת 1971 השתתף כשחקן במשחק גמר גביע המדינה נגד מכבי תל אביב ושנה לאחר מכן ביחד עם קבוצת מכבי חיפה יצא למשחקים על גביע אירופה למחזיקות גביע נגד קבוצת דנאן מצרפת. נחשב לשחקן גבוה מאוד בשנים בהן שיחק - 2.01 מ' ושיחק כשחקן ציר. יצא עם מכבי חיפה לשחק בדנמרק במשחקי המכביה האירופית. זכה לשחק במשחק הפתיחה של היכל רוממה נגד מכבי תל אביב בשנת 1977. סיים לשחק במכבי חיפה בשנת 1978 כשבמאזנו 1,297 נקודות משחק בליגה הראשונה של ישראל. המשיך לשחק עוד מספר שנים בליגות נמוכות יותר ועלה ליגה בכירה יותר כשחקן וכמאמן שחקן בקבוצות מכבי טבריה, מכבי קריית ביאליק, הפועל דלית אל-כרמל ומועדון ספורט נווה שאנן.

==קריירת אימון==

סיים קורס מאמני כדורסל מוסמכים במכון וינגייט בשנת 1980. עבד כמאמן כדורסל שנים רבות בקבוצות בוגרים בליגה השנייה והשלישית כמו הפועל מגדל העמק, הפועל בית אלפא, חפציבה, מכבי טבריה ועוד. מאמן שנים רבות במחלקות נוער בחיפה והצפון. חזר לאמן במחלקת הנוער של מכבי חיפה בשנת 2009 והמשיך לאמן שם עד 2016. בשנת 2016 הצטרף לקבוצת מכבי קריית ים נוער.

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
ויטושה

ויטושה (בבולגרית: Витоша) הוא רכס הרים בפאתי סופיה, בירת בולגריה. 

ויטושה הוא אחד הסמלים התיירותיים של סופיה והאתר הקרוב ביותר לטיולים רגליים, טיפוס הרים וסקי. אל ההר ישנם קווי אוטובוס ורכבלים נוחים ההופכים את ההר לנגיש בקלות. להר ויטושה יש קווי מתאר של כיפה עצומה. השטח של ההר כולל את הפארק הלאומי ויטושה, המכיל את האזורים המוכרים והמתויירים ביותר. למרגלות ההר שוכנים רובעי הנופש של סופיה; ברובע Knyazhevo יש מעיינות מים מינרליים.

ויטושה הוא הפארק הלאומי הוותיק ביותר בבלקן. ההרים נוצרו כתוצאה של פעילות געשית ולאחר מכן עוצבו על ידי הקיפול האיטי של שכבות סלע הגרניט וסדרה של התרוממויות הדרגתיות של האזור. במבט הראשון הוא נראה ככיפה מעוצבת, אבל ההר, שאורכו 19 ק"מ ורוחבו 17 ק"מ, למעשה מורכב ממישורים חשופים קונצנטריים המונחים בשכבות אחד מעל השני. 

ויטושה מופרד לארבעה חלקים עיקריים שהראשי מביניהם מכונה Cherni Vrah ("פסגה שחורה"). זוהי הנקודה הגבוהה ביותר של ההר, המגיעה לגובה של 2290 מ', והיא אחת מתוך 10 פסגות ההר שגובהן מעל 2000 מ'.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בולגריה: הרים
קטגוריה:אירופה: רכסי הרים
קטגוריה:אתרי סקי בבולגריה
Microsoft Surface

Microsoft Surface היא סדרה של מחשבים שמעוצבים ומשווקים על ידי חברת מיקרוסופט. סטיב באלמר, מנכ"ל החברה, הכריז על המוצר הראשון בסדרה באירוע בלוס אנג'לס, ב-18 ביוני 2012.
מיקרוסופט הוציאה ארבע גרסאות של המחשבים המרכזיים בסדרה המופצים תחת השם Surface Pro, כשבשנת 2015 הוכרז ה-Surface pro 4 (מסך 12.3 אינץ') ובהמשך Surface Pro (2017).

כמו כן, בשנת 2015, הכריזה והחלה להפיץ אף את ה-Surface Book, המחשב הנייד הראשון שיצא תחת ידיה של מיקרוסופט. זהו מחשב נייד דו-שימושי, שכן ניתן לנתק את המסך ולהשתמש בו כמחשב לוח לכל דבר ועניין (זולת פרק זמן השימוש הקצר יחסית). למחשב נייד זה אף מצורף עט אלקטרוני.

==חומרה==
מארז ה-Surface עשוי מתרכובת מגנזיום, המאפשרת לו לשקול 680 גרם. למחשב יש יציאת USB ויציאה לכרטיס זיכרון Micro SDXD. למחשב יש שתי מצלמות: קדמית ואחורית.
ה-kickstand הוא מעמד לטאבלט זה, המחובר אליו בגבו (Built-in). הוא מאפשר זווית עבודה נוחה בלי שיהיה צורך להחזיק בו, כמו מחשב נייד סטנדרטי. כאשר אין בו שימוש, ניתן לקפל אותו והוא כמעט לא מורגש. עוביו הוא 0.77 סנטימטר.
לאורך המסך נמצא פס מגנטי שמאפשר חיבור של אביזרים שמציעה מיקרוסופט בתשלום נוסף - מקלדות דקות, שניתן לקפל על המסך כך שיגנו עליו. הן כוללות משטח נגיעה המשמש כעכבר (מובן שאפשר גם להשתמש במסך המגע).
* Touch Cover - מקלדת עם מקשים הרגישים לעוצמת הלחיצה. עוביה הוא 3.25 מ"מ
* Type Cover - מקלדת פיזית בעלת מקשים רגילים, אך עבה יותר - 6 מ"מ.
בשתי המקלדות ישנו גירוסקופ וחיישן תנועה. לפי המידע מהם, המקלדת יכולה לנעול את עצמה אוטומטית, ולהימנע מהקלדות לא מכוונות.
בגרסת ה-Pro (עם Windows 8) ישנה מערכת אוורור חדשנית, שמאפשרת לאוויר להיפלט מהצדדים, כך שלא תהיה בעיה להחזיק אותו עקב חימום יתר.
באירוע של מיקרוסופט הוכרז כי חיבור 5-הפינים של המחשב מגנטי.

לשתי הגרסאות של הטאבלט ישנו מסך בגודל 10.6 אינץ', ביחס של 16:9. שניהם משתמשים בטכנולוגיית ClearType של מיקרוסופט, שתפקידה להפוך טקסט כתוב לברור יותר. המסך יכול להתאים את עוצמת בהירותו לסביבתו אוטומטית.

==דגמים על ציר הזמן==
<div style="height:auto; overflow: auto; padding: 3px;text-align: left">

מקור: [https://web.archive.org/web/20130211185109/http://blog.surface.com/ Surface Blog]

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מחשבי לוח
קטגוריה:Windows
קטגוריה:חומרה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2012
יונתן ברקאי

יונתן ברקאי (18 במרץ 1937 – 12 באפריל 2020) היה משורר, שחקן ומורה ישראלי.

==קורות חיים==
יונתן ברקאי נולד בשם "יאן שיבנסקי" ב-1937 בעיירה לידא הסמוכה לווילנה (בתחומי בלארוס של ימינו). ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ניצל מאירוע הרג גדול בגטו על ידי התחזות לגופה, כאשר אמו מרחה עליו ועליה דם מגופה שהייתה שם. הוא נמלט עם אמו בזהות שאולה (אותה סיפק להם חסיד אומות העולם הכומר ד"ר ויטולד שימשוקביץ') לווילנה, שם הוסיפו לחיות גם אחרי תום המלחמה והשואה. עם עלייתו לישראל ב-1951 התגורר בקריות עם אמו ואביו החורג.

שיחק כשנה בתיאטרון האהל בתל אביב, ולאחר מכן שירת בצה"ל כאלחוטאי בחיל הקשר והתקשוב. לאחר שהשתחרר מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה כללית ומדע המדינה, ובמהלך לימודיו נחטף לירדן והיה שבוי במשך חודשים בבית הכלא בקישלה ובזרקא. במהלך לימודיו שיחק בלהקת הסטודנטים של האוניברסיטה, והשתתף בתסכיתים בקול ישראל. לאחר מכן התקבל כשחקן בתיאטרון העירוני חיפה והקים יחד עם רחל לוי וניסים זוהר את "תיאטרון הצוות" שהיה אחד מתיאטראות הפרינג' הראשונים בארץ, והופיע בת"א ובהתיישבות העובדת. בשנת 1963 נסע ללמוד משחק בבית ספרה של אוטה האגן והרברט ברגהוף בניו יורק ועבד וביים במחנות קיץ בארצות הברית. עם שובו לישראל שימש כמורה להיסטוריה ואזרחות בבית הספר התיכון בקריית חיים ובבית הספר אורט קריית ביאליק. בנוסף, ביים גרסאות למחזות שונים – בין היתר, "צלילי המוסיקה", "סיפור הפרברים", "קזבלן", "הקרנפים", "אנדורה", "שני קוני למל", "דודתו של צ'ארלי", ו"רביזור". ב-1990 השתתף בסדנת תיאטרון של דודו מעיין בקיבוץ כברי והחל לכתוב שירה. השתתף בסדנאות שירה של ישראל בר-כוכב ואגי משעול ופרסם את שיריו בכתבי עת רבים ובאיגרת השבועית של תיאטרון החדר של אמיר אוריין.

ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים. הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."

בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.

התגורר בתל אביב. נפטר ב-12 באפריל 2020.

==מכתביו==
=== ספריו ===
* דו"ח קצר, רעננה: אבן חושן, 2010
* באווירה הפסטורלית של בית העלמין, אבן חושן 2014

=== תרגומיו ===
* רק החיבה עולה לשמיים – שיריו של תומאש יאסטרון, חיפה: הוצאת פרדס, 2010

=== שיריו ===
* "שירים אורבניים", שבו, 25, עמ' 89 - 94
* "שני שירים", שבו, 22 – 23, עמ' 166 - 167

==לקריאה נוספת==
* ענת זגורסקי-שפרינגמן, הרהורים אחדים על "דו"ח קצר", שירים מאת יונתן ברקאי. פסיפס, גל' 78 (קיץ 2010), עמ' 43–46

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.scheherezade.co.il/html/html_heb/RegionsNew/Issue5/YonatanBarkai.htm שני שירים של יונתן ברקאי שהתפרסמו במגזין שחרזדה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סגל אורט ביאליק
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל הקשר והתקשוב
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ניצולי השואה: ליטא
קטגוריה:ניצולי השואה: בלארוס
קטגוריה:ילדים בשואה: ליטא
קטגוריה:ילדים בשואה: בלארוס
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנחטפו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
פייר נורה

נורה ב-2011
פייר נורה (בצרפתית: Pierre Nora; נולד ב-17 בנובמבר 1931 בפריז) הוא היסטוריון יהודי צרפתי וחבר האקדמיה הצרפתית משנת 2001. ידוע בזכות מחקריו אודות זהות צרפתית, זיכרון והיסטוריה. הוא נחשב לבן הדור השלישי לאסכולת האנאל ולמזוהה עם המושג של "ההיסטוריה החדשה" (Nouvelle histoire).

== אודות ==
נולד בפריז, לאב שהיה מנתח בבית חולים של רוטשילד. למד בתיכון לואי הגדול שבפריז. אחר כך למד לתואר בפילוסופיה והחל ללמד בתיכון שבעיר אוראן באלג'יריה עד שנת 1960. 

בשנת 1964 החל לשמש עורך בהוצאת Julliard ואחר כך בשנת 1965 החל לשמש עורך בהוצאת גלימר. בשנת 1977 החל לשמש כפרופסור בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.

משנת 2007 משמש כנשיא הארגון "Liberté pour l’histoire" ("חופש להיסטוריה").

בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
*1961: Les Français d'Algérie, prefaced by Charles-André Julien (Julliard)
*1962: "Ernest Lavisse: son rôle dans la formation du sentiment national" Revue historique issue 463
*1970–1979: Vincent Auriol. Journal du Septennat 1947–1954 (Armand Colin)
*1973: Faire de l'histoire (Gallimard)
*1987: Essais d'ego-histoire (Gallimard)
*1984–1992: Les Lieux de mémoire (Gallimard), abridged translation, Realms of Memory, Columbia University Press, 1996–1998
*1999: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 1: The State (University of Chicago Press)
*2006: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 2: Space (University of Chicago Press)
*2009: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 3: Legacies (University of Chicago Press)
*2010: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 4: Histories and Memories (University of Chicago Press)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.academie-francaise.fr/les-immortels/pierre-nora דף אישי] באתר האקדמיה הצרפתית
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס דן דוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1931
תיכון לואי הגדול

תיכון לואי הגדול
תיכון לואי הגדול (בצרפתית: Lycée Louis-le-Grand) הוא בית ספר תיכון ציבורי מפורסם בפריז. התיכון נקרא על שם לואי ה-14, אשר שימש כפטרון המוסד. התיכון נוסד בשנת 1563 והוא ממוקם ברובע הלטיני. רבים מבוגריו מוכרים בתחומי המדע, הפוליטיקה, ההגות והספרות בצרפת ובעולם.

בין בוגריו נכללים: מילאן הראשון, מלך סרביה, אמה סזר, מישל בוטור, אלן-פורנייה, פייר נורה, אלן באדיו, שארל בודלר, פייר בורדייה, ויקטור הוגו, מולייר, וולטר, אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, קלוד-פרוספר ז'וליו דה קרביון, רובר מרל, מוריס מרלו-פונטי, שארל פגי, רומן רולן, המרקיז דה סאד, ז'אן-פול סארטר, סיראנו דה ברז'ראק, פול קלודל, ז'אק דרידה, דני דידרו, מוריס דרואון, אמיל דורקהיים, תאופיל גוטייה, ז'וזף קסל, ברנאר-אנרי לוי, פרדריק אוגוסט ברתולדי, פייר בונאר, ז'אק שיראק, ז'ורז' פומפידו, מקסימיליאן רובספייר, אן רובר ז'אק טורגו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, אלן ז'ופה, המרקיז דה לה פאייט, הקרדינל דה רה, פרנציסקוס מסאל, ז'ורז' מלייס, אדגר דגה, אז'ן דלקרואה ותאודור ז'ריקו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בתי ספר תיכוניים
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:פריז: חינוך
קטגוריה:צרפת: בתי ספר
פייר בונאר

בונאר בשנת 1899
פייר בונאר (בצרפתית: Pierre Bonnard; 3 באוקטובר 1867 – 23 בינואר 1947) היה צייר צרפתי, ממייסדי תנועת הנאבי.

== ביוגרפיה ==
בונאר נולד ב-Fontenay-aux-Roses שברמות הסן, אחד מפרוורי פריז. אביו היה בכיר במשרד המלחמה הצרפתי. בהתעקשות אביו למד בונאר משפטים ואף שימש כעורך דין לפרק זמן קצר. אולם, בנוסף למשפטים לקח שיעורי ציור ולמד אמנות באקדמיית ז'וליאן בפריז.

בשנת 1891 נפגש עם הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק והחל להציג את יצירתו באגודה של הציירים העצמאיים. הוא החל לעבוד יחד עם הקבוצה המכונה הנאבי, אשר הייתה מורכבת מציירים צעירים, בהם אדואר וויאר ומוריס דני אשר ציירו יצירות עם אופי סימבולי ורוחני. בשנת 1910 עבר לדרום צרפת.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www1.amalnet.k12.il/sites/Mifgashim/Pages/BonnardPierre.aspx ביוגרפיה] באתר עמלנט
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1867
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1947
אלי (אוניית מעפילים)

"מסלול ההפלגה של ה"אלי"
יומן מסע וכרטיס רכבת של מרדכי גרינפלר, מעפיל באוניית המעפילים "אלי". מוצג בתערוכת קבע ב[[מכון ז'בוטינסקי בתל אביב]]
אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.

האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.

בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.amutayam.org.il/?CategoryID=286&ArticleID=368 האונייה "אלי"] באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים.

קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1938
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
קטגוריה:ציונות באוסטריה
נויה פרייה פרסה

נוֹיֶה פְרַייֶה פְּרֶסֶה (גרמנית: Neue Freie Presse, NFP, 'עיתונות חופשית חדשה') היה עיתון יומי שראה אור בווינה בירת אוסטריה החל ב-1 בספטמבר 1864 ועד האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), ערב מלחמת העולם השנייה (1938).

העיתון, שפנה בעיקר לשכבה המשכילה הליברלית, מיצב את עצמו עד מהרה כעיתון המוביל של הקיסרות האוסטרו-הונגרית ההבסבורגית.

== היסטוריה ==
עורכי העיתון ומייסדיו היו העיתונאים אדולף ורתנר (Werthner), מיכאל אטיין (Etienne) ומקס פרידלנדר (Friedländer). עם העיתונאים שכתבו בעיתון נמנו הסופרים מקס נורדאו, בנימין זאב הרצל (באוקטובר 1891 מונה לכתב העיתון בפריז, בספטמבר 1895 החל לכהן כעורך הספרותי של העיתון), ארתור שניצלר, שטפן צווייג, הוגו פון הופמנסתאל, תאודור הרצקה, פליקס זאלטן (מחבר הספר "במבי"), ראול אוארנהיימר, שכתב בו פיליטונים וביקורת תיאטרון, העיתונאי גזה זילברר (Geza Silberer; כתב בשם העט Sil-Vara), מוריץ בנדיקט (Moriz Benedikt) ומבקר המוזיקה אדוארד הנסליק – כולם, וכן המייסד מקס פרידלנדר, היו יהודים או ממוצא יהודי. כן כתבה בעיתון ברטה פון זוטנר, כלת פרס נובל לשלום.

בשנת 1872 נפטר פרידלנדר, ומוריץ בנדיקט נכנס לתפקיד העורך בפועל ואחד מבעליו כבעל מניות בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), שרכש את מניותיו של פרידלנדר. ב-1879 נפטר גם מיכאל אטיין, ואדוארד באכר היה לעורך הראשי של העיתון, וכיהן בתפקידו עד 1888; מאז ועד 1908 ערך את העיתון כעורך-שותף יחד עם בנדיקט, שערך את העיתון כעורך ראשי מ-1908 ועד מותו ב-1920.

בשלהי המאה ה-19 היה העיתון בעל יוקרה רבה באירופה. השפעתו הקיפה את כל העולם הדובר גרמנית, והיו לו קוראים רבים גם בחלקים הלא-גרמניים של אוסטרו-הונגריה.

בשיאו העסיק העיתון מעל 500 עיתונאים קבועים. והיה העיתון בעל התפוצה השלישית בגודלה לפני מלחמת העולם הראשונה (ב-1904 ראו אור 50,000 עותקים, ב-1912 66,000 עותקים) בשנת 1920 הופצו 90,000 עותקים.

ב-12 במרץ 1938 נכנס צבא גרמניה הנאצית לווינה. 22 עורכים יהודים מתוך 37 חברי המערכת פוטרו מיד במטרה להפוך את העיתון ל"ארי", בהם העורך הראשי מאז 1918, יוליאן שטרנברג (Julian Sternberg). עד יוני פוטרו כל עובדי העיתון שלא יכלו לספק הוכחות למוצא ארי. ב-18 ביוני הולאמה חברת "עיתונות אוסטרית בע"מ", ובינואר 1939 התמזג העיתון לתוך Neuen Wiener Tagblatt ("עיתון יומי וינאי חדש"), שהיה בשליטת הממשלה הנאצית.

ב-1946 נוסד בווינה העיתון Die Presse, שביקש להמשיך את מסורת העיתון הוותיק.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://anno.onb.ac.at/cgi-content/anno?aid=nfp גיליונות העיתון], באתר הספרייה הלאומית של אוסטריה
* 
* [http://newsgroups.derkeiler.com/Archive/Soc/soc.genealogy.jewish/2008-07/msg00108.html ידיעה על העלאת העיתונים לרשת]
*[https://thebank.org.il/neue-freie-presse/ נויה פרייה פרסה], באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וינה: תרבות
קטגוריה:אוסטריה: עיתונים
קטגוריה:עיתונים בגרמנית
קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית: עיתונים
אבי צבי

אבי צבי (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".

== ביוגרפיה ==
צבי נולד בישראל. שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.

לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת". ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.

בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת. באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.

צבי נשוי לרווית ברניב והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://shivuk.themarker.com/news/index.dot?id=112037 סימני התאוששות ברשת], באתר איגוד השיווק הישראלי
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:סגל רשת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
פלאמס בלאנג

פלאמס בלאנג (בפלמית: Vlaams Belang, בעברית "האינטרס הפלנדרי") היא מפלגת ימין בלגית באזור הפלמי ובבריסל, שהוקמה ב-2004 ודוגלת בעצמאות פלנדריה המהווה חלק מבלגיה.

אידאולוגיית המפלגה היא כנגד מצב רב-תרבותיות, אך מקבלת מצב של חברה רב-אתנית, כל עוד ישנה טמיעה של האזרחים החדשים בתרבות הבלגית.

כמו כן, המפלגה דוגלת בהגבלת ההגירה למדינה, ובאירוסקפטיות (דעה נגד האיחוד האירופי כדבר מועיל).

מפלגת הפלאמס בלאנג ירשה את מפלגת פלאמס בלוק (הגוש הפלנדרי), אשר הוקמה ב-1978 על ידי הימין הלאומני של האיחוד העממי שפרץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 המאוחרות. תחילת האידאולוגיה התחילה עם פשרת האיחוד בנושא האוטונומיה הפלמית, ומאוחר יותר התמקדה בהגירה ובביטחון.

אחד ממנהיגי המפלגה הידועים בתקשורת הוא פיליפ דה וינטר, בעל היוזמות השנויות במחלוקת כנגד גל ההגירה בבלגיה.

ב-2014 נפגש סגן השר המקשר בין הממשלה לכנסת, חבר הכנסת אופיר אקוניס (הליכוד) עם משלחת של המפלגה, אף שהיא מוחרמת על ידי משרד החוץ והקהילה היהודית בבלגיה. המפלגה היא בעלת מאפיינים אנטישמיים והזדהתה בעבר עם הנאצים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגיה: מפלגות
קטגוריה:בלגיה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:תנועות בדלניות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2004
פיליפ דה וינטר

פיליפ מישל פראנס דה וינטר (פלמית: Philip Michel Frans "Filip" Dewinter; נולד ב-11 בספטמבר 1962) הוא פוליטיקאי פלמי, ואחד ממנהיגי מפלגת פלאמס בלאנג, השייכת לימין הקיצוני אשר בבלגיה.

==משפחתו==
אביו למד רפואה באוניברסיטת לובן בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך נאלץ להסתתר כאשר גדל איום המעצר על ידי הכובשים הגרמנים לצורך עבודת כפייה בגרמניה. הוא גורש לבסוף לגרמניה לעבודה במפעל תחמושת גרמני, נותר בחיים (כי הבלגים נחשבו כ’אריים’, ובהתאם חיו בתנאים טובים משאר אלה של 'אונטרמנשן'), אך חזר כחוש וחולה, ולא היה מסוגל לסיים את לימודיו.

סבו של דה וינטר מצד אמו היה פעיל בעיר בלנקנברג בארגון המחתרת "וויטה בריגדה" (החטיבה הלבנה).

==פעילות פוליטית==
כבר בתיכון היה דה וינטר פעיל פוליטי בעיר ברוז', בגיל 16 הקים את תנועת "ליגת הסטודנטים הצעירים הלאומנית", ובאותה שנה היה חבר במפלגה הפלמית העממית.

בשנת 1982 בזמן לימודיו באוניברסיטה בעיר אנטוורפן הצטרף דה וינטר ל"אגודת הסטודנטים הלאומנית", ובשנת 1983 הצטרף כחבר למפלגת ה"ולאמס הבלוק" (גוש הפלמי) שהפכה עם הזמן למפלגת הפלאמס בלאנג.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1962
אלבורז (פרובינציה)

פרובינציית אלבורז (בפרסית: استان البرز) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן ובירתה כרג'. שטח הפרובינציה הוא הקטן ביותר מבין פרובינציות איראן, 5,833 קמ"ר. באזור נמצאים הרי אלבורז.

הפרובינציה נוצרה בהחלטה של הפרלמנט האיראני ביוני 2010 לחלק את פרובינציית טהראן לשתיים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

אלבורז
פיליפ איחה

פיליפ איחה (נולד ב-19 באפריל 1982 בפלזן שבצ'כיה) הוא שחקן כדוריד צ'כי המשחק בעמדת המקשר השמאלי בברצלונה ובנבחרת צ'כיה בכדוריד. בשנת 2010 נבחר איחה על ידי IHF לשחקן העונה בעולם.

==קריירה==
פיליפ איחה התחיל את הקריירה שלו בדוקלה פראג, ומאוחר יותר עבר לסט. גאלן (כדוריד), שם הוא סבל משבר באגודל באפריל 2005, ושהה מחוץ לסגל זמן רב. בעונת , עבר איחה לTBV לאמגו כשחקן בעמדת מקשר שמאלי. ב-20 ביוני 2007 חתם פיליפ איחה בקיל, והחל לשחק שם מעונת . הוא קיבל חוזה עד יולי 2011 תמורת 400 אלף דולר. בקיל הוא הפך לשחקן הצ'כי הראשון שזוכה בליגת האלופות. ב-16 ביולי 2012 הוא האריך את החוזה שלו בקיל לשנתיים, עד יולי 2014. בספטמבר 2000, זומן איחה לראשונה לסגל נבחרת צ'כיה. הבכורה שלו הייתה נגד נבחרת סלובקיה במשחק ידידות, כאשר הבקיע 2 שערים.

הכינוי שלו בגרמניה הוא "פאבל", גובהו 2.01 מטר והוא שוקל 103 ק"ג. בקבוצתו, קיל הוא לובש את הספרה 39 ובנבחרת הלאומית שלו, צ'כיה, הוא לובש את הספרה 9.

==קישורים חיצוניים==

* 

איחה במדי [[TBV לאמגו, מרץ 2007]]

קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1982
קטגוריה:שחקני כדוריד צ'כים
מאהר דבאח

מאהר דבאח (נולד ב-1974) הוא מרצה ערבי-ישראלי פרופסור בתחום ההגבלים העסקיים, המלמד וחוקר כיום באוניברסיטת לונדון בבריטניה. 

דבאח נולד בכפר דיר אל אסד שבגליל, כבן זקונים להורים מעוטי השכלה ואח לשלושה בנים ושלוש בנות. הוא גדל בישראל לפני שעבר לגור בבריטניה. סיים ב-1996 תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ויילס Aberystwyth, חזר לישראל ועבר מבחני הסמכה. לאחר מכן חזר לבריטניה ולמד לתואר שני ושלישי בקינגס קולג' בלונדון. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בגלובליזציה של דיני תחרות; היא יצאה כספר בהוצאת קיימברידג' והפכה לרב-מכר ותורגמה לשפות רבות. דבאח התמנה לפרופסור כבר בגיל 28. 

ב-2005, בהמשך לעבודתו כפרופסור-חבר בבית הספר קווין מרי, החל בישראל התמחות כעורך דין אצל השופט יורם דנציגר, והמשיך בהתמחות בבית המשפט העליון אצל השופט אהרן ברק. 

דבאח נחשב כיום למומחה מוביל בתחום ההגבלים העסקיים והתחרות העסקית. הוא מכהן כמנהל המרכז הבינתחומי של דיני ומדיניות התחרות באוניברסיטת לונדון, וכיועץ של גופים ממשלתיים ועסקיים, כמו גם ארגונים בינלאומיים ובהם ארגון OECD. הוא העורך הראשי של סדרת ההגבלים העסקיים מטעם הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. פרסם שבעה ספרים ומאות מאמרים בכתבי עת אקדמיים.

מכהן גם כפרופסור-אורח במכללה למינהל בישראל, בה ייסד את מרכז המחקר הראשון בתחום ההגבלים העסקיים בישראל. 

דבאח הוא הישראלי הראשון שהגיע לדרגת פרופסור מן המניין בתחום ההגבלים העסקיים. הוא גם הערבי-ישראלי הראשון אשר זכה בדרגה זו בתחום המשפטים בכלל. 

ב-2011 היה מועמד לתפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים בישראל<ref></ref>, אך לא נבחר.

דבאח פעיל בארגוני צדקה ומממן קרן התורמת לבתי ספר בקרב המגזר הערבי בישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.law.qmul.ac.uk/staff/dabbah.html מאהר דבאח], באתר אוניברסיטת לונדון
* [http://www.icc.qmul.ac.uk Interdisciplinary Centre for Competition Law and Policy (ICC)], באתר אוניברסיטת לונדון
* 
* 
* [http://www.israelbar.org.il/UpLoadFiles/din_shave_17.pdf "דווקא בגלל שיצאתי אל העולם הגדול, אני חייב לחזור"], ריאיון עם דבאח בכתב העת "דין שווה", אוגוסט 2012 (עמ' 20)

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
האונומסטיקון של אמנופה

האונומסטיקון של אמנופה הוא מסמך ממצרים העתיקה המתוארך לסוף המאה ה-12 לפנה"ס או ראשית המאה ה-11 לפנה"ס, ימי השושלת ה-20. אונומסטיקון כולל קטלוג של 610 גופים מנהליים/מונחים במבנה היררכי. זו אינה רשימה פשוטה של מונחים.

האונומסטיקון נקרא על שמו של אמנופה המופיע בו כסופר שכתב את הרשימה. אין מידע לגבי זהות הכותב. האונומסטיקון ידוע ממספר טקסטים שנמצאו, חלקם מתקופת הביניים השלישית השושלות ה-21 וה-22 (בין מחצית המאה ה-11 ועד מחצית המאה ה-8 לפנה"ס). הטקסטים נכתבו על גבי פפירוס, לוחות עור וחרס. הטקסטים לא היו שלמים. אחד העותקים השמורים ביותר שנמצאו, נכתב על גבי פפירוס, והוא נמצא באל-חיבה שבמצרים התיכונה. עותק זה נרכש על ידי האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב שרכש גם את מגילת ון אמון. העותק שוכן היום במוזיאון פושקין במוסקבה. עותק זה שימש כבסיס לספרו של האגיפטולוג הבריטי אלן גרדינר שיצא לאור בלונדון בשנת 1947 בשלושה כרכים: Ancient Egyptian Onomastica.

המסמך נחשב כמקור חשוב לאגיפטולוגים החוקרים את מצרים העתיקה בנושאי המשפט הפרעוני, הממשל והכהונה, הגאוגרפיה, הכלכלה והארגון הפוליטי של עמי האזור בתקופת הממלכה החדשה.

==מבנה האונומסטיקון==
הטקסט מתחיל בהקדמה שבו כותב אמנופה את מטרת כתיבת המסמך שמטרתו להסביר ללב וללמד את הבור. לאחר מכן הוא משבח את האלים על יצירתם וכות ב: לדעת את כל מה שנוצר על ידי האל פתח והתהווה על ידי האל תחות. השמיים על תכונותיו והארץ על כל מה שיש בה. העיקול של ההר ומה שנשטף על ידי המים הקמאיים, מורכב מכל מה ששימושי ומואר באורו של האל רע כל מה שהוא עשה כדי לגדול עליי אדמות. ומסיים את הפתיחה בציון שהטקסט נכתב על ידי סופר האלים "אמנופה" בן אמנופה בביתו.

לאחר מכן מתחיל האונומסטיקון על פי המבנה הבא:
* מונחים 62-1: עוסק בנושאים הקשורים בשמים ובעצמים שמימיים, מים, אדמה.
* מונחים 229-63: עוסק באלים, מלכים נשותיהם וילדיהם, רוחות, אצילים, שרים, פקידים, סופרים ומקדשים.
* מונחים 312-230: עוסק ביחידים וקבוצות אנשים, כולל עמים זרים ארצות וערים שמחוץ למצרים. ערכים 242-238 עוסק ברשימת עמים זרים במערב, 252-243 עוסק באימפריה החיתית ובבעלי בריתה בקרב קדש. ערכים 294-253 עוסק בעמים מכנען, אזור סוריה ועמים נובים. מתוכם הערים: אשקלון - מס' 262, אשדוד מס' 263 ועזה מס' 264. והעמים: שרדנה מס' 268, ת'כר מס' 269, ופלשת מס 270. הסדר בהן מופיעות הערים בכנען אינו לפי סדר גאוגרפי.
* מונחים 419-313 עוסק בקטלוג ערי מצרים. רשימת ערי מצרים העליונה וערי מצרים התחתונה.
* מונחים 473-420 עוסק בבניינים וחלקיהם וסוגי קרקעות.
*מונחים 578-474 עוסק באדמות חקלאיים, שיעורי דגנים ומוצרים נוספים.
* מונחים 610-579 עוסק בחלקי שוורים וסוגי בשר.

==ראו גם==
*פפירוס האריס א

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.digitalegypt.ucl.ac.uk/literature/onomastica.html The Onomasticon of Amenemipet], באתר קולג' אוניברסיטת לונדון 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פפירוסים מצריים
קטגוריה:כנען: התייחסויות חיצוניות
קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
אמבר (מכון תערובת)

שער על שלוחה המובילה לאמבר צפון אשר יוצאת מ[[תחנת הרכבת חדרה מזרח]]
מתקני אמבר ליד גן שמואל
מסוף המטענים והמפעל אמבר - דבירה
אמבר הוא מכון התערובת הגדול בישראל ואף במזרח התיכון כולו. המכון מייצר תערובות מזון לכל ענפי המשק החי כגון: ענפי הלול לסוגיהם השונים, פרות החלב, דגים ועוד.

אמבר פועל בשני מפעלי ייצור מרכזיים:
#אמבר צפון - ממוקם באזור התעשייה גרנות, מול קיבוץ גן שמואל על כביש 65, בסמוך לתחנת הרכבת חדרה מזרח.
#אמבר דרום - ממוקם סמוך לקיבוץ דביר על יד כביש 6.

המכון הוקם ב-1961 על ידי קיבוצי גרנות ומושבים שיתופיים ממרכז הארץ והתרחב במשך השנים, ותוכן בידי האדריכל יעקב (קובה) גבר. כיום נמצא המכון בבעלותם של כ-148 קיבוצים ומושבים מכל רחבי הארץ.

במפעל נמצאת שלוחה של המסילה המזרחית, אשר יוצאת מתחנת הרכבת חדרה מזרח. לאחר פירוקה של המסילה המזרחית בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 שירות רכבות הנוסעים במסילה נפסק ועד לחידושה של המסילה המזרחית השימוש היחיד למקטע זה של המסילה היה עבור המפעל.

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:חברות חקלאות ישראליות
קטגוריה:תעשיית מזון בישראל
קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1961
אנטילופה איילית

אנטילופה איילית (שם מדעי: Pelea capreolus) היא סוג של אנטילופה החיה באפריקה הדרומית, ומהווה מין יחיד בסוגה ובתת-משפחת פֶּלינים. לעיתים מסווגת כשבט בתת-משפחת צבאי סוף.
==תיאור==
עדר אנטילופות אייליות. ניתן להבחין בזכר הנושא קרניים.
האנטילופה האיילית מתאפיינת בפרווה צמרירית עבה וצבעה אפור בהיר כשהגחון לבן. הרגליים והראש נוטים להיות בצבע חום בהיר, והחלק הקדמי של הרגליים כהה יותר. זנבם קצר ורחב כזנב האייל, האף והעיניים גדולים ושחורים, עיגולים לבנים מסביב לעיניים והשפתיים, האוזניים ארוכות ודקות, ובדרך כלל זקופות. לזכרים בלבד יש זוג קרניים ישרות דקות וחדות. מיקומם הוא מעל העיניים, ואורכם הוא כ-20 עד 29 סנטימטר. גובהם בכתפיים: 125-105 ס"מ, אורך ראשם וגופם: 80-70 ס"מ, אורך זנבם: 20-10 ס"מ, ומשקלם: 30-18 ק"ג. צבאי סוף ההרים דומים מאוד לאנטילופה האיילית, ונמצאים באותו בית הגידול, אם כי אוזניהם קצרות בהרבה, וקרניהם מתעקלות מעט קדימה.
==אקולוגיה==
האנטילופות האייליות פעילות לאורך היום והלילה, ומבלות כ%60-55 מהזמן באכילה או בתנועה. הם נמצאים בדרך כלל בשטחים פתוחים ולא בכיסוי צמחייה. בעת הנדידה, הנקבה בדרך כלל מובילה את העדר, עם זכר אחד שנמצא מאחורה. הזכרים מאוד טריטוריאליים, והם מגינים על טריטוריה בגודל של 0.6 ק"מ שמסומנת בגללים, וכן על עדר נקבות המונה כ 15-12 נקבות וצאצאיהם. הטריטוריה בשימוש מלא בחורף, ומעט מאוד בקיץ. המפגשים בין הזכרים כרוכים במאבק עם קרניהם החדות, ובריצות זה אחר זה. הזכרים הרווקים הם בודדים. ריצתם והילוכם הוא בצורה מתנדנדת. ההריון נמשך כשבעה חודשים, לאחריהם נולד ולד אחד, המוסתר בשלושת השבועות הראשונים בצמחייה, ולאחר שישה שבועות נייד לחלוטין. העופר נגמל בגיל 8-6 חודשים, ומגיע לבגרות בגיל 16 שנים לנקבות, ו24-18 חודשים לזכרים.

תזונתם כוללת: עלים, שיחים, פרחים, שורשים, וזרעים שונים, כמויות קטנות של דשא נאכלות כל ימות השנה. בית גידולם הוא מרעה, סוואנות, סבך שיחים וכרי דשא הרריים בגובה 1400-3000 מטר בדרום אפריקה, ולסוטו בלבד.
==איומים==
אויביהם הטבעיים הם: אריה, נמר אפריקאי, צבוע נקוד, זאב טלוא, ופיתון. האיומים עליהם כיום הם: ציד לא חוקי, כלבי בית ואובדן בית גידול. למרות זאת, מאחר שהם מותאמים לרוב בתי הגידול באפריקה הדרומית, לא צפויה להם הכחדה, ומצב שימורם הוא ללא חשש. האוכלוסייה העולמית נאמדת בכ 10,000-18,000 פרטים. תוחלת חייה של האנטילופה האיילית: 8-10 שנים.
אנטילופה איילית בדרום אפריקה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן ריינהולד פורסטר
קטגוריה:פריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים ברמות דרום אפריקה
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:דרום אפריקה: יונקים
קטגוריה:אסוואטיני: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
ולדימיר גולנישצ'ב

ולדימיר סמיונוביץ' גולנישצ'ב (ברוסית: Владимир Семёнович Голенищев; 29 בינואר 1856, סנקט פטרבורג, רוסיה – 5 באוגוסט 1947, ניס, צרפת) היה מראשוני האגיפטולוגים הרוסים, ובעל הישגים רבים.
== ביוגרפיה ==
גולנישצ'ב היה ממשפחת אצילים עתיקה ועשירה, על בני המשפחה נמצא גם המצביא הרוסי מיכאיל קוטוזוב. הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בין השנים 1884–1885 ארגן ומימן את החפירות הארכאולוגיות בוואדי חמאמאת במצרים העליונה צפונית לתבאי. בהמשך בין השנים 1888–1889 חקר את האתר בתל אל-מסחותה.

במרוצת שני העשורים לאחר מכן נסע למצרים יותר משישים פעמים. במסעותיו אלה רכש והביא לרוסיה אוסף גדול של יותר מששת אלפים פריטי עתיקות מצריים. בין רכישותיו נכללו גם פפירוס המתמטיקה של מוסקבה, הפפירוס מגילת ון אמון אותו רכש בקהיר בשנת 1891, האונומסטיקון של אמנופה ומבחר מדיוקנאות המומיות מפיום. הוא פרסם את הפפירוס שנקרא "הפפירוס מארמיטאז" וכן את הטקסט "הנבואה של נפרטי". שני פריטים אלה הם חלק מאוסף המוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג. בשנת 1891 פרסם את הקטלוג המקיף המלא הראשון של האוסף המצרי בארמיטאז'.

בשנת 1909 מכר גולנישצ'ב את אוספו למוזיאון פושקין במוסקבה ועבר להתגורר במצרים. בגלל המהפכה הרוסית שהתרחשה בשנת 1917, גולנישצ'ב לא חזר יותר לרוסיה. הוא התגורר בניס שבצרפת ובקהיר. הוא ייסד באוניברסיטת קהיר את המחלקה לאגיפטולוגיה והחזיק במשרת ראש המחלקה בין השנים 1924–1929. בנוסף החזיק במשרה במוזיאון המצרי בקהיר שם עסק בקטלוג פפירוסים בכתב היראטי.

גולנישצ'ב נפטר בגיל 91 בניס. חלק ממסמכיו נמצאים היום במכון גריפית' (Griffith Institute) באוקספורד.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.egyptology.ru/personal/bibl-golenischev.htm רשימת פרסומים מדעיים עיקריים של גולנישצ'ב]
* [https://web.archive.org/web/20160303202239/http://maat.org.ru/news/2006/2006-01-10.shtml אתר המוקדש לגונישצ'ב] 
* 

קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:היסטוריונים רוסים
קטגוריה:מזרחנים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1856
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1947
הרעלת DNS

הרעלת DNS (נקראת גם: הרעלת מטמון DNS) היא מתקפת מחשב המזריקה נתונים שגויים של שמות שרתים וכתובות IP המקושרות אליהם, אל מערכת DNS, או אל זיכרון המטמון שלה. הדבר גורם להפניית בקשת דף אינטרנט מסוים אל אחר, כתוצאה מהחזרת כתובת IP שאינה משויכת לשרת המקורי.
==מבט כולל על DNS==
Domain Name System (בראשי תיבות: DNS) הוא פרוטוקול המאפשר גישה לבסיס נתונים מבוזר, על מנת שיחידות קצה ברשת האינטרנט יוכלו לתרגם שמות תחום (Domain name) הנוחים יותר לשימוש אנושי טבעי (ה-URL) לכתובות הנומריות האמיתיות (כתובות IP) אליהן הן יפנו בזמן ההתקשרות. באמצעות ה-DNS ניתן להציע שירותים מבוססי שם נוספים, כגון רישום של שרתי דואר.

פרוטוקול ה-DNS הומצא על מנת להקל את השימוש של אנשים ברשתות תקשורת. בני אדם זוכרים בקלות שמות, אך לא כתובות מספריות דוגמת כתובות. ה-DNS מגשר על הפער הזה על ידי ביצוע המרה בין הכתובת המילולית, אותה זוכר המשתמש, לבין כתובת ה-IP העדכנית בה למעשה משתמש המחשב על-מנת לתקשר עם היעד. כמו כן תרגום שכזה הופך את המקרה של החלפת כתובת IP (למשל על ידי החלפת שרת האירוח) בלי להחליף את שם האתר לשקוף למשתמש.
==הרעלת המטמון==
החולשה העיקרית של המערכת היא בכך שמחד היא מהווה תשתית קריטית בתקשורת מחשבים הן ברמת פנים הארגון והן ברמת האינטרנט כולו; ומאידך הפרוטוקול כמעט ואינו תומך באבטחה. ההתקפה הנפוצה והיחסית פשוטה היא "הרעלה" והתחזות (spoofing, poisoning) על ידי השתלת ערכים זדוניים לשמות חוקיים. דוגמה לשימוש לרעה יכולה להיות דיוג: השתלת כתובת של אתר זדוני תחת השם bank.com בשרת ה-DNS הלא מוגן דיו וכך מופנה המשתמש שעושה שימוש ב-DNS ה"מורעל" לאתר אחר, אשר נראה בדיוק כמו האתר המקורי ומוסר את סיסמתו שם.

בדרך כלל, מחשב מחובר לרשת המשתמשת בשרת DNS המסופק על ידי ארגונו של המשתמש במחשב או ספק שירותי אינטרנט (ISP). שרתי DNS פרוסים בדרך כלל ברשת של ארגון לשיפור מהירות ביצועיה בין היתר על ידי "זיכרון" במטמון של תוצאות שאילתות שהתקבלו בעבר. התקפות הרעלה בשרת DNS אחד, יכולות להשפיע על משתמשי השירות ישירות על ידי השרת שנפרץ או בעקיפין על ידי שרתי הורדת יישומים במידה וקיימים. 

כדי לבצע התקפת הרעלת מטמון, התוקף מנצל פגם בתוכנת ה-DNS. אם השרת אינו מאמת כיאות תגובות DNS על מנת להבטיח שהם ממקור מוסמך (לדוגמה על ידי שימוש ב-DNSSEC) השרת יהיה בסופו של מטמון את הערכים השגויים באופן מקומי ומגיש אותם למשתמשים אחרים שהופכים אותו לבקשה.
טכניקה זו יכולה לשמש למשתמשים ישירים של אתר לאתר אחר על פי בחירתו של התוקף. לדוגמה, פורץ המזייף את ערכי DNS או כתובת IP, של אתר המטרה בשרת DNS נתון, מחליף אותם בכתובת ה-IP של שרת שבשליטתו. לאחר מכן הוא יוצר קבצים בשרת שהוא שולט בשמות התואמים אלה בשרת היעד. קבצים אלה עלולים להכיל תוכן זדוני כגון תולעת מחשב או וירוס מחשב. משתמש מחשב שיש לו הפניה לשרת ה-DNS המורעל ילך שולל ויקבל תוכן המגיע משרת שאינם אותנטי ועלול שלא ביודעין להוריד תוכן זדוני.

קטגוריה:סוגי התקפות קיברנטיות
קטגוריה:האקינג
קטגוריה:התקפות מניעת שירות
דניאל, דוכס וסטריטלנד

דניאל, דוכס וסטריטלנד, 2013
שלט האצולה של הנסיך דניאל]]
הנסיך דניאל, דוכס וסטריֶטלנד (נולד ב-15 בספטמבר 1973), נשוי לוויקטוריה, נסיכת שוודיה והוא אביהם של אסטל, דוכסית אוסטרגוטלנד ואוסקר, דוכס סקניה.

==ביוגרפיה==
דניאל נולד בארברו כאולף דניאל וסטלינג, ולפני נישואיו לנסיכה, היה מאמן כושר ובעל חברה למכוני כושר בשם "באלנס טריינינג" בסטוקהולם, הוא הכיר את הנסיכה כאשר היה מאמן הכושר האישי שלה. אירוסיהם הוכרזו ב-24 בפברואר 2009, לאחר שקיבלו אישור מקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וממשלת שוודיה, כנדרש על פי חוק.

דניאל סובל מבעיה מולדת (אך לא תורשתית) הפוגעת בתפקוד הכליות שלו. שלושה חודשים לאחר אירוסיו הוא סבל מכשל בכליות, ואושפז בבית החולים. אביו תרם לו כליה, והניתוח הוכתר בהצלחה.

הוא נישא לנסיכה בטקס מלכותי בקתדרלת סטוקהולם ב-19 ביוני 2010. בתם נולדה ב-23 בפברואר 2012, וב-2 במרץ 2016 נולד להם בן.

הנסיך, אשתו וילדיהם מתגוררים בארמון אגה בסולונה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שוודים
קטגוריה:דוכסים
קטגוריה:מדריכי כושר
קטגוריה:מנכ"לים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1973
בועז יזרעאלי

בועז יזרעאלי (נולד ב-1 באוקטובר 1960) הוא סופר ישראלי.

==ביוגרפיה==
יזרעאלי נולד בתל אביב. למד סוציולוגיה וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. עבד בתפקידים שונים בעיתון "דבר". כותב מאמרי דעה וביקורת ספרים בעיתון "הארץ". עד כה פרסם חמישה קובצי סיפורים: "נביחות באלכסון" (כתר, 1994); "איפה כולם" (ידיעות אחרונות, 1997); "אדריכל" (הקיבוץ המאוחד, 2004), "השכן המסוכן" (הקיבוץ המאוחד, 2008); "בריכת התנינים" (עם עובד, 2017). וכן נובלה אחת, "פרזיט" (לוקוס, 2024).

יזרעאלי פרסם סיפורים בכתבי עת שונים, בין השאר בכתב העת "קשת החדשה", ב"דחק - כתב עת לספרות טובה" ובאנתולוגיות של סיפורים ישראלים, בעברית, בספרדית ובאיטלקית. ספרו הראשון, 'נביחות באלכסון', נבחר כספר השנה על ידי המבקרת יהודית אוריין. בספר זה, הכולל שמונה סיפורים קצרים המערבים אלימות והומור, התווה יזרעאלי קו ריאליסטי-אבסורדי שאותו פיתח ושכלל בספריו הבאים. בספרו "השכן המסוכן" הפליג יזרעאלי אל מחוזות דמיון רחוקים כדי לחשוף את האבסורדיות של עולמנו. המבקרים שנדרשו לסיפוריו של יזרעאלי חזרו וציינו את שליטתו המרשימה בז'אנר הסיפור הקצר<ref></ref>.

בקיץ 2023 קרא יזרעאלי לציבור לקרוא יותר ולכתוב פחות: "עדרי הכותבים רמסו את הגדרות שהציבה השיטה הישנה, שבה עורכים בהוצאות הספרים החליטו מה ראוי לפרסום ומה לא", "נוצר מצב שבו אינספור ספרים נכתבים ויוצאים לאור — ובכל זאת נראה שלא קורה כלום"<ref></ref>.

בספרו "מזכר פנימי" כותב הסופר והמבקר אמנון נבות על סיפוריו של יזרעאלי: "זוהי סיפורת שלוקחת את המציאות הקארברית צעד אחד נוסף למקום שבו ההקשרים והקשרים בין סיבה ומסובב מתרופפים והוודאויות מקבלות מימד של הפשטה. יחד עם זאת (ואין כאן סתירה) יש בה מבט אמיץ וממוקד במציאות שלמדנו לחלוף על פניה בהסבת מבט"<ref></ref>.

==ספריו==
* נביחות באלכסון (ירושלים: הוצאת כתר, 1994)
* איפה כולם (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1997) (עריכה - צרויה שלו)
* אדריכל (בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004)
* השכן המסוכן (בני ברק: הקיבוץ המאוחד: ספרי סימן קריאה, 2008) (קובץ סיפורים)
* ברכת התנינים (תל אביב: עם עובד - הספרייה לעם, 2017) (סיפורים)
* פרזיט (תל אביב: לוקוס, 2024) (נובלה)

== לקריאה נוספת ==
==== על "נביחות באלכסון" ====
* יהודית אוריין, לעבור את החיים. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, י"ב באלול תשנ"ד, 19 באוגוסט 1994, עמ' 25-24.
* אדם ברוך, ספרות עברית. שם חדש: בועז יזרעאלי. מעריב, 26 באוגוסט 1994.
* מיכאל וילף, מורדים ואלימים. על המשמר, דפים לספרות, י"א בתשרי התשנ"ה, 16 בספטמבר 1994, עמ' 18.

==== על "איפה כולם" ====
* שמעון אדף, בגנות הנמנעות. הארץ, מוסף ספרים, גיליון 247, 19 בנובמבר 1997.
* נעמי גוטקינד, "איפה כולם" ומאיפה המחבר? הצופה, י' באלול תשנ"ז, 12 בספטמבר 1997, עמ' 6.
* חיה הופמן, שר הביטחון ביפן. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת - תרבות, ספרות, אמנות, כ"ו באב תשנ"ז, 29 באוגוסט 1997, עמ' 26.
* אמנון נבות, אבל הסופר חי וקיים. מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י"ח בטבת תשנ"ח, 16 בינואר 1998, עמ' 31.

==== על "אדריכל" ====
* ירון פריד, פליאה מבודחת. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת - ספרות, י"ח בניסן תשס"ד, 9 באפריל 2004, עמ' 28.

==== על "השכן המסוכן" ====
* 
* דפנה שחורי, [https://blogs.bananot.co.il/129/?p=121 הגיהנום שבדלת ממול.] Time Out תל אביב, גיליון 314 (6 עד 13 בנובמבר 2008), עמ' 123.
* 

==== על "בריכת התנינים" ====
* 
* 

==== על "פרזיט" ====
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* , נ.ר.ג
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
רוברטו לווינגסטון

רוברטו מרסלו לווינגסטון (בספרדית: Roberto Marcelo Levingston; 19 בינואר 1920 – 17 ביוני 2015) היה קצין צבא ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה בתחילת שנות ה-70 בתקופת המשטר הצבאי במדינה.

לווינגסטון נולד בפרובינציית סן לואיס. הוא שירת בצבא במודיעין ובשנת 1968 הוא מונה לנספח הצבאי בשגרירות ארגנטינה בוושינגטון. כאשר הודח הנשיא חואן קרלוס אונגאנייה ביוני 1970, שב לווינגסטון לארגנטינה לבקשת החונטה הצבאית שהייתה מורכבת מראשי הזרועות בצבא ומונה לנשיא.

לווינגסטון הנהיג מדיניות כלכלית פרוטקציוניסטית של עידוד רכישת תוצרת ארגנטינית ופיקוח מחירים והביא להרעה במצב הכלכלי הגרוע ממילא בארגנטינה, שסבלה ממשבר עמוק וגידול בשיעור המובטלים. לווינגסטון ביקש לדחות את החזרה למשטר דמוקרטי למשך מספר שנים מחשש לניצחון של חואן דומינגו פרון בבחירות. הוא הסתכסך עם חברי החונטה, ובין השאר פיטר את שר הרווחה שהיה מקורב לגנרל לנוסה. במרץ 1971 הגיעו חילוקי הדעות בין לווינגסטון ומפקד הצבא אלחנדרו לנוסה לנקודת רתיחה, על רקע חילוקי דעות בנוגע לטיפול במהומות במחאה על המדיניות הכלכלית ונגד הדיקטטורה בקורדובה ובעקבות כך ביקש לווינגסטון להדיח את לנוסה מתפקידו כראש הצבא. בתגובה, הדיחה החונטה הצבאית את לווינגסטון והוא הוחלף על ידי אלחנדרו לנוסה.

באוקטובר 1971 לווינגסטון היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד לנוסה ובעקבות זאת הוא נעצר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lanacion.com.ar/729830-roberto-marcelo-levingston-una-dictadura-no-es-una-tirania ריאיון עם לווינגסטון] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:גנרלים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-2015