OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בלימה אטמוספירית

הדמיית אמן של בלימה אטמוספירית, כפי שבוצעה על ידי ה-[[MRO.]]
בלימה אטמוספירית (באנגלית: Aerobraking) או בלימה אווירית היא שיטה לשינוי מסלולו של רכב חלל, הנעזרת בכוח הגרר שמפעילה האטמוספירה על רכב החלל המקטין את מהירותו. המעבר באטמוספירה נעשה בפריאפסיד (הנקודה הנמוכה) של המסלול, והאטת המהירות גורמת לירידת האפואפסיד (הנקודה הגבוהה) של המסלול, כלומר ניתן לעגל את המסלול ואף להנמיכו. הבלימה האווירית משמשת חלליות הנדרשות לשנות את מסלוליהן תוך שימוש בכמות מינימלית של דלק רקטי. תהליך הבלימה האווירית נעשה בהדרגה ותוך ביצוע חישובים מדויקים כדי למנוע גרר רב מידי עם האטמוספירה, העשוי להביא לפגיעה בחללית בדומה לתהליך החדירה לאטמוספירה.

==תיאור השיטה==
כאשר גשושית בין-פלנטרית מגיעה ליעדה, עליה לשנות את מהירותה כדי "להילכד" בכוח המשיכה של גרם השמים ולהיכנס למסלול סביבו. כאשר יש צורך בכניסה למסלול נמוך סביב גרם שמיים בעל מסה משמעותית, שינוי המהירות עשוי להיות בסדרי גודל של מספר קילומטרים בשנייה. אם שינוי המהירות נעשה באמצעות דלק רקטי, נוסחת ציאולקובסקי מכתיבה כי על חלק ממסת החללית להיות דלק. דבר זה בתורו אומר שהחללית אינה יכולה לשאת רכיבים מדעיים רבים או משמעותיים (וכבדים), ו/או שיש צורך במשגר גדול ויקר לשיגור החללית. לכך באה שיטת הבלימה האטמוספירית, המאפשרת לבצע שינויים במסלול תוך שימוש בכמויות מזעריות של דלק. ניתן לשגר חללית למסלול אליפטי בעל אפואפסיד גבוה מאוד סביב גרם שמיים בעל אטמוספירה, ולעגל את המסלול תוך שימוש בגרר אטמוספירי. אם האטמוספירה צפופה מספיק, מעבר אחד בה עשוי להספיק. עם זאת, הבלימה האטמוספירית נעשית לרוב במספר מעברים באטמוספירה, ומכאן שבאזורים דלילים יותר שלה. דבר זה נעשה כדי למנוע חימום יתר כתוצאה מכוח הגרר, ומפני שאירועים שונים בתוך האטמוספירה, כגון מערבולות ושינויי טמפרטורה, מקשים על חיזוי שינוי המהירות שיושג במעבר יחיד. לעומת זאת, כשמבצעים את הבלימה במספר מעברים, יש מספיק זמן בסוף כל מעבר למדוד את שינוי המהירות ולבצע תיקונים נדרשים לקראת המעבר הבא. הכניסה למסלול הסופי בצורה זו עשויה לארוך זמן רב (מעל לשישה חודשים במאדים), ולדרוש מאות מעברים באטמוספירה. עם תום המעבר האחרון באטמוספירה יש לתת לחללית מעט אנרגיה קינטית, כלומר להפעיל את מנועיה, כדי להעלות את פריאפסיד המסלול אל מעל לאטמוספירה, שאם לא, סופה של החללית לחדור לאטמוספירה.

האנרגיה הקינטית ממהירות החללית מומרת במהלך הבלימה האטמוספירית לאנרגיית חום, ולכן על החללית להיות מסוגלת להתמודד עם חום זה. החללית צריכה להיות גם בעלת שטח פנים וחוזק מבני שיוכלו לשרוד את השפעות הגרר. החום והלחץ בעת בלימה אטמוספירית מבוקרת אינם גדולים כמו בחדירה ישירה דרך האטמוספירה: לשם המחשה, את הכוח אותו חוותה המארס גלובל סרוויור בעת ביצוע הבלימה האטמוספירית, שהיה כ-0.2 ניוטון למ"ר, ניתן להשוות לכוח שמפעילה רוח במהירות 60 קמ"ש על יד של בן אדם בגובה פני הים.

==ראו גם==
* חדירה לאטמוספירה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20040821230232/http://english.uindy.edu/dynes/red_mars/aerobraking2.pdf איך פועלת הבלימה האטמוספירית?] 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות הנעה של חללית
חואקין סבינה

סבינה בהופעה בברצלונה, 2022
חואקין רמון מרטינז סבינה, המוכר כחואקין סבינה (בספרדית: Joaquín Sabina; נולד ב-12 בפברואר 1949 באובדה, ספרד) הוא מוזיקאי יוצר ספרדי מצליח בכל העולם דובר הספרדית. שיריו עוסקים באהבה, בצדק, ובמקום של האדם בעולם.

== ביוגרפיה ==
חואקין סבינה הוציא ארבעה עשר אלבומי סטודיו, ארבעה תקליטים מהופעות חיות ושלושה אלבומי-אוסף, ועבד בשיתוף עם אמנים שונים בהרכבי צמד ועוד. הוא אף כותב עבור אמנים אחרים, דוגמת אנה בלן ומיגל ריוס. בצעירותו נרדף על ידי שלטונו של פרנקו וגלה ללונדון. עם חזרת הדמוקרטיה לספרד, חזר אליה והיה חלק מה"מובידה", ההתעוררות התרבותית במדריד שאחרי תקופת פרנקו. 

בשנת 2001 עבר סבינה שבץ מוחי קל שסיכן את חייו, אך הצליח להחלים ולחזור לשגרה. עם זאת, האירוע השפיע עליו מבחינה נפשית והוא סבל מדיכאון, אשר הביא לכך שסבינה הפסיק להופיע לתקופת-מה. לאחר שהתאושש, הוא הוציא את האלבום Dímelo en la calle ב-2002, ואת האלבום Alivio de luto בשנת 2005. ב-2009, יצא האלבום Vinagre y rosas- האלבום האחרון של סבינה עד כה, אשר נמכר ב-200 אלף עותקים בתוך חודש מיום יציאתו לשוק. האלבום זיכה את סבינה בשלושה אלבומי פלטינה.

סבינה שיתף פעולה עם זמרים ספרדיים ודרום אמריקאים, בהם: ז'ואן מנואל סראט, פבלו מילנס, פיטו פאאס, מרסדס סוסה, חואנס ועוד.

סבינה הוא אוהד מוכר של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד. לרגל חגיגות המאה של המועדון, בשנת 2003, חיבר סבינה שיר בשם "Motivos de un Sentimiento" ("סיבות של תחושה"), שמאז נחשב כ"המנון המאה", יחד עם ההמנון המקורי משנת 1974.

== ראו גם ==
* ז'ואן מנואל סראט

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Javier Menandez Flores, Perdonen la tristeza, Plaza y Janés, 2000
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרים ספרדים
קטגוריה:משוררים ספרדים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1949
בית ספר ניסויי

בית הספר הניסויי של [[ברטראנד ראסל.]]

בית ספר ניסויי הוא בית ספר העוסק ברציפות ובהתמדה בחדשנות חינוכית פדגוגית וארגונית, על ידי מיקוד וחידוד של כיווני עשייה לא שגרתיים לשיפור היעילות הארגונית, כלומר, למיצוי מיטבי של הייעוד ושל החזון הארגוני והפדגוגי. מתלוות לכך תצפיות לבדיקה שיטתית, העומדת בקריטריונים של מחקר מדעי.

==מאפייני בתי הספר הניסוייים==
בתי הספר הניסוייים מטרתם יצירת ידע וגיבושו למודלים יישומיים של חדשנות חינוכית לשם הפצתם במערכת החינוך. בתי ספר אלה פועלים כולם על פי רציונל ומסגרת תאורטית העומדים במבחן קבלה למסגרת זו. במהלך חמש שנים מקבל בית הספר הדרכה ותמיכה במאמץ להפעלת הניסוי, הוא שייך לרשת תומכת ומלווה, ובתום חמש שנים מתאפשר לו להפיץ את המודל שפיתח. כל בית ספר מנהל תיעוד של הניסוי ומאפשר העברה והטמעה של הרעיונות החדשניים של המודל.

לצד ההוראה מתקיימות פעילויות חברתיות וחינוכית ענפות. בית הספר חייב לשקף במהותו תפיסות חברתיות בנות התקופה.

==תרומתם של בתי הספר הניסוייים==
בתי הספר הניסוייים מעודדים בתלמידים שיקום ביטחון עצמי ונוטעים בהם דימוי עצמי חיובי. הם מקרינים אווירה חיובית לסביבה ויוצרים סטנדרט חדש, שמעודד את בתי הספר האחרים לנסות ולעשות דברים חדשים. המהפך שנוצר בבתי הספר הביא להישגים מרשימים בקרב התלמידים, בתחום הלימודי, האישי, הרגשי והחברתי.

ניסוי מיטבי משפר את היעילות ואת האיכות הארגונית-פדגוגית ומסייע לארגון לממש את ייעודו ואת חזונו.

== ראו גם ==
* חינוך פתוח
* חינוך דמוקרטי
* בית הספר הניסויי ירושלים

==קישורים חיצוניים==
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Nisuyim/GanimVebateSeferNisuyim/BateiSeferYesodiyim/ דוגמות לבתי ספר ניסויים - אגף ניסויים ויזמות - משרד החינוך]

==הערות שוליים==

ניסויי
שארלוטטאון

שארלוטטאון (באנגלית: Charlottetown) היא עיר הבירה של הפרובינציה הקנדית אי הנסיך אדוארד והעיר הגדולה בו. העיר קרויה על שם הנסיכה שארלוט אשתו של ג'ורג' השלישי (1744-1818).

==היסטוריה==
כחלק מההתיישבות הצרפתית באקדיה, הקימו ב-1720 אנשי מצודת לואיסבורג הצרפתים התיישבות באזור מול מיקומה הנוכחי של העיר כיום, בעברו השני של המפרץ. במסגרת מלחמת המלך ג'ורג' כבשו הבריטים את אי הנסיך אדוארד, אך השיבו אותו לצרפתים בהסכם אקס-לה-שאפל (Aix-la-Chapelle) ב-1748.

ב-1758, בשיאה של מלחמת הצרפתים והאינדיאנים כבשו הבריטים את האי ואת המבצר וגירשו את המתיישבים הצרפתים. הבריטים בנו בכניסה למעגן הטבעי שבמפרץ את מבצר אמהרסט (Fort Amherst), בסמוך למבצר הצרפתי הנטוש. ב-1763 נקבע בחוזה פריז ששטחי צרפת בצפון אמריקה יעברו לידי בריטניה. הבריטים נתנו חשיבות גבוהה לתהליך מיפוי וחקירת השטחים שברשותם
 ושנה לאחר ההסכם, מונה קפטן סמואל הולנד מחיל ההנדסה המלכותי לסוקר הראשי בשטחי בריטניה בעולם החדש. הולנד קבע את מיקומה הנוכחי של העיר כיישוב המרכזי באי (שאז נקרא סיינט ג'ון) וקרא לה על שם אשתו של מלך אנגליה. ב-1775 בזזו את העיר פריבטירים ממסצ'וסטס כחלק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית, גנבו את חותם המושבה ושבו את פיליפס קולבק (Phillips Callbeck), אחד מאנשי הממשל של האי. ב-17 באפריל 1855 הוכרזה שארלוטטאון כעיר ומספר התושבים בה היה 6,500.

==גאוגרפיה ואקלים==
העיר שוכנת לחופו של מפרץ שארלוטטאון שאליו נשפכים שלושה נהרות מתוך האי, כך שהעיר בנויה בצורת האות V כשהזרועות הם שניים מהנהרות. מול העיר, מתחבר המפרץ למיצר נורת'אמברלנד שהוא חלק ממפרץ סנט לורנס.

האקלים בעיר הוא מושלג - ממוזג קר, כאשר הוא מתון יחסית לערים בתוך היבשת בגלל מיקום העיר במפרץ סנט לורנץ. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר (החודש הקר) היא 8- C° ויכולה לרדת עד 20- C° או פחות, אירוע שמתרחש כשמונה ימים בממוצע בשנה. המשקע העיקרי בחורף הוא שלג, כאשר הממוצע השנתי הוא 312 ס"מ. הטמפרטורה הגבוהה בחודש יולי (החודש החם) היא 23.2 מעלות עם משקעי גשם בממוצע של 117 ס"מ בשנה.

==כלכלה==
הכלכלה בעיר מבוססת בעיקר על המגזר הציבורי שכולל את ניהול העיר, המחוז והפרובינציה, את מערכת הבריאות ואת מערכת החינוך. תעשיות טכנולוגיות, כימיות וביו-טכנולוגיות קיימות גם הן, אך במספר מועט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אי הנסיך אדוארד: ערים
קטגוריה:פרובינציות וטריטוריות קנדה: ערי בירה
קטגוריה:קנדה: ערי בירה קולוניאליות לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1764
1883 במדע

==גנטיקה==
* הגדרת המונח אוגניקה על ידי פרנסיס גלטון.

==טכנולוגיה==
* 24 במאי – פתיחת גשר ברוקלין.

==רפואה==
* גילוי Vibrio cholerae על ידי רוברט קוך.

==נולדו==
* 13 במאי – גאורגיוס פפניקולאו, רופא יווני (נפטר ב-1962)
* 24 ביוני – ויקטור הס, פיזיקאי אמריקאי חתן פרס נובל (נפטר ב-1964)
* 2 באוקטובר – קרל פון טרצגי, גאולוג אוסטרי (נפטר ב-1963)
* 8 באוקטובר – אוטו היינריך ורבורג, ביולוג גרמני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1970)

==נפטרו==
* 26 ביוני – אדוארד סאבין, אסטרונום וזואולוג בריטי (נולד ב-1788)

==קישורים חיצוניים==

*
1884 במדע

==גאוגרפיה==
* אוקטובר – בכנס בינלאומי הוחלט שקו גריניץ' יהיה קו בסיסי במערכת הקואורדינטות.

==טכנולוגיה==
* בניית מקלע מקסים
* בניית טורבינת קיטור ראשונה על ידי צ'ארלס פרסונס
* המצאת גלגל ניפקו
* 9 באוגוסט – ספינת אוויר צרפתית מבצעת טיסה מבוקרת במשך 23 דקות ועוברת מרחק של 8 ק"מ במסלול מעגלי סגור.

==כימיה==
* הגדרת משוואת ארניוס לתיאור קבוע קצב.
* ניסוח עקרון לה שטלייה

==רפואה==
* טקקי קאניירו מיפן גילה את הסיבה למחלת בריברי.
* הגדרת האקסיומות של קוך.
* גילוי החיידק המהווה סיבה של דיפתריה.
* תיאור ראשון של מחלת שארקו-מארי-טות.

==נולדו==
* 28 בינואר – אוגוסט פיקאר, פיזיקאי שווייצרי (נפטר ב-1962)
* 23 בפברואר – קזימיר פונק, ביוכימאי פולני (נפטר ב-1967)
* 24 במרץ – פטר דביי, כימאי הולנדי חתן פרס נובל (נפטר ב-1966)
* 12 באפריל – אוטו מאירהוף, ביוכימאי גרמני חתן פרס נובל (נפטר ב-1951)
* 8 בנובמבר – הרמן רורשאך, פסיכיאטר שווייצרי (נפטר ב-1962)

==נפטרו==
* 6 בינואר – גרגור מנדל, גנטיקאי אוסטרי (נולד ב-1822)
* 10 באפריל – ז'אן בטיסט דומה, כימאי צרפתי (נולד ב-1800)
* 10 במאי – שארל אדולף ווארץ, כימאי צרפתי (נולד ב-1817)
* 13 במאי – סיירוס מקקורמיק, ממציא אמריקאי (נולד ב-1809)
* 18 ביולי – פרדיננד פון הושטטר, גאולוג גרמני (נולד ב-1829)
* 11 בנובמבר – אלפרד ברם, זואולוג גרמני (נולד ב-1829)
* 25 בנובמבר – אדולף קולבה, כימאי גרמני (נולד ב-1818)

==קישורים חיצוניים==

*
האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון

הכניסה הראשית לבית ספר "למדה"
האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (באנגלית: London Academy of Music and Dramatic Art) (בקיצור: LAMDA ובעברית 'למדה') הוא בית הספר למשחק המוביל במערב לונדון. נשיא 'למדה' הוא טימותי וסט, סגנית הנשיא היא ג'נט סוזמן והמנהלת הנוכחית שלו היא ג'ואנה ריד. ב-2011 חגג 'למדה' 150 שנה להיווסדו, והוא בית הספר לדרמה הוותיק ביותר בבריטניה ובאיים הבריטיים<ref></ref>.

בין חברי המועצה המייעצת נמנים בריאן קוקס וסם מנדס.

מקום מושבה של האקדמיה של לונדון לאמנויות המוזיקה והדרמה הוא בית ספר למשחק שמקום מושבו ברובע האמרסמית' שבלונדון.

במקרים רבים בוגרי האקדמיה מתקבלים לתיאטרונים הטובים בלונדון וכן להוליווד, לבי.בי.סי, לברודוויי ועוד.

בוגרי האקדמיה זכו בפרסים רבים ומגוונים ובכלל זה האוסקר, האמי ועוד<ref></ref>.

הבחינות של 'למדה' בתחומים כמו לימודי שפה ודיבור, משחק, תקשורת, אמנויות הבמה, מבוצעות על ידי תלמידי חוץ ומוסדרות תקנית על ידי Ofqual, המשרד להסדרה של ההסמכה והבחינות באנגליה.

במתקני 'למדה' יש שלושה אולמות תיאטרון, מרחבים רבים לעריכת חזרות, וחדרי מפגשים. שלושת התיאטראות הן סיינסבורי, ואולפנאות למשחק קרנה ולינבורי<ref>"Hire a Space". London Academy of Music and Dramatic Art</ref>.

=== היסטוריה ===
האקדמיה למוזיקה נוסדה ב-1861 בתור בית ספר למוזיקה בלבד.

בשנות השמונים של המאה ה-19 החלה האקדמיה להציע לקהל בחינות בדיבור ושפה. מאז שוכללו הבחינות והתפתחו למערכת מקיפה של הערכה בתחום אומניות הבמה.

בשנות מלחמת העולם השנייה העתיקה האקדמיה את מקום מושבה מחוץ ללונדון ונפתחה מחדש בשנת 1945, אך חדלה להציע הכשרה מוזיקלית<ref></ref>. יחד עם זאת, שירה נותרה חלק בלתי נפרד מהכשרת השחקנים של האקדמיה<ref></ref>.

==בוגרים ידועים==
קלי רורבאך, ריצ'רד ארמיטאג', קולין בייקר, ג'יימי במבר, ג'ים ברודבנט, דלתה בורק, ג'יימס קליס, ג'ייסון קרטר, ג'וליאן שגרן, קים קטרל, איאן צ'ארלסון, סם קלאפלין, לואיס קולינס, דומיניק קופר, בריאן קוקס, בנדיקט קמברבאץ', בן דניאלס, ג'יימס ד'ארסי, דייזי דונובן, דיאנה דורס , צ'ואיטל אג'יופור, מארק פוירשטיין, ג'ייסון פלמינג, זן גסנר, טוני גולדווין, ג'יניפר גודווין, אנסטסיה גריפית', ויקטוריה המילטון, מרינה הנדס, ריצ'רד האריס, אנטוני הד, אדוארד הרמן, קלייר היגינס, ויליאם הוטקינס, קליב הורנבי, לי אינגלבי, ג'ורג' איניס, איימי אירווינג, זליקו איבנק, Dana Ivey, מרגרט ג'ון, רורי קיניר, רונאלד לאסי, אורן לביא, ג'ון לייט, ג'ון לית'גו, אנה מקסוול מרטין, בניטו מרטינז, נטשה מקאלהון, מייקל מוריאטי, סטיבן מוייר, הרמיוני נוריס, דייוויד אוילאו, נתניאל פרקר, קתרין פרקינסון, ג'וני פירסון, Nigel Planer, ג'מה רדגרייב, איוואן רהון, ג'יימס סקוט, רושאן סת, מרטין שו, דן שור, אלכסנדר סידיג, כרמן סילברה, קלייב סטאנדן, טובי סטיבנס, אד סטופרד, דייוויד סושה, טארה סאמרס, דונלד סאת'רלנד, ג'נט סוזמן, הארי טרדוויי, לוק טרדוויי, הרייט וולטר, יהודה אפרוני, דייוויד וורבק, שפרירה זכאי, יוסי אלפי, רות וילסון ודניאל שרמן.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.lamda.org.uk/ אתר אקדמיית לונדון למוזיקה ולאמנויות דרמטיות]

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:תיאטרון בריטי
קטגוריה:לונדון: תרבות
קטגוריה:לונדון: בתי ספר למשחק
אלי בניטה

אליהו (אלי) בניטה (1928 - 21 בפברואר 2012) היה ראש מועצת מעלות-תרשיחא בין השנים 1966 ו-1969 ומאוחר יותר מנהל בית הבראה במעלות תרשיחא.

==קורות חייו==
אלי בניטה נולד בשנת 1928 במרוקו שבצפון אפריקה למסעודה ולחיים בניטה. בשנת 1948, כשהיה בן 20, עלה למדינת ישראל בגפו. אלי בניטה לקח חלק בלחימה במלחמת העצמאות ולאחר המלחמה הוא חזר אל משפחתו באלג'יר, כדי לשכנע את כל בני המשפחה לעלות לישראל. 

בשנת 1955, עלה שוב לארץ ישראל, הפעם עם משפחתו, בגיל 27, תחילה השתלב כמזכיר בקופת חולים כללית, לאחר מכן היה שותף ומייסד מגן דוד אדום בעיר וכן היה חבר מועצה מטעם מפלגת מפא"י.

בשנת 1961, התחתן אלי עם רחל, ויחד הביאו לעולם את שלושת ילדיהם. מיכל הר-שמש (1962), חיים בניטה (1966) ודורון בניטה (1973).

בשנת 1966, נבחר אלי בניטה לראשות המועצה המקומית מעלות תרשיחא והוא כיהן בתפקיד עד שנת 1969.

בתקופת כהונתו כראש המועצה של מעלות תרשיחא, דאג בניטה לכלכלת תושבי מעלות והניע לפעולה יזמים עסקיים להקמה ופיתוח מספר מפעלים אשר מוקמו באזור התעשייה של מעלות תרשיחא, "טלרד", "גיבור תעשיות", "תע"ש" מפעלים ביטחוניים.

עם סיום תפקידו כראש מועצת מעלות תרשיחא, היה שותף להקמה וייסוד בית ההבראה לפועלי בניין, אותו ניהל במשך 30 שנה. היום פועל מתוך בית ההבראה, מלון אסיינדה. 

בניטה נפטר ב-21 בפברואר 2012, במעלות-תרשיחא.

במעלות נקראה כיכר על שמו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160303194615/http://www.maltar.org.il/he/pages.aspx?id=672 קווים לדמותו ופועלו של אלי בניטה ז"ל], באתר עיריית מעלות-תרשיחא 
* [https://web.archive.org/web/20131011025058/http://maltar.org.il/he/pages.aspx?id=247 הענקת אות היובל לאלי בניטה]

קטגוריה:ישראלים ילידי אלג'יריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ראשי מועצת מעלות-תרשיחא
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:פעילים ציונים באלג'יריה
קטגוריה:סגל שירותי בריאות כללית
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
נתיחת החייזר

נתיחת החייזר (באנגלית: Alien Autopsy) הוא סרט קומדיה ומדע בדיוני בריטי שיצא בשנת 2006, העוסק באופן הומוריסטי באופן שבו הופק סרטון נתיחת גופת חוצן משנת 1995. הסרט בוים על ידי ג'וני קמפבל ומככבים בו דקלן דונלי ואנתוני מקפרטלין.

==עלילת הסרט ==
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף ביותר על האופן שבו לטענתם של צמד המפיקים הבריטים ריי סנטילי וגארי שופילד הם הפיקו את סרטון התרמית הנודע של נתיחת גופת החוצן שזכה לפרסום ולהתעניינות עולמית רבה במהלך שנת 1995.

בתחילת הסרט סנטילי ושופילד נוסעים לארצות הברית, לעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו, על מנת לרכוש מזכרות של אלביס פרסלי אותם הם מעוניינים למכור בהמשך בלונדון. בארצות הברית ריי וגארי פוגשים בצלם צבאי לשעבר בשם הארווי, אשר מוכר להם סרט שחור ולבן של הופעה חיה נדירה של פרסלי. בהמשך ריי מצטרף להארווי למיאמי כדי לצפות בסרט משנת 1947 שמציג לכאורה נתיחה שלאחר המוות של חוצן שנערכה בבסיס צבא אמריקני בניו מקסיקו לאחר תקרית רוזוול. הארווי דורש שריי ישלם לו 30,000 דולרים על הסרט. בעקבות כך גארי וריי מחפשים משקיע שיעביר לרשותם את הכסף. בהמשך סוחר אמנות הונגרי בשם לסלו בורוס, נותן לריי 30,000 דולרים לצורך רכישת הסרט. הארווי מקבל את הכסף ונותן לריי וגארי את הסרט. לצערם, הסרט נהרס לחלוטין מהחום והלחות ולא ניתן יותר לצפות בו. בניסיון נואש להציל את עצמם, הצמד מחליט לזייף את סרט הנתיחה על מנת לרצות את בורוס. ריי וגארי מצלמים את הסרט בסיוע כמה חברים, ובעזרת בובה ריאליסטית למדי של חוצן אותה הם ממלאים בקרביים מהאטליז של חבר.

לאחר שהם מסיימים לצלם את הסרט הם מעבירים העתק של הסרט לרשותו של בורוס אשר נהרג בהמשך על ידי רכב שטח (כביכול ה-CIA) בעת שהוא עמד עירום במרכז של מעגל תבואה. בסופו של דבר הצמד מצליח למכור את הסרט לרשתות שידור שונות ברחבי העולם.

בסוף של הסרט ריי מקבל לידיו העתק משופץ ותקין של סרט נתיחת החוצן המקורי משנת 1947, אותו ריי העביר במקור לצוות מומחים בתקווה שאולי אלו יצליחו איכשהו לשחזר את שאבד. לאחר שהם צופים בסרט, ריי וגארי מחליטים להעלים אותו, שכן הם מעדיפים שלא לעבור את כל הבלאגן שחוו בשנית.

==צוות השחקנים==
* דקלן דונלי - בתפקיד ריי סנטילי
* אנתוני מקפרטלין - בתפקיד גארי שופילד
* ביל פולמן - בתפקיד באנר מורגן
* הארי דין סטנטון - בתפקיד הארווי
* אומיד ג'לילי - בתפקיד מליק
* גץ אוטו - לסלו בורוס
* ג'ון קייטר - מוריס
* דייוויד תרלפול - ג'פרי
* ג'ונתן קוי - מנהל המוזאון

== ראו גם ==
* נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית)

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סרטי קומדיה בריטיים
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי קומדיה מדע בדיוני משנות ה-2000
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2006
פולקסבינה

תיאטרון פולקסבינה
פוֹלְקְסבִּינֶה (בגרמנית: Volksbühne, כלומר "תיאטרון העם") הוא תיאטרון בברלין, גרמניה. הוא נמצא בכיכר רוזה לוקסמבורג, במרכז שכונת מיטה, היכן ששכנה בירתה של גרמניה המזרחית.

פולקסבינה נבנה בשנים 1914-1913 ותוכנן בידי האדריכל היהודי-הונגרי אוסקר קאופמן, אליו חבר הפסל פרנץ מצנר. שורשיו בארגון Freie Volksbühne (התיאטרון החופשי של העם) שראה בחזונו ב-1892 "תיאטרון של העם". מטרת הארגון הייתה להציג הצגות חברתיות-ריאליסטיות אקטואליות במחיר שווה לכל נפש. הסיסמה המקורית שנכתבה על הבניין הייתה Die Kunst dem Volke (אמנות העם). במהלך מלחמת העולם השנייה, ניזוק התיאטרון קשות, בדומה ליתר ברלין. בשנים 1954-1950 הוא נבנה מחדש בהתאם לתכנונו של הארכיטקט הנס ריכטר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=1&Area=1&EventId=8904 תיאטרון פולקסבינה - Forever Young]

קטגוריה:ברלין: תיאטראות
עיצור שפתי-שיני, חוכך, קולי

עיצור שפתי־שיני חוכך קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא V לטינית (או נו יוונית קטנה) /v/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>v</tt>. זהו הצליל לאותיות <big>בי"ת רפה</big> ו-<big>ו"ו</big>.

==התרחשות==
{| class=wikitable style=text-align:center;
! שפה !! מילה !! IPA !! משמעות !! הערות
|-
| אנגלית 
| victory 
| [viktəɹi] 
| 'ניצחון'
|
|-
| עברית 
| ורד 
| [ve̞ʁe̞d] 
|'ורד'
|
|-
| ערבית 
| ذهب 
| [vaˈhab]
| 'זהב' 
| רק בניבים מסוימים
|-
| צ'רקסית 
| зэвы 
| [zavə] 
| 'צר'
| רק בניב הקברדינית. הניבים האחרים מבטאים את העיצור כ-[ʐʷ].
|}

==ראו גם==

שפתי-שיני, חוכך, קולי
אריינוצרטופס

אריינוצרטופס (שם מדעי: Arrhinoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. פירוש השם הוא "פנים בעלי קרניים ללא קרן אף" (א, α -לא או ללא, ריינו ρινο - אף, צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים). שם זה ניתן לו על ידי מגלו, ויליאם פארקס, כיוון שחשב שלא הייתה לו קרן אף, אך ניתוח נוסף של הממצאים הראו שכן הייתה לו קרן אף קטנה. האריינוצרטופס חי בקרטיקון העליון במאסטריכט כמה מיליוני שנים לפני הטריצרטופס אך הוא היה בן זמנו של האנכיצרטופס. הוא חי באמריקה הצפונית ושרידיו התגלו בקנדה. הוא היה דינוזאור צמחוני שהלך על ארבע. כמו שאר הצרטופסיים בתת-המשפחה כסמוזאורים הוא היה בעל עטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף. מעריכים שאורכו היה כ-6 מטר.

== גילוי ומינים ==
האריינוצרטופס תואר מדעית על ידי ויליאם פארקס ב-1925 שתיאר גולגולת מעוכה למחצה, וקצת מעוותת, ללא לסת תחתונה. המאובנים נאספו בקניון פרסת הסוס ליד נהר דיר ריבר באלברטה ב-1923 על ידי משלחת מחקר מאוניברסיטת טורונטו.

רק מין אחד תואר: A. brachyops. ב-1946 נחשפו מאובנים חדשים ביוטה, והללו תוארו כמין חדש בשם A. utahensis על ידי גילמור. ניתוח מאוחר יותר הראה ששרידים אלה היו למעשה טורוזאורוס ולא מין חדש של אריינוצרטופס.

== מיון ==

האריינוצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, דינוזאורים בעלי קרניים ששגשגו בקרטיקון העליון באמריקה הצפונית וכנראה גם באסיה. הצרטופסיים היא משפחה של הצרטופסים, שהם מסדרת Ornithischia - דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף.

בצרטופסיים הוא היה שייך לתת-משפחת ה-כסמוזאורים שהתאפיינה בעטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף. 

מעריכים שהוא היה קרוב לטורוזאורוס וגם לאנכיצרטופס, הפנטצרטופס והכסמוזאורוס.

==תיאור==
איור המציג שחזור של אריינוצרטופס 

האריינוצרטופס ידוע רק בזכות הגולגולת שלו, ולא נמצאו מאובנים של שאר חלקי הגוף, ולכן הפלאונטולוגים יודעים מעט לגבי האנטומיה שלו. למרות זאת, הפלאונטולוגים מניחים שגופו לא היה שונה משאר הצרטופסיים והיה אופייני לדינוזאורים אלה. בהתבסס על הגולגולת, הם העריכו את אורכו בכ-6 מטרים.

הגולגולת היא בעלת עטרה ובה שני "חלונות" בצורת אליפסה. קרני הגבה שלו היו ממוצעות באורכן ביחס לשאר ה-Chasmosaurinae אך קרן האף שלו הייתה קצרה וקהה יותר ביחס לשאר הצרטופסיים. קוטנה של קרן האף ומצבה הלא טוב של הגולגולת הביא את פארקס לחשוב שלא הייתה לו קרן אף ולקרוא לו בשם "אריינוצרטופס" ("פנים בעלות קרניים ללא קרן אף").

האנכיצרטופס היה צמחוני ואכל בעיקר שרכים, ציקסינים ומחטניים. הוא השתמש במקור שלו כדי לתלוש את העלים, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של הלסתות.

==לקריאה נוספת==

* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.dinosaurvalley.com/Visiting_Drumheller/Kids_Zone/Groups_of_Dinosaurs/index.php Groups of dinosaurs] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כסמוזאורים
קטגוריה:קנדה: פלאונטולוגיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1925
התיאטרון הרפרטוארי האמריקני

מרכז הדרמה לב
התיאטרון הרפרטוארי האמריקני (באנגלית: American Repertory Theater; ובקיצור: A.R.T.) הוא תיאטרון ללא כוונת רווח השוכן בקיימברידג', מסצ'וסטס.

==אודות התיאטרון==

הוא נוסד ב-1980 בידי רוברט ברוסטין (Brustein) וידוע במחויבותו למחזאות אמריקנית חדשה ובניסויים בתיאטרון-מוזיקלי; לעיסוק בעבודות עזובות מהעבר ולמיסודם של טקסטים קלאסיים, תוך פירושם מחדש בדרכים חדשות. במרוצת שלושים השנים האחרונות הוא זכה בפרסים היוקרתיים ביותר באמריקה, בכללם פרס פוליצר (1982), פרס טוני (1986) ופרס Jujamcyn (1985). בדצמבר 2002 זכה התיאטרון הרפרטוארי האמריקני בפרס התיאטרון הלאומי על מצוינות, ובמאי 2003 הוא נבחר לאחד משלושת התיאטראות הטובים ביותר בארצות הברית בידי טיים מגזין. התיאטרון שוכן במרכז הדרמה לב באוניברסיטת הרוורד, במבנה "מרכז הדרמה לוב" (Leob Drama Center) שתכנן יו סטאבינס ב-1960.

ב-2002 במאי התיאטרון רוברט וודוורף נבחר לכהן כמנהלו האומנותי של התיאטרון. לאחר לכתו של וודוורף, לקח את המושכות גדעון לסטר וכיהן בתפקיד בעונת 09–2008. במאי 2008 דיאנה פאולוס נבחרה למנהלת האומנותית החדשה. פאולוס, בוגרת הרווארד, היא במאית תיאטרון ואופרה בעלת שם. בין עבודותיה: המחזמר The Donkey Show, שרץ במשך שש שנים באוף ברודוויי, הפקה של בית האופרה של שיקגו; והפקת התיאטרון הציבורי (The Public Theater) משנת 2008 של המחזמר שיער, שזכה בפרס טוני, על ההעלאה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://dianepaulus.net/ האתר הרשמי של דיאנה פאולוס]
* [http://www.ibdb.com/person.php?id=86333 התיאטרון הרפרטוארי האמריקני], בInternet Broadway Database
* [https://web.archive.org/web/20130603102728/http://oasis.lib.harvard.edu/oasis/deliver/deepLink?_collection=oasis&uniqueId=hou01988 מדריך לספרים וחומרים נלווים על התיאטרון הרפרטוארי האמריקני], ב[https://web.archive.org/web/20120620162409/http://hcl.harvard.edu/libraries/houghton/ ספריית הוטון], אוניברסיטת הרווארד

קטגוריה:אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מסצ'וסטס: מבנים
קטגוריה:מסצ'וסטס: תרבות
קטגוריה:קיימברידג' (מסצ'וסטס)
קטגוריה:תיאטרון אמריקאי
קטגוריה:זוכי פרס טוני לשם כבוד
ארתור זנטי

ארתור נברטה זנטי (בפורטוגזית: Arthur Nabarrete Zanetti; נולד ב-16 באפריל 1990 בסאו קאטנו דו סול) הוא מתעמל ברזילאי המתמחה בתרגיל הטבעות. זנטי הוא האלוף האולימפי בתרגיל זה באולימפיאדת לונדון (2012).

זנטי התחרה לראשונה באליפות העולם בהתעמלות בשנת 2007, באליפות שנערכה בשטוטגרט, אך לא הגיע להישגים גבוהים. בשנת 2009, באליפות שנערכה בלונדון. העפיל לשלב הגמר מהמקום השמיני, ובגמר סיים במקום הרביעי.

בשנת 2011 זכה במדליית הזהב באוניברסיאדה שנערכה בשנז'ן, והיה למתעמל הברזילאי הראשון שרושם הישג כזה. בהמשך השנה זכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בטוקיו. בכך רשם תקדים נוסף, כשהיה לברזילאי הראשון שזוכה במדליה בתרגיל הטבעות באליפות העולם. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה זכה במדליית כסף נוספת, וכן היה שותף לזכייתה של נבחרת ברזיל במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. באולימפיאדת לונדון (2012) רשם זנטי היסטוריה נוספת, כשהיה למתעמל הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית זהב בתרגיל הטבעות.

באוניברסיאדה שנערכה ב-2013 בקאזאן שמר על תוארו, וזכה במדליית הזהב בטבעות. בהמשך השנה זכה באליפות העולם שנערכה באנטוורפן, גם כן בתרגיל הטבעות. באליפות העולם שנערכה ב-2014 בנאנינג איבד את תוארו לסיני ליו יאנג, אך זכה במדליית הכסף. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו ב-2015 זכה במדליית זהב נוספת בתרגיל הטבעות, וכן היה שותף לזכייתה של נבחרת ברזיל במדליית הכסף. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליה האולימפית השנייה שלו, מדליית הכסף, בתרגיל הטבעות.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20140222184051/http://fig.lx2.sportcentric.com/athletes/6404 ארתור זנטי] באתר התאחדות ההתעמלות הבינלאומית

קטגוריה:מתעמלים ברזילאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים מברזיל
קטגוריה:אלופים אולימפיים: טבעות
קטגוריה:מתעמלים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:מתעמלים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1990
קטגוריה:מתעמלים ברזילאים באולימפיאדת טוקיו (2020)
פודמיז'קלה הול

אולם פודמיז'קלה (סלובנית: Dvorana Podmežakla; "מתחת למיז'קלה") נקרא על שם רכס מיז'קלה שממוקם סמוך לעיר יסניצה ואורכו כ-15 ק"מ. האולם הוקם ב-1978 בעיר יסניצה על שטח בו הייתה קיימת זירת קרח פתוחה שסביבה הוקמו יציעי עץ כבר ב-1954 וב-1978 קורתה. האולם הכיל 2,500 מקומות ישיבה והשאר מקומות עמידה. עד שנת 2010 הכיל כ-4,500 מקומות ישיבה ועמידה ובשיפוץ שנעשה אותה שנה נוספו עוד 1000 מקומות. במסגרת אירוח משחקי אליפות אירופה בכדורסל 2013 הותקנו מושבים גם במקומות העמידה ומשטח הקרח הוסב למשטח כדורסל תיקני.

הזירה אירחה תחרויות הוקי קרח ותחרויות החלקה על קרח, בהן: אליפות העולם בהוקי קרח דרג C ב-1966 ואליפות העולם בהוקי קרח דרג B ב-1998. באולם נערכים גם קונצרטים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אולמות כדורסל בסלובניה
גדי דגון

גדי דגון (1 באוקטובר 1957 – 25 בינואר 2021) היה צלם אמנותי ישראלי.

==ביוגרפיה==
גדי דגון נולד במלבורן, אוסטרליה, לאב ניצול השואה ולאם שגדלה בתל אביב. ב-1960 עלה עם משפחתו לישראל וגדל בצהלה. אביו, לאון דגון, היה מתקן מצלמות, ואחר-כך סוכן של פולארויד בישראל וצלם אוויר בחיל האוויר. גדי דגון החל לצלם למחייתו בגיל שלוש עשרה. בצה"ל שירת כצלם בחיל השריון.

היה עוזרם של הצלמים גברא מנדיל, מיקי אסטל ובן לם.

ב-1977 הקים ביחד עם רמי רוטהולץ את הירחון "מבט ספורט" שיצא לאור במשך שנה. ב-1978, אדם ברוך, שהפך למורו ורבו, קיבל אותו לעבודה בירחון "מוניטין". דגון היה צלם המערכת הראשון של ירחון זה. בנוסף, עבד בשביל מעריב, ידיעות אחרונות, הארץ, גלובס, העולם הזה ו"שישי", מגזין אותו אדם ברוך הוציא. היה בעל טור במוסף הארץ, בימים שדב אלפון שימש כעורך המוסף.

דגון צילם פוליטיקאים שונים במערכות בחירות רבות, כמו בנימין נתניהו, שמעון פרס, יצחק שמיר ועוד. הוא עבד ביחד עם הבולטים שבמעצבים הגרפיים בישראל, בהם דוד טרטקובר, גדעון עמיחי וצבי לוין.

החל מ-1990, מאז שאוהד נהרין התמנה למנהלה האומנותי של להקת בת שבע, הפך דגון לצלם הבית של הלהקה. הוא צילם להקות מחול עצמאיות. בתיאטרון הרבה לעבוד עם חנוך לוין וצילם את דיוקנו הידוע.

החל מ-1996 צילם את רוב הצילומים של תיאטרון גשר. שימש במשך 16 שנה צלם הבית של האופרה הישראלית והיה צלם הבית של התיאטראות החאן ותמונע. צילם חלק ניכר מהצגותיהם של תיאטראות בית ליסין והבימה.

דגון צילם בעיקר ריטואלים, טקסים, תנועה ודיוקנאות.
השתתף בהרבה מאוד תערוכות צילום.
מנישואיו נולדו לו שני ילדים. בנו הבכור, מיכאל דגון, הוא שף ותקליטן.

דגון נפטר ב-25 בינואר 2021 בגיל 64. הותיר אחריו את אשתו ושני ילדיו.

==ספרים עם תצלומיו==
* נילי דגן, מאחורי המלחמה רואים את הים: שירים, אבן חושן, 2010. 
* בן בר-שביט (עורך), חנוך לוין תיאטרון – צילום גדי דגון, 2010. 
* מרדכי עומר (אוצר), גרפיטי בכיכר יצחק רבין נובמבר 1995, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1996. 
* אחד מי יודע: אוהד נהרין, להקת מחול בת-שבע, 2006-1990, עם עובד, 2006. 
* עופר כליף, חסר לך בורג: המדריך הישראלי לתיקונים ולאחזקת הבית, עם עובד, 2005. 
* קרן קיימת ומצלמת: תמונות מהקופסה הכחולה 1903–2003, חברת החשמל, 2003. 
* יהודה ליטני, לא על החומוס לבדו: חומוס, שמן זית, מראי מקום, דניאלה די-נור, 2000. 
* אבות ובנות, דניאלה די-נור, 2000. 
* העמדת פנים, מוזיאון לאמנות ישראלית, 1990. 
* אילן גולדהירש; טל ברודי, סל של חרוזים, ד. פלד, 1983. 

==תערוכות (רשימה חלקית)==
* אני כישלון של ישבן – דיבור אודות אלוהים – תיאטרון תמונע.
* רוקד עם מצלמה – גלריית ברוורמן, אוצרת נעמי אביב (2008)
* גרפיטי בכיכר רבין – מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצר מרדכי עומר (1995).
* העמדת פנים – המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, אוצרת נעמי אביב (1990).<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=1&Area=0&ArticleID=14251 ריאיון: חנוך לוין על פי גדי דגון], באתר הבמה, 27 בפברואר 2011
* 
* 
* [http://www.dancetalk.co.il/?p=217 צילום מחול: גדי דגון], באתר DanceTalk
* [http://www.hayadan.org.il/think-outside-the-box-0903102/ גדי דגון מציג: לחשוב אל מחוץ לקובייה], באתר הידען, 9 במרץ 2010
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטרליה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג

מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג (בסינית: 西昌卫星发射中心, באנגלית: Xichang Satellite Launch Center - XSLC), הידוע גם כבסיס 27 הוא נמל חלל המשרת את תוכנית החלל הסינית, הנמצא כ-64 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שיצ'אנג, הנמצאת באוטונומיה ליאנגשאן שבמחוז סצ'ואן, סין.

האתר הפך למבצעי ב-1984 ומאז הוא משמש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת ומזג אוויר למסלול גאוסטציונרי. ב-1996 נכשל שיגורו של משגר לונג מארץ' 3B שבראשו היה הלוויין אינטלסאט 708, כאשר 22 שניות לאחר הצתת המנועים סטה המשגר ממסלולו והתפוצץ בתוך כפר כ-1,200 מטרים מכן השיגור. ההתפוצצות גרמה, על פי דיווחי סין, למותם של 6 אנשים, לפציעתם של 56, והרסה כ-80 מבנים בכפר. לפי דיווחים ומקורות אחרים הנזקים היו חמורים ברבה.

באוקטובר 2007 שוגרה משיצ'אנג הגשושית הסינית הראשונה לחקר הירח - צ'אנג-אה 1, ובאוקטובר 2010 משימת ההמשך - צ'אנג-אה 2.

כיום ישנם במרכז שני כני שיגור פעילים מתוך שלושה, כאשר השלישי לא שימש מעולם והוסב לנקודת תצפית. המרכז תומך בשיגור משגרי לונג מארץ' 2A, 2C, 3A, 3B ו-3C. מרכז הבקרה של שיצ'אנג נמצא כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לכני השיגור ומשם מבוקרים כל השיגורים. מסילת ברזל וכביש מהיר מחברים את המרכז עם נמל התעופה שיצ'אנג הנמצא כ-50 ק"מ מהאתר.

לאחר השלמת שדרוג מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג השיגורים למסלול גאוסטציונרי עברו משיצ'אנג לשם. בגלל חסרונותיו הרבים של מרכז השיגור שיצ'אנג, ביניהם קו הרוחב הצפוני בו הוא שוכן, היישובים הסמוכים ובעיות התחבורה אל האתר, האתר צפוי לחדול מפעילות קבועה ויהווה גיבוי לאתרי שיגור אחרים בסין.
במתחם הוקמו מספר כני שיגור:

LC-2 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.

LC-3 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100103005532/http://sinodefence.com/space/facility/xichang.asp תיאור האתר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:נמלי חלל סיניים
קטגוריה:תוכנית החלל הסינית
מיכאל שניצלר

מיכאל שניצלר (י"ח באב ה'תשכ"א, 7 באוגוסט 1961 – כ"ג בניסן ה'תשפ"ג, 14 באפריל 2023) היה זמר, גראמער ומלחין חסידי-אמריקאי.

==ביוגרפיה==
מיכאל נולד לאביו משולם זושא בברקלי שבקליפורניה, בגיל צעיר התייתם מאביו ונסע ללמוד בישיבת טאהש שבקנדה, אצל האדמו״ר רבי משולם פייש לאווי.

לאחר נישואיו עבר לעיירה קריית יואל שבארצות הברית, לאחר מכן היגר למונסי ולסי גייט , ולאחר מכן לבורו פארק, ולאח״כ לעיר ג׳קסון שבניו ג׳רזי בה התגורר עד לפטירתו.

=== קריירה ===
בשנות לימודיו בישיבה שימש שניצלר כסולן בהצגות בהן שיחק. לאחר נישואיו החל לשמש כזמר חתונות וכגראמער בשמחות ובאירועים בקריית יואל, כמו כן שימש כשחקן באירועים חסידיים בארצות הברית.

לאחר פרסומו החל שניצלר להקליט את לחניו. את אלבומו הראשון הקליט בשנת 2000 ומאז הוציא לאור 15 אלבומים, רובם ביידיש.

שניצלר היה משלב כישורי משחק עם שירת לחניו, ואף הוציא אלבום של חרוזים ביידיש בשם 'דער טאטע הערט' כשכל שיר מלווה בסרטון הממחיש את השיר על ידי שחקנים מקצועיים, וביניהם שניצלר עצמו, מנשה לוסטיג ואחרים.

לאחר מכן עם השנים החל שניצלר להוציא סדרה של אלבומים הנושאת את השם די נשמה פלאם (ביידיש, שפירושו בעברית היא "להבת הנשמה"), באותו סגנון המשלב גראמען ופואמות ביידיש עם לחנים מבית היוצר של מלחינים חסידיים פופולרים, ביניהם פינקי וובר מוטי אילוביץ, וליפא שמלצר, אלבומים זכו להצלחה רבה ולפופולריות בקרב הקהל החסידי ודוברי היידיש.

בכ"ד שבט תשע"ז הופצה שמועה ברשתות החברתיות על פטירתו של שניצלר, והוא פרסם הקלטה שהפריכה את השמועה.

לאחר שהחלים ממחלה קשה הוציא את הדיסק "מימיני מיכאל" ובו השיר "מיין הארץ", וכתב .

נפטר לפני כניסת השבת בכ"ג בניסן ה'תשפ"ג – 14 באפריל 2023 לאחר שעבר דום לב, נקבר בבית העלמין 'הר שלום' במונסי<ref></ref>.

== דיסקוגרפיה ושיתופי פעולה ==

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.cmusic.co.il/Reviews/00043-עוף-או-שניצלר.html עוף או שניצלר?], ביקורת מוזיקה באתר שיא מיוזיק
* 
* 
* [https://hm-news.co.il/353071/ די נשמה פלאם: הלך לעולמו בפתאומיות ר' מיכאל שניצלער] באתר המחדש

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים חסידיים אמריקאים
קטגוריה:חרדים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחיני מוזיקה חסידית
קטגוריה:חסידי סאטמר
קטגוריה:זמרים חסידיים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
ניוטרל מילק הוטל

ניוטרל מילק הוטל (באנגלית: Neutral Milk Hotel) הייתה להקת אינדי רוק אמריקאית משפיעה שהוקמה בשנות התשעים המוקדמות על ידי ג'ף מנגום, שהיה הסולן, הגיטריסט וכותב השירים של הלהקה. הלהקה נודעה בזכות הצליל הניסיוני והליריקה המעורפלת שלה.

ניוטרל מילק הוטל שחררו את היצירה הראשונה שלהם, EP Everything Is, ב-1994, אוסף קצר של רצועות שנכתבו על ידי מנגום. באלבום המלא הראשון של הלהקה, On Avery Island, ששוחרר זמן לא רב לאחר מכן, הצטרף למנגום חברו מילדות רוברט שניידר, והשתתף בהפקה ובנגינה. עם שחרורו של האלבום, הוקמה הלהקה המלאה וסיבוב הופעות נרחב החל.

הלהקה הוציאה לאור את אלבומה המדובר ביותר In the Aeroplane Over the Sea ב-1998. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית עם שחררו, אך הוא מכר יותר מ-300,000 עותקים וזכה לביקורות משבחות ממספר גורמים. אך על אף הפופולריות הגוברת של הלהקה, היא התפרקה בשנת 1999 לאחר שמנגום התאכזב מההופעות ועיתונות המוזיקה ולקה בהתמוטטות עצבים.

== דיסקוגרפיה ==
* On Avery Island (1996)
* In the Aeroplane Over the Sea (1998)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* ליאור דיין ואורי זר אביב, [http://www.lightbaz.com/2013/02/in-the-aeroplane-over-the-sea-radio-show/ באווירון מעל הים: ספיישל בגל"צ במלוא 15 שנים לאלבום הקאלט של ניוטרל מילק הוטל], 19 בפברואר 2013

קטגוריה:להקות אינדי אמריקאיות
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
סויוז TM-24

סויוז TM-24 (ברוסית: Союз TM-24) הייתה משימה מאוישת ה-24 אל תחנת החלל מיר. המשימה שוגרה ב-17 באוגוסט 1996 מקוסמודרום בייקונור, קזחסטן, כשבתוכה שלושה אנשי צוות: שני קוסמונאוטים ואסטרונאוטית צרפתייה - קלודי אניירה - שהייתה לאישה הצרפתית הראשונה בחלל.

==צוות==
* צוות המראה:
** ולרי קורזון - מפקד
** אלכסנדר קאלרי - מהנדס טיסה
** קלודי אניירה - אסטרונאוטית חוקרת
* צוות נחיתה:
** ולרי קורזון - מפקד
** אלכסנדר קאלרי - מהנדס טיסה
** ריינולד אוואלד - אסטרונאוט חוקר

===צוות גיבוי===
* לאופולד איארטס - אסטרונאוטית חוקרת

==תיאור המשימה==
באוקטובר 1995 הוחלט על צוות של משלחת קבועה מס' 22 לתחנת החלל מיר. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.

הצוות היה אמור לכלול גנאדי מנאקוב ופאבל וינוגרדוב מרוסיה וקלודי אניירה מצרפת. באוגוסט 1996 במהלך בדיקה רפואית שגרתית התגלה בעיה לבבית אצל גנאדי מנאקוב. בעקבות כך צוות רוסי הוחלף לצוות גיבוי שנשלח לחלל בטיסת "סויוז TM-24".

ב-19 באוגוסט החללית התחברה לתא עגינה במודול בסיסי של לתחנת החלל מיר. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית סויוז TM-23 ושהה צוות של משלחת מס' 21 שכלל יורי אונופריינקו ויורי אוסצ'וב מרוסיה ושאנון לוסיד מארצות הברית. הצוותים שכללו יחד 6 אנשים החלו בביצוע ניסויים מתוכננים והעברה מסודרת של המתקן למשלחת מס' 22. ב-2 בספטמבר חללית סויוז TM-23 התנתקה מתחנת החלל ועל סיפונה צוות משלחת מס' 21 וקלודי אניירה שחזרו לכדור הארץ.

ב-7 בפברואר חללית "סויוז TM-24" התנתקה מתא כגינה במודול בסיסי וחוברה לתא עגינה במודול "קוואנט 1".

ב-10 בפברואר 1997 לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TM-25 (וסילי ציבלייב היה מפקד צוות). החללית הביאה אספקה חדשה. וסילי ציבלייב ואלכסנדר לאזוטקין היו חברי משלחת מס' 23.

סויוז TM-24 נחתה ב-2 במרץ 1997 כשבתוכה שני הקוסמונאוטים המקוריים של המשימה והאסטרונאוט הגרמני ריינהולד אוואלד, שהגיע למיר במשימת סויוז TM-25.
סויוז TM-24 כפי שצולמה מ[[מעבורת החלל אטלנטיס שעגנה במיר במהלך משימת STS-79 בספטמבר 1996]].

==ראו גם==
* תוכנית סויוז
* תחנת החלל מיר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tm24.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuztm-24.html סויוז TM-24] באנציקלופדיה אסטרונאוטיקה 

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1996 ברוסיה
נועם גרשוני

נועם גרשוני (נולד ב-30 בינואר 1983) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, אלוף פאראלימפי (לונדון 2012) והיה מדורג שני בעולם בטניס נכים בדרגת הנכות הגבוהה. בעבר טייס מסוק קרב.

ב-2018 השיא משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.

== ביוגרפיה ==
גרשוני, בנם של פנינה ומשה, נולד בכפר סבא, למד בבית ספר יסודי בן-גוריון, בחטיבת הביניים בר-לב ובתיכון כצנלסון בעיר. הוא ניגן בחצוצרה בקונסרבטוריון ובתזמורת הייצוגית העירונית.

בצה"ל שירת כטייס מסוק קרב AH-64 אפאצ'י בטייסת 190 של חיל האוויר. במלחמת לבנון השנייה נפצע קשה בהתנגשות מסוקים שבה נהרג רב-סרן וסבל משברים מרובים ופציעות בארבע הגפיים. אחרי שיקום רפואי הצטרף לבית הלוחם תל אביב והחל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים. מלבד הטניס, התנדב גרשוני במשך שנים בהוסטל "מקום אחר" בתל אביב ולימד בני נוער מתמטיקה. כיום נועם מרצה בארגונים, חברות וכנסים ומתנדב ב"עמותת ארז".

== הישגים בספורט ==
בדצמבר 2010 זכה בגמר טורניר בינלאומי בצ'כיה לטניס כיסאות גלגלים. באותו טורניר זכה גם בתחרות הזוגות עם נציג צרפת. אחרי תחרות זו דורג 29 בעולם.

בספטמבר 2011 העפיל לגמר אליפות ארצות הברית.

בנובמבר 2011 זכה בגמר תחרות המאסטרס בבלגיה, אליה מוזמנים ארבעת השחקנים הטובים בעולם. מדובר בפעם הראשונה ששחקן ישראלי העפיל לגמר היחידים בתחרות.

בינואר 2012 זכה בגמר האליפות הפתוחה של סידני אוסטרליה בטניס בכיסאות גלגלים, לאחר שגבר על המדורג מספר שתיים בעולם דייוויד וגנר.

באפריל 2012 גבר על האלוף הפאראלימפי של משחקי 2008 פיטר נורפוק וזכה בטורניר פנסקולה בפלורידה.

במאי 2012 העפיל עם שרגא ויינברג לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים.

ב-1 ביולי 2012 זכה באליפות צרפת הפתוחה, ובזוגות זכה במקום השני יחד עם בועז קרמר.

השתתף בנבחרת הישראלית למשחקים הפאראלימפים 2012. הוא התחרה בקטגוריית הקוואד וזכה במדליית זהב בטורניר היחידים ובמדליית ארד בטורניר הזוגות יחד עם שרגא ויינברג.

במרץ 2022 הוביל את נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים לניצחון על דרום קוריאה ובמוקדמות אליפות העולם באנטליה, טורקיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.paralympic.org/noam-gershony פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים] באתר הרשמי של IPC 

* [https://web.archive.org/web/20120525200425/http://www.itftennis.com/wheelchair/players/player/profile.aspx?playerid=100134472 נועם גרשוני, אתר התאחדות טניס כיסאות גלגלים]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:זוכי מדליית ארד פאראלימפית מישראל
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:טניסאים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:טניסאים נכים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:טניסאים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2018
קטגוריה:בוגרי תיכון כצנלסון
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
שלומית (יישוב)

שְׁלוֹמִית הוא יישוב קהילתי דתי שנמצא בחבל שלום במועצה אזורית אשכול.
היישוב מונה כ-400 נפשות, ושותפים להקמתו מועצה אזורית אשכול, החטיבה להתיישבות, תנועת אמנה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל.

==מיקום==
היישוב נמצא במרחק של כ־1.5 קילומטר מגבול ישראל–מצרים וכ־7 קילומטר מרצועת עזה. זהו היישוב השני המערבי ביותר בישראל, אחרי קיבוץ כרם שלום הסמוך.

==היסטוריה==
במאי 2001 ממשלת ישראל הסכימה על הצעת ההחלטה שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה אריאל שרון, על תוכנית להקמת 5 יישובים בחולות חלוצה. מטרת ההחלטה הייתה למנוע מסירת השטח במסגרת הסכם לחילופי שטחים כחלק מהסדר הקבע עם הפלסטינים. זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה. הצעה כזו נכללה, לדוגמה, ביוזמת ז'נבה, וגם אהוד ברק תמך ברעיון זה בהיותו ראש הממשלה, בשנת 2000.

מייד הוחל בתכנון שלושה יישובים: שלומית, ניצנית וחלוצית והוקמה ועדת היגוי.

במקביל, בשנת 2002 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחולות חלוצה על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. בין המתנגדים לפיתוח השטח היה ארגון חיים וסביבה שטען כי הקמת יישובים חדשים לא רק תפגע בטבע, אלא גם תחליש יישובים קיימים בפריפריה, על ידי הפניית תקציבים לפיתוח חדש על חשבון השקעה ביישובים קיימים. כך שביצוע ההחלטה התעכב.

בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון ייבנו 1,500 יחידות דיור. בפברואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הפקידה תוכנית מפורטת ליישוב, בה רק 500 יחידות דיור שנועדו למפוני רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.

באוגוסט 2011 אוכלס המקום לראשונה על ידי גרעין של בוגרי מכינה קדם-צבאית עצם, שהתגוררו במבנים יבילים עד להשלמת בניית מבני הקבע. בקיץ 2014 נרכשו 28 מגרשים ראשונים ביישוב, וביולי 2015 החלה בניית בתי הקבע. נכון למאי 2020, ביישוב יש 30 בתי קבע מיושבים ומקצתם בתהליכי בנייה.

רב היישוב הוא הרב אריאל אברהם איגרא, בנו של הדיין הרב אליעזר איגרא.

במתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023, כעשרה מחברי כיתת הכוננות של שלומית התגייסו לטובת ישוב פרי גן הסמוך, שהותקף בקרב פרי גן בידי שמונה מחבלים שחדרו ליישוב. הם הצליחו להציל את פרי גן מטבח<ref></ref>. ארבעה מחברי כיתת הכוננות נהרגו (שניים - בכור סויד<ref></ref> ואוריאל ביבי<ref></ref> - בהתקלות בצומת מגן, ושניים - ראובן שישפורטיש<ref></ref> ואביעד גד כהן<ref></ref> - בהתקלות בפרי גן), ארבעה נפצעו בינוני-קשה.

==הטבות==

==קישורים חיצוניים==

*[https://martin.co.il/ישוב-שלומית/ פרויקט ההרחבה בשלומית], משקים בנגב
*
* [https://www.facebook.com/שלומית-100501850113527/?ref=ts&fref=ts דף הפייסבוק של היישוב]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מועצה אזורית אשכול
קטגוריה:ישראל: יישובים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:יישובים שהוקמו למפוני תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2011
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יישובים בדרום ישראל שפונו במלחמת חרבות ברזל
קו קרמן

שכבות האטמוספירה. קו קרמן מסומן באדום
קו קרמן (באנגלית: Kármán line) מכונה גם "גבול החלל", הוא שמו של קו דמיוני בגובה של 100 ק"מ מעל פני הים, אשר מסמן את הגבול בין אטמוספירת כדור הארץ לבין החלל החיצון. הגדרה זו מקובלת על הפדרציה האווירונאוטית הבינלאומית או FAI (ראשי תיבות שלFédération Aéronautique Internationale), שהיא הגוף האמון על קביעת מדדים ושיאים בנושאי אווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה.

על פי ההגדרה, אווירונאוטיקה תחשב לכל סוג של פעילות אווירית עד לגובה של 100 ק"מ מעל פני הים וכל פעילות שמעל גובה זה תיחשב כאסטרונאוטיקה.

==עקרונות==
שמו של קו קרמן נגזר משמו של תיאודור פון קרמן (Theodore von Kármán) שהיה מהנדס ופיזיקאי הונגרי-אמריקני. קרמן היה הראשון שחישב כי בגבהים שמעל 100 ק"מ מעל פני הים, הופכת האטמוספירה של כדור הארץ לדלילה מדי, כך שלא מתאפשרת פעילות אווירונאוטית, וזאת מכיוון שכלי טיס אשר יפעל בגבהים אלה ידרש לנוע במהירות הגבוהה ממהירות הסיבוב של כדור הארץ על מנת לייצר לעצמו עילוי אווירודינמי מספיק. בנוסף לכך, בגובה זה מתרחשת עלייה משמעותית בטמפרטורה ובהשפעה של קרינת השמש.

האטמוספירה של כדור הארץ אינה מסתיימת באופן מובחן בגובה כלשהו אלא הופכת לדלילה עם העלייה בגובה. אשר על כן קו קרמן הוא למעשה הגדרה שרירותית אשר מסתמכת על הקביעה כי גבול האטמוספירה הוא אותו חלק שבו קיימת צפיפות מספיקה של אוויר אשר יכולה לתמוך בעילוי דינמי של כלי טיס באמצעות כנפיו. ככל שהאוויר דליל יותר תידרש תנועה מהירה יותר של כלי הטיס על מנת לייצר כוח עילוי.

==הגדרות נוספות==
בלשון יום יום ניתן לכנות את קו קרמן כ"גבול החלל" אולם קיימות גם הגדרות תחליפיות למושג. חוקרים שונים מגדירים באופן שונה את גבול האטמוספירה. יש הרואים בתרמוספירה ובאקסוספירה כחלק מן האטמוספירה של כדור הארץ ולא כחלק מן החלל החיצון, ולפיכך קובעים את גבול החלל החיצון בגובה של 10,000 ק"מ מעל פני הים.

בארצות הברית מכנים אסטרונאוט את כל מי שטס בגובה של יותר מ-80 ק"מ מעל פני הים, שהוא בערך הגבול שבין שכבת המזוספירה והתרמוספירה. על פי החוק הבינלאומי, הגבול התחתון של החלל החיצון הוא הגובה המינימלי שבו יכולה חללית לקיים מסלול הקפה סביב כדור הארץ אך לא מגדיר גובה מדויק, למרות שמדובר בערך ב-160 ק"מ מעל פני הים.

קטגוריה:אטמוספירת כדור הארץ
וילם קורץ

וילֶם קוּרְץ (בצ'כית: Vilém Kurz; 23 בדצמבר 1872 – 25 במאי 1945) היה פסנתרן ומורה צ'כי, שכיהן כפרופסור בקונסרבטוריון הממלכתי בלבוב ובווינה ובקונסרבטוריון של פראג. בין תלמידיו היו בתו אילונה שטפאנובה-קורצובה, אדוארד שטוירמן, רודולף פירקושני, גדעון קליין ורפאל שכטר.

קורץ ביסס את שיטות ההוראה שלו במידה רבה על שיטותיו של תאודור לשטיצקי ותלמידיו, שאותם פגש בימים שלימד בלבוב. לאחר שנים המשיכה בתו, אילונה שטפאנובה-קורצובה בפיתוחן.

==הקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור של אנטונין דבוז'אק==
קורץ נודע בעיבוד מחדש של תפקיד הסולו בקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור, אופוס 33, של אנטונין דבוז'אק, שחובר במקור בשנת 1876. במשך למעלה מעשור לאחר ביצועו הראשון סבל הקונצ'רטו מהזנחה ומבוז מצד הביקורת. התייחסות נפוצה במשך שנים רבות הייתה, כי תפקיד הפסנתר נכתב "כמו לשתי ידיים ימניות".

בשנות העשרים לחייו, לקח עליו קורץ את משימת עיבודו של תפקיד הסולו, ובגרסה זו אף הרבה לבצעו. מאז אותם ימים, הודפסו הגרסה המקורית וזו של קורץ יחדיו במהדורת הפרטיטורה הביקורתית של אוטאקאר שורק (Otakar Šourek), זו מתחת לזו, כך שהסולן יכול לבחור איזו מן השתיים לנגן. גרסת קורץ נכנסה לרפרטואר הפסנתר הסטנדרטי. לבחירת הסולן אין השפעה על החומר התזמורתי המקורי של דבוז'אק. בשנת 1919 ניגנה אילונה קורצובה בביצוע ראשון את גרסת קורץ לקונצ'רטו של דבוז'אק בסול מינור, בניצוח ואצלב טאליך.

סופראפון, חברת ההקלטות הצ'כית, הוציאה תקליטור שבו איוואן מורבץ מנגן את הגרסה של קורץ, עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוח ייז'י בלוהלאווק, וראדוסלב קוואפיל מנגן את הגרסה המקורית של המלחין, עם התזמורת הפילהרמונית של ברנו בניצוח פרנטישק יילק.

== ראו גם ==
* רפאל שכטר
* גדעון קליין

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קורץ
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1872
קטגוריה:נפטרים ב-1945
יאיר אטינגר

יאיר אטינגר (נולד ב-21 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי וסופר ישראלי. פרשן לענייני דת ומדינה וכתב מגזין בכאן חדשות.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לאהרון, ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים ומפצועי המלחמה הקשים ביותר, ולאסתר אטינגר, משוררת.

אטינגר התחנך בתיכון הרטמן והשתתף בפעילויות שבט משואות של הצופים הדתיים בירושלים. בתום לימודיו הצטרף למסלול הצבאי שילוב במסגרת מכון הרטמן וישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. לאחר שחרורו מצה"ל חזר ללימודיו במכון הרטמן, ובמקביל החל לסקר את תחומי הצבא והמתנחלים עבור המקומון "כל העיר". במהלך עבודתו במקומון למד באוניברסיטה העברית לימודי האסלאם, המזרח התיכון ומדע המדינה. בנוסף, עבר קורס כתבים של קול ישראל, ועבד ככתב בירושלים במערכת החדשות של רשת ב'.

בסוף 1997 הצטרף לעיתון "הארץ" כעורך במדור הכתבות, ולאחר מכן כעורך וכתב החוץ של העיתון. בשנת 2001 יצא ללימודים בפריז בבית הספר לעיתונות, שפעל בעבר בחסות האיחוד האירופי. עם שובו לישראל בשנת 2002, השתלב במערכת החדשות של "הארץ" ככתב לענייני האוכלוסייה הערבית בישראל, וסיקר בין היתר את דיוני ועדת אור שחקרה את אירועי אוקטובר 2000, את המפלגות הערביות בכנסת ואת הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית.

בחורף 2005 עבר להתגורר ביישוב נוה דקלים, בניסיון להביא את קולות התושבים והרבנים המקומיים על רקע התממשות תוכנית ההתנתקות, ובחמשת חודשי שהייתו בגוש קטיף פרסם ב"הארץ" עשרות רשימות וטורים תחת הכותרת "נוה דקלים".

בשנת 2006 עבר לסקר את החברה החרדית. לצד סיקור פרשיות אקטואליות כמו בג"ץ בית הספר בעמנואל, המאבקים סביב מצעד הגאווה בירושלים והפעלת חניון קרתא, הוא מרבה לעסוק בניתוח של תהליכים פנימיים בחברה החרדית, ושל סוגיות דת ומדינה כגון משבר פרויקט הגיור הממשלתי שפרץ ב-2008, משבר רבני צהר והירידה במעמדה של הרבנות הראשית לישראל.

במאי 2017, בתום עשרים שנה ב"הארץ", עבר אטינגר למכון שלום הרטמן בניו יורק, ונטל חלק בתוכנית החרדים של המכון הישראלי לדמוקרטיה. בספטמבר 2017 מונה לכתב ג'רוסלם פוסט בניו יורק. בשנת 2018 פרסם יחד עם הסוציולוג נסים ליאון את הספר "בְּאֵין רוֹעֶה; ש"ס וההנהגה החרדית-מזרחית אחרי עידן הרב עובדיה יוסף", שיצא בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה.

בספטמבר 2019 חזר אטינגר לישראל והתחיל לעבוד בתאגיד השידור הישראלי בתפקיד פרשן לענייני דת ומדינה לצד עקיבא ווייס.

בדצמבר 2019 יצא לאור ספרו: "פרומים - המחלוקות שמפצלות את הציונות הדתית". הספר זכה בפרס ספר השנה ע"ש הלל קוק של המכון למחשבה ישראלית, לשנת 2021 ויצא גם באנגלית בהוצאת קורן, בשנת 2023, תחת השם "Frayed: The Disputes Unraveling Religious Zionists".

== חיים אישיים ==
אטינגר נשוי, ואב לשלוש בנות. מתגורר בירושלים.

==קישורים חיצוניים==

* 
על ספרו:
* 
* 
* תומר פרסיקו, [https://tomerpersico.com/2020/01/02/unraveled/ עומדים על נקודת המתח: ‘פרומים’ של יאיר אטינגר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
קטגוריה:כתבים לענייני חרדים
קטגוריה:בוגרי תיכון הרטמן
קטגוריה:בוגרי ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים
קטגוריה:בוגרי הצופים הדתיים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נוה דקלים: אישים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972