OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מינוטאור (ספר)

מינוטאור הוא רומן שכתב בנימין תמוז. הספר יצא לאור בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1980.

== עלילה ==
מינוטאור הוא סיפור על סוכן חשאי בשנות הארבעים לחייו האוהב אהבה נואשת צעירה שראה בנסיעה באוטובוס בלונדון. הצעירה לא פגשה בו מימיה והקשר ביניהם הוא קשר של מכתבים שהסוכן כותב לה לביתה והיא כותבת לסניף הדואר למישהו בשם פרנץ קאפקא. השניים מנהלים חליפת מכתבים מסועפת. 
 
אלכס אברמוב, המתגלה כסוכן החשאי, חניך בית ספר חקלאי, לוחם פלמ"ח ואיש המוסד. אלכסנדר בנו של יהודי ממוצא רוסי בעל חווה גדולה בשרון שהתחתן בגיל מבוגר עם אשה נוצרית ממוצא גרמני. אלכסנדר עורך מסע ארוך של כיסופים אל הרומנטיקה האירופאית, ותיאה, הנערה האנגלייה, היא מחוז הכיסופים הללו, הרחוק מחייו החיצוניים כרחוק מזרח ממערב. 
 
אלכסנדר נורה ונפצע על ידי מתנקש במדריד ופעם שנייה בבית הקפה בלונדון מול ביתה של תיאה שם הוא מרבה לשבת ולצפות באהובתו. שתי היריות בבית הקפה בלונדון שמות קץ לחייו זמן קצר לפני שהוא מתכנן להציג עצמו, לאחר שנים של התכתבות, לפני תיאה אהובתו, תוך הבנה שבכך הוא מאבד את הקשר עם אשתו וילדיו בישראל וכנראה גם את ביתו ואת פרנסתו.
 
הספר כולל ארבעה פרקים המציגים את העלילה מנקודות ראייה שונות. דמותו של הסוכן החשאי המופיע ללא שם בתחילת הספר נגלית לעין הקורא ומוצגת במפורט בפרק הרביעי. פרקי הספר הם: סוכן חשאי, ג.ר., ניקוס טריאנדה, ואלכסנדר אברמוב. ג.ר. וניקוס טריאנדה מחזרים כל אחד בזמנו אחרי תיאה ומתחרים בכך 
באהבת המכתבים של אלכסנדר.
 
ג.ר. עומד להתחתן עם תיאה. אלכסנדר מחבל במכונית שלו, מתחרט מחזק חיבורים שרופף תחת מכסה המנוע אך כנראה לא הייטיב לתקן וגורם למותו של ג.ר. בתאונה. אלכסנדר, כאיש ביטחון פוגש את המחזר השני של תיאה הוא ניקוס טריאנדה כשבא לבקר בישראל שנים לפני שהכיר את תיאה. לימים, בלונדון הוא מזהה את האיש שפגש לפני שנים. הספר מסתיים בטרגדיה כפולה. אלכסנדר נורה ותיאה נרדמת לעולמים.
 
לאחר שנורה, אלכסנדר אברמוב ראה את עצמו מהצד "וכמו בהנף יד-מכשפת החל משתנה לאטו עד שהפך להיות חיה גדולה, אילמת, שראשה ענקי, ראש פר או איל, שמכתפיו ולמטה הוא אדם לכל דבר. כמו בתחריט של פיקאסו, מתוך הסוויט וולאר ... ראה אלכסנדר כיצד התכופפה תיאה מן היציע וידה מגששת וקרבה
לגעת בראשו הגווע."

הרישום על עטיפת הספר הוא תחריט של פיקאסו מתוך "סוויט וולאר", 1933. המינוטאורוס היא דמות מפורסמת מהמיתולוגיה היוונית שחציה התחתון אדם וחציה העליון שוֹר. פירוש המילה מינוטאורוס הוא השור של מינוס. הוא נולד כשאשתו של מינוס שכבה עם פר לבן יפה שיצא מהים ומינוס הפר את הבטחתו לפוסידון להקריבו. המינוטאורוס שכן בלבירינת - מבוך נרחב ומשוכלל שנבנה עבור מינוס מלך כרתים על ידי דיידלוס כדי לכלוא את המפלצת. המינוטאורוס הומת על ידי הגיבור היווני תסאוס.

על בסיס הספר ביים בנו של המחבר, יונתן תמוז, סרט קולנוע בשנת 1997. בסרט מככבים מילי אביטל, דן תורג'מן וג'וש לוקאס.

== הספר ==
* בנימין תמוז, מינוטאור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980.

<div class="mw-content-ltr">

* Benjamin Tammuz, Minotaur , translated from the Hebrew by Kim Parfitt and Mildred Budhy, New York : Europa Editions, c1989.
*Benjamin Tammuz, Il minotauro, Edizioni e/o, 1997

</div>

== לקריאה נוספת ==
* נורית גוברין, "במבוך. בנימין תמוז: 'מינוטאור'", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 156–166.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
 
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי בנימין תמוז
קטגוריה:ספרי 1980
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
ציפורי סטימפליה

הרקולס קוטל ב[[קלעו את ציפורי סטימפליה (אמפורה מהמאה ה-6 לפנה"ס]]
[[הרקולס קוטל בחץ וקשת את ציפורי סטימפליה (פסיפס רומי מהמאה ה-3 לפנה"ס, ולנסיה]]
ציפורי סטימפליה (ביוונית: Στυμφαλίδες ὄρνιθες) הן ציפורים אוכלות־אדם במיתולוגיה היוונית, אשר שימשו כחיות המחמד של ארס, אל המלחמה. היו להן כנפי פליז ונוצות מתכת חדות שיכלו לשלח בקורבנותיהן, וצואתן הייתה רעילה.

הציפורים נמלטו מאימת להקת זאבים לאגם סטימפליה שבארקאדיה, שם התרבו במהירות והשתלטו על השטח, משחיתות את עצי הפרי ואת הגידולים במקום. שחרור הארץ מטופריהן של הציפורים היה השישי מבין שנים-עשר מעללי הגבורה של הרקולס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מיתולוגיה רומית
פרנס בריכן

פרנס בריכן (בהולנדית: Frans Brüggen; 30 באוקטובר 1934 – 13 באוגוסט 2014) היה מנצח, חליליתן וחלילן בארוק.

==ביוגרפיה==
בריכן נולד באמסטרדם. בשנת 1954, כשהיה בן 20, סיים לימודיו בביצוע בחלילית ובחליל בליציאום למוזיקה של אמסטרדם, בימים בהם קריירת נגינה מקצועית בחלילית כלל לא הייתה קיימת. כמו כן למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1955, בן 21, התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג. בהמשך קיבל משרת פרופסור "ארסמוס" באוניברסיטת הרוארד ומשרת פרופסור "עם הכבוד הגבוה ביותר" (Regents' Professor) באוניברסיטת ברקלי.

בשנים 1962–1979 הקליט בין היתר עם גוסטב ליאונהארדט ואנר בילסמה מגוון יצירות, חלקן מאת מלחינים נשכחים שלא הוערכו כמלחינים מן המעלה הראשונה, אך בתבונתו המוזיקלית הצליח בריכן יחד עם עמיתיו להפיח בהן חיוּת שאינה כתובה בתווים, לעמוד על כוונת המלחין, ואף על ערכן האמיתי של היצירות.

בשנות ה-60 מספר מלחינים בני התקופה, בהם בריו, כתבו יצירות לחלילית בהשראתו. בשנת 1971 הוא ייסד יחד עם שניים מתלמידיו, ולטר ון האווה (Walter van Hauwe) וקייס בוקה (Kees Boeke), את שלישיית האוונגרד "Sour Cream" ("שמנת חמוצה"), יחד הופיעו בנגינת יצירות בארוק, רנסאנס ומוזיקת אוונגרד. בשנת 1980 הקליטו את תקליטם הראשון ובו מוזיקת קונסורט מימיו של הנרי השמיני.<ref></ref> 

בריכן הגיע להישגים נכבדים בקריירת סולן ברפרטואר בארוקי. בשנת 1981 ייסד את תזמורת המאה ה-18. בד בבד הפסיק להופיע כנגן חלילית וטרברסו. עם התזמורת הרחיב את רפרטואר הביצוע שלו, והקליט אף יצירות מאת מלחינים רומנטיים בני המאה ה-19.

ב-1992 נתמנה למנצח אורח ראשי, יחד עם סיימון ראטל, של תזמורת עידן האורות. כמו כן ניצח על תזמורות מסורתיות ובכלים תקופתיים ברחבי העולם, בהן תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, עיר הולדתו.

ב-1993 שב לקצרה לנגן בחלילית יחד עם טריו החליליות מיסודו "Sour Cream" באלבום השני של ההרכב "The Passion of Reason".

דניאל בריכן, סולן חלילית וחבר ברביעיית "לוקי סטארדסט" של אמסטרדם, הוא אחיינו.

==מקורות==
*המקור המרכזי לערך: Lindsay Kemp, Frans Brüggen Edition, Das Alte Werk-Warner Classics, 2012

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Bruggen-Frans.htm Bach-cantatas.com: Frans Brüggen]
* [https://web.archive.org/web/20060819012054/http://www.recorderhomepage.net/cgi-bin/db.cgi?db=records Website of the Recorder Home Page: Frans Brüggen]
* [http://www.sonybmgmasterworks.com/artists/fransbruggen/ SonyBMG Masterworks: Discography]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים הולנדים
קטגוריה:חלילנים הולנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:נגני חלילית
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1934
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2014
סיכה

כרית סיכות ל[[תפירה]]
סיכה היא אביזר המשמש להצמדת עצמים, עשוי תיל שקצהו מחודד כדי לאפשר נעיצה, וראש רחב וקהה לבטיחות המשתמשים. סיכות עשויות לרוב פלדה, נחושת או פליז.

סיכות משמשות כבר למעלה מ-4000 שנה. אצל השומרים הן היו עשויות ברזל ועצם ושימשו להצמדת בדים. מאוחר יותר הן שימשו גם להחזקת דפים, על ידי נעיצתן בפינה העליונה.

סיכה ויקינגית (סיכת נחושת עם טבעת בראשה) שהתגלתה בחוף בנורטון, סאוונסי, ויילס, מוכיחה לדברי ארכאולוגים מקומיים כי הוויקינגים הגיעו לוויילס
.

סיכות יוצרו בעבר מפליז, מתכת רכה. מאוחר יותר נעשה שימוש בפלדה, החזקה יותר. כיוון שלא היה קיים תהליך קל למניעת החלדת פלדה, סיכות איכותיות צופו בניקל, אך מתכת זו נטתה להישבר ולהתפורר בלחות גבוהה, כך שהתאפשרה היווצרות חלודה. למרות זאת שימשו סיכות פלדה לשימושים ביתיים של הצמדת אריגים כעזר לתפירה.

באנגליה לא היו הסיכות מוכרות עד לקראת סוף תקופתו של הנרי השמיני (אמצע המאה ה-16). הסיכות הראשונות היו בלתי איכותיות עד כדי כך שנאסרו בצו מלכותי.
בין המאה ה-17 למאה ה-19 היה אזור גלוסטר ובריסטול באנגליה מרכז חשוב של יצרני סיכות. ב-1863 הוערך כי האומה האנגלית צורכת 20 מיליון סיכות ביום.

בימינו ראשן של סיכות תפירה עשוי לעיתים פלסטיק צבעוני, בצורת עיגול או כדור (בדומה לחלק מסוגי הנעצים) כדי להוזיל עלויות יצור, להקל על האחיזה ולאפשר סימון בולט. קיימות גם סיכות מעוטרות למטרות קישוט, למשל בעלות ראש דמוי פנינה. כרית סיכות היא אביזר קטן דמוי כרית לאחסון סיכות, המקל על שליפתן המהירה תוך כדי עבודת תפירה.

==ראו גם==
* סיכת ביטחון
* סיכת בגד
* מחט

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי תפירה
קטגוריה:אביזרי חיבור
אל דסאו

אל דסאו (בספרדית: El Deseo - תשוקה) היא חברה להפקת סרטי קולנוע, בבעלותם של האחים פדרו ואגוסטין אלמודובר. 

החברה הוקמה בשנת 1986, ומאז הופקו בה כל הסרטים בבימויו של פדרו אלמודובר: 
*חוק התשוקה (1987)
*נשים על סף התמוטטות עצבים (1988)
*קשור אותי! אהוב אותי! (1990)
*עקבים גבוהים (1991)
*קיקה (1993)
*פרח הסוד שלי (1995)
*אהבת בשר ודם (1997) 
*הכל אודות אמא (1999)
*דבר אליה (2002)
*חינוך רע (2004)
*לחזור (2006
*חיבוקים שבורים (2009).

השליטה בחברת ההפקה מקנה לאלמודובר חופש אמנותי שקשה להשיגו במסגרת השגרתית, שבה המפיק מציב לבמאי אילוצים כלכליים המשפיעים על אופן צילום הסרט. 

בנוסף הופקו בחברה סרטים של במאים אחרים.

בשנת 2009 נפגעה החברה מההונאה של ברנרד מיידוף, לאחר שחברה שבה הושקעו כספי "אל דסאו" נפגעה מהונאה זו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* האתר של [https://web.archive.org/web/20090831113611/http://www.egeda.es/eldeseo/menu.asp El Deseo] (בספרדית)

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:חברות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות ספרדיות
קטגוריה:קולנוע בספרד
הדרך הירוקה לתקווה

הדרך הירוקה לתקווה (פרסית: راه سبز امید; או ראזא: בפרסית رسا) היא חזית פוליטית חדשה באיראן, שיוסדה בידי המועמד המובס לבחירות לנשיאות איראן, מיר חוסיין מוסאווי, ב-15 באוגוסט 2009, בעקבות המהומות שלאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009.

==מטרות==
'הדרך הירוקה לתקווה' טוענת כי היא שואפת להמשיך את המחאות כנגד הלגיטימיות של נשיאותו של מחמוד אחמדינז'אד, תוך נהיגה בדרך חוקית ובלתי אלימה, וקיום מלא אחר החוקה, כפי שמוסאווי אומר:

==הקמת התנועה==
מוסאווי לא הכריז על התנועה שלו כמפלגה פוליטית או אפילו תנועה, אלא כינה אותה "הדרך" (הירוקה לתקווה) (או במשמעות אחרת "הנתיב" או "השביל" הירוק לתקווה), בגלל שעל פי החוק האיראני מפלגות ותנועות צריכות לקבל אישור מידי משרד הפנים ומכיוון שהן מוסאווי אינו מכיר בלגיטימיות הממשלה ולא סביר גם שמשרד הפנים יעניק לו אישור שכזה, הוא בחר את השם הנ"ל, על מנת לעקוף את החוק.

מוסאווי צוטט כאומר על הקמת התנועה:

על פי נציגי הארגון התנועה מתפקדת על בסיס קמפיין הכולל מפלגות פוליטיות, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. בהתייחסו לתנועה החדשה, מוסאווי אמר כי "הדרך הירוקה לתקווה יוסדה למען הדרישות הצודקות של האנשים ולמען תביעת הזכויות שנשללו מהם". הוא הצביע על כך שרשתות חברתיות אוטונומיות וספונטניות בקהילה הן חלק מתנועה זו, "במהלך הבחירות [לנשיאות איראן], בחרנו ונשארנו עם מוטואים של המסגרת החוקתית, כיום אנחנו נאמנים לססמאות אלו", מוסאווי צוטט כאומר, "אנו מאמינים כי אם דרישות האנשים היו מקבלות יחס הוגן ובמקום להשתמש בתקשורת כדי לקשר בין תנועות ספונטניות לזרים, והממשל היה מקדם את האמת על ידי בקורת הוגנת, הם היו יכולים לרצות את דעת הקהל", הוא הוסיף.

==דרכי פעולה==
"הדרך" איגדה בתוכה שישה חברי "המועצה המרכזית", אשר קשורים למפלגות ותנועות רפורמיסטיות באיראן, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. הגוף המרכזי מיועד להיות המפגינים הפשוטים. דרך הפעולה היא יצירה של לחץ מהשכבות התחתונות של החברה וחיבור שכבות אלו לרשתות הברתיות, ובכך להוביל מחאות בדרך חוקית.

==רשימת חברי 'המועצה המרכזית'==
לדרך הירוקה לתקווה יש שלושה מנהיגים מרכזיים. לחוסיין עלי מונתזרי היה גם כן תפקיד מרכזי בתנועה בימיה הראשונים.

{| class="wikitable" width="95%" cellpadding="5"
|-
!#!! שם !! תמונה !! עיסוק !! נולד !!שייכות פוליטית
|-
|1 || מיר-חוסיין מוסאווי || לשעבר ראש ממשלה || 1942 || עצמאי
|-
|2 || מהדי כרובי || לשעבר יו"ר הפרלמנט (המג'לס) || 1937 || מפלגת האמון הלאומית 
|-
|3 || זהרה ראהנאווארד || לשעבר נשיאת אוניברסיטת אזהרה || 1945 || עצמאי 
|}

==בחירת השם==
על פי יועצו של מוסאווי, עלי רזא בהאשיטי, מוסאווי עצמו הוא שבחר את השם. הוא בחר להשתמש במילה "הדרך (הירוקה לתקווה), כדי שלא יצטרך להשתמש במילים "התנועה" או "המפלגה", וכן בחר ב"ירוק", בגלל שירוק היה הצבע שהיה לסמל בידי המפגינים, ו"תקווה", בשל הבטחתו להקים ממשלה של "תקווה" אם ייבחר.

==ראו גם==

*התנועה הירוקה באיראן
*מיר חוסיין מוסאווי
*הבחירות באיראן ותנועת המחאה (2009)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הבחירות לנשיאות איראן
קטגוריה:2009 באיראן
טרוויס הנסן

טרוויס מיצ'ל הנסן (באנגלית: Travis Mitchell Hansen; נולד ב-15 באפריל 1978 בפרובו שביוטה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-רוסי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. נודע בשל יכולת ההגנה שלו והזריקה ממרחק מהסל.

==קריירה==
הנסן למד בצעירותו בבית ספר תיכון מאונטיין ויו במדינת הולדתו, יוטה. לאחר מכן הוא החל בקריירת המכללות שלו, ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת יוטה ואלי סטייט בין השנים 1996-1997. לאחר שלקח הפסקה מכדורסל מקצועי בת מספר שנים, הוא החל לשחק עבור אוניברסיטת בריגהאם יאנג בשנת 2000. במשך שלוש שנים היה מהשחקנים הבולטים של המכללה וזכה במספר תארים אישיים, בהם חמישיית העונה השנייה של אזור ה-MWC בליגת המכללות ב-2002, חמישיית העונה הראשונה ושחקן ההגנה של העונה באזור ה-MWC ב-2003.

בדראפט ה-NBA של 2003 נבחר הנסן במקום ה-37 על ידי אטלנטה הוקס. הוא הצטרף לאטלנטה ובכך הפך לכדורסלן הראשון מאוניברסיטת בריגהאם יאנג שמשחק בליגת ה-NBA, מאז שון בראדלי ב-1993. בעונת לא הצליח הנסן לבסס את מעמדו כשחקן מוביל באטלנטה והשתתף ב-41 משחקים בלבד שבארבעה מתוכם פתח בחמישיית הקבוצה, קלע 3 נקודות בממוצע למשחק.

בשנת 2004, לאחר עונה אחת בלבד באטלנטה, עבר הנסן לקבוצת טאו ויטוריה מהליגה הספרדית. בעונתו הראשונה בקבוצה, , הוא סייע לה להעפיל עד לגמר היורוליג שם הפסיד עימה למכבי תל אביב. בעונת הוא קלע 11.2 נקודות למשחק ביורוליג והעפיל עם קבוצתו לחצי גמר הפיינל פור, וכן זכה עמה בגביע המלך הספרדי. בשתי עונות אלה העפיל הנסן עם טאו ויטוריה לסדרת הגמר של הליגה הספרדית.

בעונת עבר הנסן לדינמו מוסקבה הרוסית. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סייע לה להעפיל לשלב ה"טופ 16" של היורוליג עם 14.4 נקודות בממוצע למשחק, ובנוסף נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגה הרוסית. אף על פי כן, לקראת סיום העונה הוא סבל מפציעה בגיד אכילס שהשביתה אותו למשך זמן רב. הוא החלים מפציעתו ובעונת העפיל סיים עם דינמו במקום השלישי בגביע יול"ב, תוך שהוא משיג ממוצעים של 17.5 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק.

בעונת הוביל הנסן את דינמו מוסקבה לרבע גמר היורוקאפ, תוך שהוא קולע 16.4 נקודות ומוריד 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ. לאחר אותה עונה, ביולי 2009, חזר הנסן לליגה הספרדית כאשר חתם בקבוצת ריאל מדריד.

==תארים==
;קבוצתיים
* יורוליג: 2004/05 (סגנות)
* אליפות ספרד: 2004/05 (סגנות), 2005/06 (סגנות)
* העונה הסדירה בליגה הספרדית: 2004/05
* גביע המלך הספרדי: 2005/06
* הסופר קאפ הספרדי: 2005

;אישיים
* החמישייה השנייה של ה-MWC: 2001/02
* החמישייה הראשונה של ה-MWC: 2002/03
* שחקן ההגנה של העונה ב-MWC: 2002/03
* החמישייה השנייה של הליגה הרוסית: 2006/07
* החמישייה השנייה של היורוקאפ: 2008/09

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130624075342/http://www.acb.com/jugador.php?id=B69 דף השחקן] באתר הליגה הספרדית
* [http://www.euroleague.net/competition/players/showplayer?seasoncode=U2008&pcode=JKM פרופיל וסטטיסטיקות] באתר היורוליג
* [http://www.nba.com/historical/playerfile/index.html?player=travis_hansen פרופיל השחקן] באתר ה-NBA

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים רוסים
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני סאסקי בסקוניה
קטגוריה:כדורסלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני חימקי
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת בריגהאם יאנג
קטגוריה:בחירות דראפט של אטלנטה הוקס
קטגוריה:יוטה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1978
יצחק סולובייצ'יק

הרב יצחק הלוי סולובייצ'יק הוא ראש כולל וראש ישיבת שערי שמחה בירושלים ומחבר ספרים תורניים.

== ביוגרפיה ==
נולד בספרינג ואלי ליד מונסי שבמדינת ניו יורק, לרב יוסף דוב סולובייצ'יק, בנו של הרב שמחה סולובייצ'יק שהיה בנו הצעיר של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מחבר הספר "בית הלוי".

למד בישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין אצל הרב יצחק הוטנר. הוא רואה גם ברב אהרן קוטלר את אחד מרבותיו המובהקים למרות שלא למד בישיבתו.
למד אצל רבי חיים צימרמן, רבי יעקב ספסל והשתתף בעריכת ספרו דברי יעקב. לאחר שעלה לישראל למד כשנתיים בישיבת בריסק בירושלים, אצל קרובו הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, והיה בן בית אצלו.

במהלך שנות התש"ל הקים ישיבה ברחוב פרי חדש שבשכונת זיכרון משה בירושלים לבני חו"ל. בשנים האחרונות משמשת הישיבה ככולל אברכים. פתח סניף לכולל גם בבית שמש. בקורנה נפתחה ישיבה לבחורים ישראלים בגלאי הקיבוץ על ידי בנו הצעיר ר' דוד.

== ספריו ==
* רווחא שמעתא, שיעוריו על תלמוד בבלי ודברי אגדה
* שיעורי נזיר, ירושלם: ישיבת שערי שמחה, תשע"ב

== משפחתו ==
אחד מבניו הוא הרב אליהו סולובייצ'יק - חוקר ועורך ספרים.

חתנו הרב חיים לבל, ר"מ בישיבה קטנה.

בנו ר' דוד הוא ראש הקיבוץ בישיבת אביו שערי שמחה.

קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
יצחק
קטגוריה:בוגרי ישיבת רבי חיים ברלין
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
יונאס קולקה

יונאס איינרי קולקה (פינית: Joonas Einari Kolkka; נולד ב-28 בספטמבר 1974 בלאהטי) הוא כדורגלן עבר פיני, המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי. הוא נחשב לשחקן שעושה את עבודתו היעילה באגף, וממעט יחסית להבקיע שערים.
== קריירה ==
קולקה החל את הקריירה שלו בקבוצת מיפה מליגת העל הפינית, וזכה עם הקבוצה בגביע הפיני בשנת 1995. באותה שנה הוא עבר לקבוצת וילם II מהליגה ההולנדית, וכעבור שלוש שנים עבר לפ.ס.וו. איינדהובן. עם איינדהובן זכה קולקה בשתי אליפויות הולנד רצופות, בשנים 2001 ו-2001, ובנוסף הופיע לראשונה בקריירה בליגת האלופות. לאחר מכן הוא עבר לפנאתינאיקוס מהליגה היוונית, ושיחק בה במשך שנתיים.

ב-2003 עבר קולקה לבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית, ובשנים הבאות החליף קבוצה מדי עונה. ב-2004 הוא עבר לקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג, ולא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגת המשנה. ב-2005 עבר לדן האג, ובעונת עבר לפיינורד, במדיה כבש שלושה שערים והעפיל לפלייאוף על ההעפלה לגביע אופ"א. בקיץ 2007 עבר קולקה לנאק ברדה, בה הוא שיחק 4 שנים. בקיץ 2011 חזר לווילם II, ולאחר עונה חתם בהאריות ההולנדים מטקסס מהליגה השלישית בארצות הברית. בדצמבר 2012 בגיל 38 פרש מכדורגל.

קולקה הוא מהשחקנים החשובים של הנבחרת הלאומית של פינלנד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת אסטוניה באוקטובר 1994, ומאז ערך 92 הופעות וכבש 11 שערים. הוא השתתף עם הנבחרת במספר טורנירי מוקדמות של גביע העולם ואליפות אירופה, אך מעולם לא הצליח להעפיל לטורניר גמר. ההישג הקרוב ביותר היה במוקדמות יורו 2008, כאשר פינלנד סיימה במקום הרביעי והייתה זקוקה רק לניצחון על פורטוגל כדי להעפיל לטורניר.

==תארים==
* הגביע הפיני: 1995
* אליפות הולנד: 1999/2000, 2000/2001

==קישורים חיצוניים==

* [http://soccernet-assets.espn.go.com/players/stats?id=10272 פרופיל וסטטיסטיקות] באתר Soccernet
* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/kolkka-intlg.html קריירה בנבחרת הלאומית] באתר rsssf

קטגוריה:כדורגלנים פינים
קטגוריה:קשרי כדורגל פינים
קטגוריה:לאהטי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מייפה
קטגוריה:כדורגלני וילם II
קטגוריה:כדורגלני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:כדורגלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה מנשנגלדבך
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני דן האג
קטגוריה:כדורגלני פיינורד
קטגוריה:כדורגלני נאק ברדה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פינלנד
קטגוריה:ספורטאים פינים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים פינים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים פינים באנגליה
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1974
נמל התעופה סינגפור צ'נגי

נמל התעופה סינגפור צ'אנגי (באנגלית: Singapore Changi Airport) הוא אחד משלושת שדות התעופה של סינגפור והגדול ביניהם. הוא משמש כנמל הבית של סינגפור איירליינס, חברות הבת שלה סילק אייר וסקוט ושל עוד כמה חברות תעופה קטנות. נבחר בשנת 2020 כנמל התעופה הטוב ביותר בעולם לפי דירוג Skytrax, בשנה השמינית ברציפות.

==הנמל==
הנמל משמש גם כבסיס של חיל האוויר ה<nowiki/>ערבי

מנמל התעופה סינגפור צ'אנגי המריאה הטיסה המסחרית הראשונה של האיירבוס A380, טיסה שיעדה היה סידני, אוסטרליה.

מהנמל מפעילה סינגפור איירליינס את קו הטיסה הארוך בעולם, לניו יורק.

בנמל אולם קולנוע הפעיל 24 שעות ביממה, גן פרחים ופרפרים, מגלשת ענק, משחק וידאו על מסך גדול נגד נוסעים אחרים, אזור צפייה בספורט על מסך טלוויזיה ענקי, ואפילו בריכת שחייה וג'קוזי על הגג להנאת הנוסעים.

==ראו גם==
* סינגפור איירליינס
* סילק אייר
* טייגר איירווייז

==קישורים חיצוניים==

* 

* מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?placesearch=Singapore%20-%20Changi%20(SIN%20%2F%20WSSS%29&distinct_entry=true נמל התעופה סינגפור צ'נגי] באתר Airliners.net
* 
* [https://www.amisalant2.com/post/סיור-בשדה-התעופה-צ-אנגי-של-סינגפור?postId=5f129ccfd603d70017cf96a1 סיור בשדה התעופה צ'אנגי של סינגפור], בבלוג איים בזרם, 18 ביולי 2020

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סינגפור: תעופה
קטגוריה:סינגפור: מבנים
סינגפור צ'נגי
ג'ובאני במבו

ג'ובאני במבו (באיטלקית: Giovanni Bembo; 21 באוגוסט 1543 - 16 במרץ 1618) היה הדוכס ה-92 של ונציה. במבו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-2 בדצמבר 1615 ועד פטירתו.

בתקופת כהונתו ניסה שגריר ספרד בוונציה, אלפונזו דה לה קואבה להביא, בלא הצלחה, לנפילת לה סרניסימה.

==קורות חיים==
ג'ובאני נולד בוונציה לאוגוסטין במבו וקיאה דל באסו. משפחת במבו הייתה אחת ממשפחות האצולה הוותיקות (vecchie) של ונציה, ואחת המשפחות העשירות בעיר.

בהיותו בן 12 החל במבו לעבוד בספינת קרב ונציאנית. הוא עבד על הספינה כ-16 שנים, ובין היתר השתתף בקרב לפאנטו בשנת 1571 תוך שהוא מפגין אומץ רב כאשר המשיך בלחימה על אף פציעותיו הקשות.

בעקבות הפגנת האומץ שלו מונה במבו לתפקיד פרוודיטורה, תפקיד אותו מילא בהצטיינות, ולימים מונה לתפקיד סאביו, קונסליירי ופרוקורטור.

===בחירתו לתפקיד הדוג'ה===
בעת מותו של מרקאנטוניו ממו ב-31 באוקטובר 1615 לא היה אציל ונציאני אשר לא הייתה מחלוקת בדבר התאמתו לתפקיד הדוג'ה. משפחות האצולה נחלקו בין המשפחות הוותיקות (vecchie), לבין המשפחות החדשות (ה-nuove) ולא יכלו להסכים על מועמד. לאחר מספר סבבי בחירה לא יכלו 41 בעלי זכות הבחירה להסכים, ומהומות החלו ברחבי ונציה.

לבסוף, רק ב-2 בדצמבר 1615 הושגה פשרה בין הפלגים והוחלט על בחירת במבו - מחד בין למשפחת אצולה ותיקה, ומאידך, בעל דעות מתונות התואמות את עמדות משפחות האצולה החדשות.

לאחר בחירתו, החל, כמקובל, פסטיבל חגיגי ברחבי העיר, אשר הביא להפחתת המתיחות בין הפלגים.
ג'ובאני במבו כורע לפני [[האנשה של לה סרניסימה - ציור מעשה ידי דומניקו טינטורטו.]]

===כהונתו כדוג'ה===
בשנים שקדמו לכהונתו הותקפו אוניות הסוחר הוונציאניות על ידי שודדי ים אשר פעלו בתמיכת פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אחד ממעשיו הראשונים של במבו כדוג'ה היה להכריז מלחמה כנגד אוסטריה. במלחמת גרדיסקה, בקרבות שהתנהלו בפריולי, גרדיסקה ד'איזונצו, גריציה ואיסטריה הייתה ידה של ונציה על העליונה. הסכם השלום נחתם בפריז ב-27 בספטמבר 1617.

בין השנים 1617–1618 ניסה אלפונזו דה לה קואבה, שגריר ספרד להביא להפלת המשטר ברפובליקת לה סרניסימה על מנת לאפשר את כיבושה על ידי ספרד. דה לה קואבה יזם מהומות ברחבי העיר, ובמבו פעל לייצב את השלטון, אולם נפטר טרם פתרון ניסיון הקשר.

במבו נפטר בוונציה ב-16 במרץ 1618.

==קישורים חיצוניים==

במבו, ג'ובאני
קטגוריה:אצולה איטלקית
במבו
קטגוריה:ילידי 1543
קטגוריה:נפטרים ב-1618
ניקולו דונאטו

ניקולו דונאטו או ניקולו דונא (באיטלקית: Nicolò Donà או Nicolò Donato; 28 בינואר 1539 - 9 במאי 1618) היה הדוכס ה-93 של ונציה. דונאטו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-10 באפריל 1618 ועד פטירתו, 35 ימים לאחר מכן.

דונאטו היה בנם של ג'ובאני דונאטי ושל איזבטה מורוזיני. הוא למד באוניברסיטת פדובה, ולאחר סיום לימודיו החל לעסוק במסחר ועשה חיל רב בעסקיו. דונאטו היה ידוע בקמצנותו, על אף עושרו הרב. הוא לא נישא, ולאחר מותו ירשו את הונו הרב אחיו, פרנצ'סקו, ואחיינו, פייטרו.

בשל קמצנותו, ובשל אי רצונו להשקיע את כספיו בפוליטיקה, לא נבחר דונאטו לתפקידים ציבוריים בלה סרניסימה.

בין השנים 1617–1618 ניסה שגריר ספרד אלפונזו דה לה קואבה להביא לנפילת הרפובליקה באמצעות מתן כספים לפלגים השונים בעיר ועידוד מהומות במטרה להביא לנפילת המשטר. באמצע המשבר נפטר הדוג'ה המכהן, ג'ובאני במבו ב-16 במרץ 1618.

ב-10 באפריל נערכו בחירות נוספות, ודונאטו (אשר כנראה שיחד את הבוחרים) נבחר לתפקיד, אולם נפטר ב-35 יום לאחר מכן, בטרם הביא לסיום המשבר.

==קישורים חיצוניים==

דונאטו, ניקולו
קטגוריה:ילידי 1539
קטגוריה:נפטרים ב-1618
ג'וניור ויסה

סזאר ג'וניור ויסה סמינאריו (בספרדית: Cesar Junior Viza Seminario; נולד ב-3 באפריל 1985), הידוע כג'וניור ויסה, הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באוניון ואראל.

==קריירה==
ויסה החל את הקריירה שלו בקבוצת אליאנסה לימה מליגת העל הפרואנית, בה היה אחד השחקנים הבולטים במשך ארבע עונות כשהשתתף ב-145 משחקים בסך הכל, כבש 22 שערים, וזכה בשלוש אליפויות (2003, 2004 ו-2006). 

בינואר 2008 הגיע ויסה לישראל וחתם בקבוצת בית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה בבית"ר זכה עמה בדאבל, אך שותף בעיקר כשחקן מחליף, ובסיום העונה החליטה הנהלת הקבוצה להשאילו למשך עונה אחת להפועל פתח תקווה. ויסה היה אחד השחקנים הבולטים בפתח תקווה בעונת , כבש במדיה 3 שערים ובישל שערים נוספים.

לקראת עונת חזר ויסה לבית"ר ירושלים, אך מיעט לשחק בגלל פציעה ובסיום העונה חזר להפועל פתח תקווה. הקדנציה השנייה שלו בפתח תקווה הייתה פחות מוצלחת, ובחלון ההעברות של ינואר 2011 חזר לאליאנס לימה, במדיה שיחק שנתיים נוספות. בפברואר 2013 עבר לקבוצת חואן אאוריץ' מליגת העל הפרואנית. ב-2015 חתם ב-אוניברסידד ססאר ואייחו, גם היא מהליגה הראשונה בפרו.

== תארים ==
;אליאנסה לימה
* אליפות פרו (3): , , 

;בית"ר ירושלים
* אליפות: 2007/2008
* גביע המדינה: 2007/2008
* גביע הטוטו: 2009/2010

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.beitar-jerusalem.net/player_46 עמוד השחקן] באתר בית"ר.נט
* [http://hpt.co.il/?ShowPlayer=JuniorVisa עמוד השחקן] במוזיאון הפועל פתח-תקוה

קטגוריה:כדורגלנים פרואנים
קטגוריה:קשרי כדורגל פרואנים
קטגוריה:לימה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אליאנסה לימה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני חואן אאוריץ'
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד ססאר ואייחו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:פרואנים שנולדו ב-1985
אנטוניו פריולי

אנטוניו פריולי (באיטלקית: Antonio Priuli; 10 במאי 1548 - 12 באוגוסט 1623) היה הדוכס ה-94 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-7 במאי 1618 ועד פטירתו.

==קורות חיים==
אנטוניו פריולי נולד בוונציה לג'רולאמו פריולי ולאליזבטה קאפלו. בצעירותו היה פריולי מלח וחייל בצבא לה סרניסימה ועשה חיל בשירותו הצבאי. פריולי נשא לאישה את אלנה בארבאריגו, בת למשפחת אצולה עשירה, ולבני הזוג נולדו 14 ילדים.

בשנת 1618 התמנה פריולי לפרוודיטורה של וגליה. לאחר מותו הפתאומי של קודמו, הדוג'ה ניקולו דונאטו, 35 ימים לאחר בחירתו, נקרא פריולי מוגליה לוונציה על מנת שייבחר לדוג'ה.

פריולי נבחר ב-17 במאי 1618, ארבעה ימים לאחר מותו של דונאטו. הבחירות נערכו במהירות (לא אופיינית) בשל החשש ליציבותה של לה סרניסימה. באותה עת ניסה שגריר ספרד להביא לנפילת הרפובליקה ובמקביל הצי הספרדי התקרב אל העיר. תוך ניסיון לתפוס את הקושרים נאסרו מאות תושבים זרים שהתגוררו בעיר. אמנם הקושרים נתפסו, אולם ככל הנראה גם חפים מפשע רבים נתפסו ועונו עד שהודו בריגול, כאשר בפועל לא היו מרגלים. אחד מהמוצאים להורג בלא עוול בכפם היה אנטוניו פוסקריני, אשר הוצא להורג ב-21 באפריל 1621 לאחר שביקר באירוע בשגרירות ממלכת אנגליה.

בראשית 1622, לאחר שנתפסו הקושרים הופסק המצוד אחריהם, וחלק משמות החפים מפשע שהוצאו להורג טוהרו בהצהרה של הדוג'ה שניתנה ב-16 בינואר 1623.

פריולי נפטר ב-12 באוגוסט 1623 בעקבות מחלה. בשל מחלתו, לא השתתפה ונציה במלחמת שלושים השנים שהחלה בשנת 1623.

==קישורים חיצוניים==

פריולי, אנטוניו
קטגוריה:ילידי 1548
קטגוריה:נפטרים ב-1623
STS-54

STS-54 הייתה המשימה ה-3 של אנדוור וה-53 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-13 בינואר 1993 ונמשכה קרוב לשישה ימים. המטרה העיקרית של המשימה היה הצבת לוויין תקשורת TDRS-F במסלול.

== צוות ==
* מפקד המשימה: ג'ון קספר 
* טייס: דונלד מקמונגל 
* מומחה למשימה: מריו רנקו (Mario Runco, Jr.)
* מומחה למשימה: גרגורי הארבו (Gregory J. Harbaugh)
* מומחה למשימה: סוזן הלמס 

==תיאור המשימה==
המעבורת שוגרה ב-13 בינואר 1993 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי. ביום הראשון של המשימה שוחרר למסלול לוויין תקשורת TDRS-6 שהוא הלוויין החמישי ברשת תקשות של נאס"א TDRS. בהמשך הצוות פעל לפי תוכנית וביצע ניסויים בתחום חקר קרני רנטגן, חוסר משקל, ביולוגיה והשפעל שהייה בחלל על עצמות. 

ביום החמישי של המשימה מריו רנקו וגרגורי הארבו ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה 4 שעות ו-28 דקות. מטרת פעילות זו היה לבחון יכולת עבודה של אסטרונאוטים בתא המטען הפתוח של המעבורת כהכנה להרכבת חלקים של תחנת החלל הבין-לאומית. 

המעבורת נחתה ב-19 בינואר במסלול נחיתה 33 במרכז החלל קנדי.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-54/ המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-54.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_053_STS-054_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://nss.org/space-shuttle-flight-53-sts-54-post-flight-presentation-video/ סרטון על המשימה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
STS-054
קטגוריה:1993 בארצות הברית
בנימין גרוס

בנימין (בנו) גרוס (19 בספטמבר 1925 – י"ח באב תשע"ה, 3 באוגוסט 2015) היה הוגה יהודי. פרופסור באוניברסיטת בר-אילן שם היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח. נחשב למומחה למשנתו של המהר"ל מפראג.

== קורות חיים ==
נולד בשטרסבורג שבצרפת לאלימלך (אמיל) וחיה (אווה) גרוס. בצעירותו היה פעיל בתנועת הנוער ישורון.

למד פילוסופיה באוניברסיטת שטרסבורג אצל פרופ' אנדרה נהר, ועשה את הדוקטורט שלו על הספר "נצח ישראל" של המהר"ל מפראג. מאוחר יותר, השתלם באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד בישיבות.

ב-1948, בהיותו בן 23, ייסד את בית הספר היהודי "עקיבא" בשטרסבורג והיה מנהלו במשך 25 שנים. ב-1950 נישא למרים לבית מילר, לזוג נולדו חמישה ילדים. אחד מהם נפטר.

עלה לארץ ישראל בשנת 1969, והשתקע בירושלים. השתלב במערכת החינוך בתחום של פילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל. לימד, בין היתר במכללה ירושלים. כיהן כמרצה בכיר באוניברסיטת בר-אילן, והגיע לדרגת דיקן בפקולטה למדעי הרוח שם. פרסם מאמרים רבים בענייני חינוך בכתבי עת.

לאחר יציאתו לגמלאות גרוס היה פעיל בענייני חינוך ומחשבת ישראל, והמשיך לכתוב ולתת הרצאות.

פרופ' בנימין בנו גרוס, נפטר בי"ח באב התשע"ה, 3 באוגוסט 2015.

== מספריו ==
* נצח ישראל (השקפתו המשיחית של המהר"ל מפראג על הגלות והגאולה), מצרפתית נ’ דויטש והמחבר, דביר, תשל"ד
* יהי אור (נר מצווה למהר"ל מפראג), הוצאת ראובן מס, 1995
* [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=93435232 ברית הלשון (הרפתקת הדיבור במחשבת היהדות), מצרפתית מרים טבעון, הוצאת ראובן מס, 2004]
* [http://www.kotar.co.il/kotarapp/index/Book.aspx?nBookID=93571367 עולם לא-מושלם (למען חירות אחראית), הוצאת ראובן מס, 2008]
* המשפחה במשנתם של הרמן כהן ופראנץ רוזנצוויג, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן תשל"ג.
* איש ההלכה, תרגום של הספר "איש ההלכה" של הרב סולובייצ'יק לצרפתית עם הערות
* עץ החיים (ביאור לספר נפש החיים)
* סדרת ספרים בצרפתית בעקבות סדרת טלוויזיה עם ז'וזי אייזנברג בנושאי תנ"ך
* האתגרים של הקיום היהודי, ביאור המאמר 'למהלך האידיאות בישראל' שבספר אורות של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מוסד הרב קוק, ה'תשע"ג.
* תשובה וגאלה, ("אורות התשובה" לרב אברהם יצחק הכהן קוק עם מבוא, פירוש והערות על התפתחות התשובה בהגות היהודית) הוצאת ראובן מס, 1999

===לכבודו===
* [http://www.biupress.co.il/website/index.asp?id=659 על התשובה והגאולה ("אורות התשובה" לראי"ה קוק - על התפתחות רעיון התשובה בהגות היהודית), הוצאת ראובן מס, 1999].

==קישורים חיצוניים==
* בנימין גרוס, [http://www.daat.ac.il/daat/mahshevt/maamarim/hamishpaha-2.htm המשפחה במשנתם של הרמן כהן ופראנץ רוזנצוויג], אתר דעת
* בנימין גרוס, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/sinay/emuna-4.htm אמונה ונאמנות במשנתו של המהר"ל], סיני, אתר דעת

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים של היהדות
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שטרסבורג
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מחשבת ישראל
קטגוריה:סגל מכללה ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
מחנה חסה

מחנה חסה - מ.ק 419 (נקרא גם מחנה יהודית) הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון, וממוקם בסמוך וממזרח לכביש 232, כ-2 ק"מ צפונית לצומת הודיה. ממול לבסיס מוצבת האנדרטה לחללי שיירת ניצנים.

==היסטוריה==
המחנה נבנה על ידי הצבא הבריטי, על אדמות הכפר הערבי חסה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לשימוש בעלות הברית שלחמו במדינות הציר. הוא כלל מתקני אימון ליחידות חיל רגלים, בית חולים שדה קטן ויחידה של כשתי פלוגות שריון. בשנות המלחמה שהו בו יחידות אוסטרליות והודיות.

בראשית חודש מרץ 1948, ננטש המחנה על ידי הבריטים במסגרת סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד בפיקודו של טארק בי אל-אפריקי שכונה השד השחור. אל-אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סוואפיר ובית דראס. כוח זה החל לתקוף שיירות יהודיות באזור, והוא זה שהתקיף את שיירת ניצנים, ב-21 במרץ 1948.

בתום מלחמת השחרור, נותר מחנה חסה עזוב ורק בראשית שנות ה-50 החל צה"ל בעבודות הנדסיות על מנת להתאים את הבסיס לשימושו של חיל השריון. בספטמבר 1952 עבר גדוד 82 ממחנה עמנואל ששימש כמחנה זמני, למחנה חסה שהפך למחנה הקבע של הגדוד. היו בו יחידות טנקי ה-AMX-13 עד שנת 1962, כאשר הועברו לבסיס ליד באר שבע, ומאז שימש בעיקר את יחידות הצנטוריונים שהגיעו אליו בתחילת בשנות ה-60, אז הוקם בו גדוד טנקי הצנטוריונים הראשון, בפיקודו של שמואל גורודיש.

בסוף חודש ינואר 1971 החלה במחנה חסה הקמתה של חטיבת נתיבי אש (600).

הבסיס ננטש על ידי צה"ל בחודש מרץ 2006 במסגרת הצמצומים בצה"ל ופריסת השריון החדשה בארץ. מרבית הרכוש והמבנים שנותרו במקום נבזזו ונגנבו, אך נכון ל-2023 עדיין קיימים מספר ממבני הבסיס שעומדים על כנם.

==קישורים חיצוניים==
* המשטרה הירוקה [https://archive.today/20121218134640/http://old.sviva.gov.il/bin/en.jsp?enPage=BlankPage&enDisplay=view&enDispWhat=Object&enDispWho=News%5El3520&enZone=news חיסול מפגע פסולת בניין, מול מחנה "חסה"], המשרד להגנת הסביבה
* 
*ענבל גולנזר, [https://www.idf.il/מאמרים/2019/גן-נעול-במחנה/ כך נראים היום הבסיסים שאתם בטח זוכרים], באתר במחנה, 4 באפריל 2019

==הערות שוליים==

חסה, בסיס
חסה, בסיס
קטגוריה:מועצה אזורית חוף אשקלון
חסה, בסיס
קטגוריה:מועצה אזורית שפיר
פיטר ברגמן

פיטר ברגמן (Peter Bergman; נולד ב-11 ביוני 1953) הוא שחקן אופרות סבון אמריקני.

==ביוגרפיה==
ברגמן נולד במפרץ גואנטנמו, טריטוריה אמריקנית בקובה, שם שירת אביו כקצין בצי האמריקני ולו שלושה אחים. בילדותו עברה משפחתו ממקום מגורים אחד למשנהו, דבר שהביא את ברגמן לשפר את כישוריו החברתיים, אך גם לסלוד מהרעיון של קריירה צבאית. בעת לימודיו בתיכון הוא שאף להשיג נערה שנבחנה לתפקיד במחזה "פיטר פן". ברגמן שרצה להרשימה נבחן גם הוא לתפקיד במחזה ונבחר לגלם את דמותו של קפטן הוק. החוויה הביאה אותו לנהות אחר קריירת משחק.

לאחר סיום לימודיו בתיכון ושנת לימודים אחת במכללה, העתיק את מקום מגוריו לניו יורק ולאחר שנה שבמהלכה חסך כסף לשכר לימוד החל ברגמן ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבעיר (AADA). באותם ימים הופיע במחזות אוף-ברודוויי ופגש את אשתו הראשונה, השחקנית קריסטין אברסול, לה נישא ב-1976. באותה שנה הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "Kojak". ב-1979 זכה לתפנית בקריירה כאשר נבחר לגלם את דמותו של ד"ר קליף וורנר באופרת הסבון המצליחה "כל ילדיי". ברגמן גילם את דמותו של וורנר בשנים 1979-87 ובשנים 1988-89 לצדה של השחקנית טיילור מילר שגילמה את אהובתו המפורסמת, נינה קורטלנד. ב-1982 גילם ברגמן דמות משנה בסרט הטלוויזיה "Fantasies". ב-1986 כיכב בסרטון פרסומת לסירופ שיעול, עם המשפט שהפך מפורסם: "אינני רופא, אבל אני משחק אחד כזה בטלוויזיה". ב-1989 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח" והחל לגלם את דמותו של ג'ק אבוט (בנו הבכור של ג'ון אבוט, בגילומו של ג'רי דאגלס) במקום השחקן טרי לסטר שגילם את אבוט במשך כעשר שנים. ברגמן מגלם את דמותו של אבוט עד היום (2021) והוא גילם אותו כתפקיד אורח גם בקומדיית המצבים "נני" (1997) ובאופרת הסבון "היפים והאמיצים" (1998). הופיע גם בסרטי הטלוויזיה: "Money, Power, Murder" (1989) ו-"Palomino" (1991).

היה מועמד לפרס אמי לסדרות יומיות על משחק משובח באופרת הסבון "כל ילדיי" ו-15 פעמים על משחק משובח באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא זכה בפרס שלוש פעמים (1991, 1992 ו-2002). כן זכה בפרס סופ אופרה דייג'סט ב-1993, גם כן על גילום דמותו של ג'ק אבוט. הוא היה מועמד לפרס זה גם ב-1994.

ברגמן נשוי בשנית. ב-1976 נישא לשחקנית קריסטין אברסול. השניים התגרשו ב-1981. ב-1985 נישא למרילן ולזוג בן ובת. הם מתגוררים בקליפורניה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tv.com/peter-bergman/person/10086/summary.html פיטר ברגמן] באתר tv.com
* [https://archive.today/20130126080257/http://www.hollywood.com/celebrity/195311/Peter_Bergman פיטר ברגמן] באתר hollywood.com
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
שם המשחק (סדרת טלוויזיה)

שם המשחק (באנגלית: State of Play) היא סדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC, ששודרה בשנת 2003 בטלוויזיה הבריטית. הסדרה נכתבה על ידי פול אבוט, בוימה על ידי דייוויד ייטס, וכללה שחקנים בריטים בולטים כמו דייוויד מוריסי, ג'ון סים, קלי מקדונלד, פולי ווקר, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי.

הסדרה עוקבת אחר קבוצת עיתונאים שחוקרת את תעלומת מותה של עוזרת מחקר בפרלמנט הבריטי. במרכז הסדרה עומדת מערכת היחסים בין העיתונאי המוביל את התחקיר, לבין חברו לשעבר, חבר הפרלמנט שהעסיק את עוזרת המחקר שמתה.

== עלילה ==
הסדרה נפתחת ברצח של נער הנחשד כמעורב בעסקי הסמים. בו בעת, מתה עוזרת המחקר, סוניה בקר, באמצעות נפילה למסילת הרכבת התחתית בלונדון. שני מקרי המוות נבחנים על ידי קאל מק'אפרי, כתב העיתון The Herald, וחבריו למערכת. עם התפתחות העלילה מתגלה כי הרציחות אינן מנותקות זו מזו, והחקירה מובילה אותם לבכירים בממשל הבריטי.

== כללי ==
הסדרה הייתה הניסיון הראשון של פול אבוט לכתוב דרמת מתח פוליטית, ושודרה בימי ראשון בין ה-18 במאי עד 22 ביוני 2003. אורך כל פרק היה שעה. בשנת 2005 שוחררה הסדרה על גבי DVD בכל העולם. 
בעקבות הצלחת הסדרה החל אבוט לכתוב המשך לעונה הראשונה במהלך 2006. בחודש נובמבר 2006 אמר כי זנח את רעיון המשך הסדרה, מכיוון שלא הצליח לפתח את העלילה. באפריל 2007, אמר בריאיון לעיתון אחר כי הוא המשיך לכתוב את העונה השנייה, עם ביל ניי וג'ון סים בתפקידים המקוריים שלהם מהעונה הראשונה.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! דמות !! שחקן
|-
| קאל מק'קאפרי || ג'ון סים
|-
| חבר הפרלמנט סטיבן קולינס || דייוויד מוריסי
|-
| דלה סמית || קלי מקדונלד
|-
| קמרון פוסטר || ביל ניי
|-
| דן פוסטר || ג'יימס מקאבוי 
|-
| אן קולינס || פולי ווקר
|-
| פקד בילוש (DCI) ויליאם בל || פיליפ גלניסטר
|-
| דומיניק פוי || מארק וורן
|-
| ג'ורג' פרגוס || ג'יימס לורנסון
|-
| פיט צ'נג || בנדיקט וונג
|-
| הלן פרג'ר || אמליה בלמור 
|-
| גריר תורנטון || דבורה פינדלי
|-
| סיד || טום בורק
|-
| מפקח בילוש סטיוארט בראון || רורי מק'קאן (ללא קרדיט)
|-
| אנדרו || מייקל פיסט
|}

== ביקורת ==
לאחר הפרק הראשון פרסם ה Guardian הבריטי ביקורת טלוויזיה ".. זה ממש קסם. הסיפור מרתק, המשחק הוא מעולה, והתסריט של פול אבוט יוצא מגדר הרגיל". בעיתונים אחרים ברחבי בריטניה הביעו מבקרי הטלוויזיה הערכה דומה לסדרה.
ביל ניי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה הבריטית בעקבות משחקו בסדרה. הסדרה זכתה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה
עבור הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. היא זכתה בפרסים נוספים מגופים כמו Royal Television Society ו Directors Guild of Great Britain.

== עיבוד לסרט ==
שם המשחק עובדה לסרט קולנוע שיצא אל האקרנים באפריל 2009. העלילה שמרה על המרכיבים המרכזיים של סדרת הטלוויזיה, אך הוסיפה את הנופך של עיתונאי הדפוס אל מול עולם האינטרנט.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:2003 בממלכה המאוחדת
מפרץ דיסקו

מפרץ דיסקו (בכחול)
מפרץ דיסקו הוא מפרץ בחופה המערבי של גרינלנד.
המפרץ התגלה לראשונה על ידי אנשיו של אריק האדום אשר התיישבו בחופה המערבי של גרינלנד בשנת 985. המתיישבים גילו את המפרץ זמן קצר לאחר התיישבותם באי, ובחודשי הקיץ צדו את בעלי החיים הרבים שהתגוררו במפרץ: בעיקר את הנבתנים בשביל חטיהם, את כלבי הים בשביל עורם, ואת הלווייתנים שבמפרץ בשל בשרם.

לא ברור מתי החלה ההתיישבות האינואיטית באזור המפרץ, וככל הנראה הם סחרו עם הנורדים שהתיישבו באזור המפרץ. בתחילה, ככל הנראה, היחסים בין הנורדים לאינואיטים היו יחסי סחר טובים, אולם על פי התיעוד ההיסטורי היחסים הידרדרו והובילו ללוחמה בין הצדדים. בתקופת עידן הקרח הקטן, שהחל בראשית המאה ה-15, ננטש המפרץ בשל הטמפרטורות הנמוכות שמנעו גישה אל המפרץ בחודשי הקיץ. ההתיישבות המחודשת באזור המפרץ החלה רק במאה ה-18 ביוזמת מלך דנמרק אשר החליט לנצל את מקורות הטבע שבמפרץ.

כיום, אזור המפרץ, מהווה יעד תיירותי, ואתר דייג וציד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lonelyplanet.com/shop_pickandmix/previews/greenland-2-disko-bay-preview.pdf מדריך לונלי פלנט למפרץ דיסקו]

דיסקו
דיסקו
מפרץ דוכס יורק

[[לווייתן קשות ראש באגן מפרץ פוקס]]
מפרץ דוכס יורק (באנגלית: Duke of York Bay) הוא מפרץ היוצא ממפרץ פוקס שבאזור קיקיקטאלוק בנונאווט שבקנדה. המפרץ ממוקם מדרום מזרח לאי סאות'האמפטון, דרומית לאי וייט, כאשר ממערב למפרץ נמצא מצר קומר וממזרח לו נמצא מצר פלקון.

==היסטוריה==
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי סר ויליאם אדוארד פרי ב-17 באוגוסט 1821 בזמן מסעו השני בו ניסה לגלות את המעבר הצפון-מערבי. המפרץ נקרא על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק בנו השני של ג'ורג' השלישי ואחיו של ג'ורג' הרביעי, מאחר שהמפרץ נצפה לראשונה יום קודם לכן, ב-16 באוגוסט, בו חל יום הולדתו של הדוכס.

דוכס יורק
פרנצ'סקו קונטאריני

פרנצ'סקו קונטאריני
פרנצ'סקו קונטאריני (באיטלקית: Francesco Contarini; 28 בנובמבר 1556 - 6 בדצמבר 1624) היה הדוכס ה-95 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-8 בספטמבר 1623 ועד פטירתו, 14 חודשים לאחר בחירתו לתפקיד.

==ביוגרפיה==
קונטאריני נולד בוונציה לברטוצ'י קונטאריני ולאורה דולפין. הוריו מתו שניהם בצעירותו, והוא גודל על ידי שני אחיו. שלושת האחים ירשו הון רב מהוריהם, ופרנצ'סקו זכה בשל כך להשכלה טובה.

קונטאריני, ההרפתקן, יצא במספר שליחויות דיפלומטיות במסגרתן ייצג את לה סרניסימה בחצרות ממלכי אירופה. 

בעקבות מות קודמו, אנטוניו פריולי ב-12 באוגוסט 1623, לא היה מועמד טבעי לרשת את כס הדוג'ה, ואף סירב לקבל את התפקיד. בהצבעות שנערכו היה שוויון בין המועמדים השונים. לאחר 79 הצבעות שנערכו בהן לא הושגה הסכמה, הסכים לבסוף קונטאריני לקבל על עצמו את התפקיד ונבחר ב-8 בספטמבר.

תקופת כהונתו הייתה תקופת שלום, וזאת על אף מלחמת שלושים השנים שהתנהלה באותה עת, ואשר ונציה לא השתתפה בה.

אף שקונטאריני נבחר לתפקיד בגיל צעיר יחסית (גיל 67) הוא חלה בתום השנה הראשונה לכהונתו, ונפטר שישה שבועות לאחר מכן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:ילידי 1566
קטגוריה:נפטרים ב-1624
יוסף טוב עלם

הרב יוֹסֵף (ב"ר שמואל) טוּב עֶלֶם (בר"ת: ריט"ע; מכונה לעיתים הגדול; שם משפחתו הוא תרגום מצרפתית: Bon fils; סביבות 980 – 1050 בערך) היה פוסק ופייטן צרפתי בולט, שחי ופעל בתחילת המאה ה-11. על פי חתימתו באחד מפיוטיו, גר בעיר לימוז'.

==חייו==
לא ידוע רבות על אודות הביוגרפיה שלו, אך נודע כי מוצאו מנרבונה שבפרובאנס וכי חי בלימוז', ולפי המובא בספר "שיבולי הלקט", היה בר פלוגתא של רבי אליהו הזקן בעניין ה"קרובות".

===יצירתו===
רוב חיבוריו אבדו, אך היה לו פירוש על המקרא ועל התלמוד הבבלי, ופירושו לתלמוד מצוטט לעיתים בפירושי ראשונים שונים על התלמוד, ביניהם בפירוש רש"י לתלמוד. כמה מתשובותיו נשתמרו אצל חכמי אשכנז. עסק בהעתקה, עריכה ופרסום של ספרי חכמים שקדמו לו, ביניהם "הלכות גדולות", "קובץ תשובות הגאונים" ו"סדר תנאים ואמוראים". על פי ספר יוחסין השלם, חיבר גם את סדר עולם זוטא. חיבר גם סדר "תיקון שטרות" העוסק בנוסח השטרות השונים. 
חסל סידור פסח, נוסח אשכנז, שרים בנימין הרטמן ויצחק אונגר, הוקלט בבני ברק בבית משפחת אונגר, ב-25 באפריל 1978.

ספרו של הרב יוסף טוב עלם על המקרא שאבד מצוטט בספר "מנחת שי".

===מפיוטיו===
*קרובת "אלהים בצעדך הכות פתרוס" לשבת הגדול, סדרת פיוטים מסוג קדושתא הכוללת סדר הלכה "אלהי הרוחות לכל בשר". קרובה זו נאמרת במנהג אשכנז המזרחי, והראשונים דנים בדינים שבסדר ההלכה בכמה וכמה מקומות.

סיומה של קרובה זו הוא הפיוט המפורסם "חסל סידור פסח":

{| cellpadding="5" align="center" style="font-family:David; font-size:120%"
|-
| חֲסַל סִדּוּר פֶּסַח כְּהִלְכָתוֹכְּכָל מִשְׁפָּטוֹ וְחֻקָּתוֹכַּאֲשֶׁר זָכִינוּ לְסַדֵּר אוֹתוֹכֵּן נִזְכֶּה לַעֲשׂוֹתוֹ || זָךְ שׁוֹכֵן מְעוֹנָהקוֹמֵם קְהַל עֲדַת מִי מָנָהבְּקָרוֹב נַהֵל נִטְעֵי כַנָּהפְּדוּיִם לְצִיּוֹן בְּרִנָּה
|}
*מעריב "וירד אביר יעקב", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של שבועות.
*מעריב "אוחזי בידם ארבעה מינים", הנאמר בשני מנהגי אשכנז בליל ראשון של סוכות.
*קרובה לשבועות "אמרות יי אמרות טהורות".
*מחזור קרובות לכל ימי הפסח.
*כמה פיוטי מערכת יוצר, חלקם בענייני שיעבוד מלכיות.
*היוצר לשבת הגדול "אאמיר מסתתר במעון חביון" היה מיוחס לו, אבל שולמית אליצור הוכיחה שהוא באמת מיצירתו של ר' יוסף אבן אביתור.

== לקריאה נוספת ==
*אברהם גרוסמן, חכמי צרפת הראשונים, ירושלים תשס"א, עמ' 73–81
*אסתר מלחי, "ר' יוסף טוב-עלם - דמותו ויצירתו", מכלול כו, תש"ע, עמ' 7–24

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://www.nli.org.il/he/discover/music/jewish-music/piyut/articles/figures/rabbi-yosef-tov-elem ר' יוסף טוב עלם], באתר הפיוט והתפילה
* ד"ר שלום קליין, [http://www.daat.ac.il/daat/toshba/mechkar/klayn-2.doc מקורות הפיוט לשבת הגדול לרבינו יוסף טוב עלם] 
* אסתר מלחי, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/taleley/shliah-2.htm עיון בפיוטי ר' יוסף טוב עלם], באתר "דעת"
* 
* אברהם פרנקל, [https://archive.today/20121218155252/http://shituf.piyut.org.il/story/1547 עשר שירות הן], באתר "שיתופיוט", מתוך ארכיון האינטרנט

== הערות שוליים ==



קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
דוכסית יורק

דוכסית יורק (באנגלית: Duchess of York) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של דוכס יורק. התואר מוענק לה בעת נישואיה, והדוכסית מאבדת את התואר בעת גירושין מבעלה, או בעת פטירת בעלה. ארבעה משנים עשר דוכסי יורק הוכתרו למלכי אנגליה בטרם נישאו, ולכן ויתרו על תוארם, ונשיהן לא זכו לתואר דוכסית יורק. אחת עשרה נשים נשאו בתואר זה:
# אינפנטה איזבלה מקסטיליה (1372 -1392) - רעייתו של אדמונד מלאנגלי, הדוכס הראשון מיורק. איזבלה נפטרה לפני פטירת בעלה באחוזת קינגס לאנגלי, בהרטפורדשייר שבאנגליה.
# ג'ואן הולנד (1393–1402) - רעייתו השנייה של אדמונד מלאנגלי. ג'ואן נפטרה זמן רב לאחר בעלה, ונישאה שלוש פעמים לאחר מותו.
# פיליפה דה מוהון (1402–1415) רעייתו של אדוארד מנוריץ', הדוכס השני מיורק.
# ססילי נוויל (1425- 1460), רעייתו של ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק.
# אן דה מוובריי, הרוזנת השמינית מנורפוק (1478- 1481) - רעייתו של ריצ'רד משרוסברי. אן נפטרה זמן קצר לאחר בעלה, שנרצח במצודת לונדון. אן הייתה בת שמונה במותה.
# אן הייד (1660–1671) רעייתו של ג'יימס השני. אן נפטרה לפני הכתרתו של בעלה.
# מרי ממודנה, לימים המלכה מרי, רעייתו של ג'יימס השני. בשל היותה נוצרית קתולית, בנם המשותף ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לא ירש את כס המלוכה.
# הנסיכה פרדריקה שארלוט מפרוסיה (1791–1820), רעייתו של הנסיך פרדריך, דוכס יורק ואלבני. נישואיהם של בני הזוג לא היו מאושרים והם נפרדו.
# הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (1893–1901). מרי, רעייתו של ג'ורג' החמישי נשאה בתואר דוכסית יורק עד פטירתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901, עת בעלה הפך ליורש העצר והיא הפכה לנסיכת ויילס. 
# אליזבת בווס-ליון (1923–1936), רעייתו של ג'ורג' השישי. אליזבת איבדה את התואר דוכסית יורק עם הכתרתו של בעלה בשנת 1936 בעקבות ויתורו של אדוארד השמיני על כס המלוכה.
# שרה פרגסון (1986-הווה) רעייתו של הנסיך אנדרו. שרה ממשיכה לשאת את התואר על אף גירושיה מהנסיך, אך איבדה את הזכות לשאת את התואר "הוד מעלתה המלכותית" HRH (Her Royal Highness). בית המלוכה מתייחס אליה בשם "שרה, דוכסית יורק".

*
יורק, דוכסית
יורק, דוכסית
ג'ובאני קורנארו הראשון

ציורו של [[פיליפו צאניברטי המתאר נשף שקורנארו ערך בארמון הדוג'ה.]]
ג'ובאני קורנארו הראשון או ג'ובאני קורנר הראשון (באיטלקית: Giovanni I Corner או Cornaro; 11 בנובמבר 1551 – 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו.

==קורות חיים==
ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים.

קורנארו כיהן כקפיטאנו של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו).

בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט.

בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.

קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.boglewood.com/cornaro/xg12.html קורות חייו של ג'ובאני קורנארו הראשון]

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:פרוקורטורים של סן מרקו
קטגוריה:ילידי 1551
קטגוריה:נפטרים ב-1629