OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אהבה קטנה

"אהבה קטנה" הוא הסינגל השלישי של הזמרת שירי מימון, מתוך אלבום הבכורה שירי מימון. השיר נכתב והולחן על ידי דור דניאל. ברדיו לב המדינה הוא זכה לתואר "שיר השנה" לשנת 2005. לאחר יציאת הסינגל לרדיו הופץ בתקשורת שהסינגל הוא גרסה חדשה לשיר שיצא בעבר ובוצע על ידי טלי גיחון והיה ל"שיר השבוע", שנה לפני יציאת הגרסה של מימון כביכול, בתחנת הרדיו רדיו לב המדינה. בפנייה של התקשורת לכותב ומלחין השיר דור דניאל ולתחנת הרדיו הוסבר שדניאל כתב את השיר עוד כשהיה בשירותו הצבאי ביחד עם גיחון ונתן לה להקליט אותו כסקיצה.

גיחון לאחר סיום שירותה הצבאי פתחה במסע יחסי ציבור וחילקה את השיר לתחנות רדיו שונות וכך הגיעה להשמעה ברדיו "לב המדינה". דניאל לא ידע על יחסי הציבור ולכן לא הבין איך הסקיצה זכתה להשמעה ברדיו כאשר השיר היה כבר אצל מימון.

== משמעות ==
השיר מדבר על בחורה בעלת ביטחון עצמי לעומת מה שהרגישה קודם לפני שנפרדה מבחור שאהבה. המכשולים שעברה ביחד עם בן זוגה גרמו לה לחשוב למה צריך לאהוב ולמה זה טוב, הרי בן זוגה לא רוצה ביחסים קרובים איתה, אלא ביחסים פתוחים הכוללים פחות נאמנות וזה לא מה שהבחורה רוצה. גם אחריי הפרידה כשהיא לבד, היא לא מפסיקה לחשוב עליו ולאהוב אותו.

השורה "מסך ההתעלמות שלא הורג אותך, הוא מחשל אותך" היא פרפרזה על האמירה "מה שלא הורג אותי מחשל אותי" של ניטשה.

==וידאו קליפ==
לשיר צולם קליפ מבוים וזכה להיות במקום הראשון במצעד "המבוקשים" יותר משבוע. הקליפ היה במקום הראשון שבועיים ברציפות במצעד הקליפים ב-MTV בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של אירופה, ואחר כך התמקם במקום הרביעי.

== מיקומי שיא ==
{| class="wikitable" cellspacing="0"
|-
!align="center"|מצעד
!align="center"|מיקום
|-
|רדיו לב המדינה
|#1
|-
|ynet
|#4
|-
|רדיו אמצע הדרך
|#5
|-
|רשת ג'
|#11
|-
|גלגלצ
|#11
|-
|}
<nowiki>*</nowiki>מצעדים שנתיים

==היוצרים==
* מילים ולחן: דור דניאל
* הפקה ועיבוד: אייל ליאון קצב, בועז וולף
* בס: טל לוי
* גיטרוה חשמלית, קלידים, תכנות: בועז וולף
* גיטרה אקוסטית: אודי שמחון
* קולות: ניר גבה, מומי לוי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.flix.co.il/tapuz/showVideo.asp?m=895617&SourceId=888604 אהבה קטנה], הקליפ
* [https://www.nli.org.il/he/items/NNL_MUSIC_AL990036615240205171/NLI לדף השיר] באתר הספרייה הלאומית

קטגוריה:שירי 2005
קטגוריה:סינגלים מ-2005
קטגוריה:שירי שירי מימון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון
הצהרת ארושה

הצהרת ארושה ניתנה בידי נשיא טנזניה, ג'וליוס נייררה, ב-5 בפברואר 1967 בעיר ארושה, ובה התווה את קווי מדיניות האוג'מאה, שהונהגה במדינה במשך שני העשורים שלאחר מכן.

טנזניה קיבלה את עצמאותה רק 3 שנים קודם לכן, ועדיין חיפשה את דרכה. נייררה ראה חשיבות בגיבוש זהות לאומית וחיזוק תחושת האחדות במדינה וכן ביישום האידאולוגיה הסוציאליסטית בה החזיק. מדיניות האוג'מאה שהונהגה בעקבות ההצהרה התבססה על כלכלה ריכוזית ועל בדלנות כלכלית.

ההצהרה ומדיניות האוג'מאה היו צעד בלתי פופולרי, אך נייררה, שנחשב לאבי האומה בטנזניה, היה מספיק חזק כדי להתמיד בעקרונותיו. בסופו של דבר, הכיר בכישלון הכלכלי של מדיניותו. הוא פרש מתפקידו ב-1985, על מנת שלא יהיה זה שמיישם מדיניות של שוק חופשי, לה התנגד.

==קישורים חיצוניים==
* הצהרת ארושה בוויקיטקסט 

קטגוריה:טנזניה: היסטוריה
קטגוריה:טנזניה: פוליטיקה
קטגוריה:1967 בפוליטיקה
גארודה

הגארודה (סנסקריט: गरुड) הוא עוף מיתי שמקורו במיתולוגיה ההינדואית ובמיתולוגיה הבודהיסטית והוא מוכר כמלך הנשרים (או מלך העיטים).

== במיתולוגיה ==
מסופר שהגארודה היה "רכבו" של וישנו, והיה במאבק תמידי עם נחשי הנאגות. באחת האגדות מסופר על האל אינדרה שאיבד את כוחותיו. וישנו הציע לו לקבלם בחזרה אם ישתה את הנקטר האלוהי - אמריטה, המצוי בקרקעית האוקיינוס. השדים שרצו למנוע מאינדרה לרכוש בחזרה את כוחותיו הגעישו את האוקיינוס, ובכך יצרו כד של הנקטר. לאחר מכן התרחש מאבק גדול על הנקטר בין האלים לשדים, והאל וישנו, שהצליח להניח את ידיו על הכד, העבירו לגארודה שהתבקש להעביר את הכד לגן העדן. הגארודה נעצר על ידי על השדים בארבעה מקומות שונים, ובהם קצת מן הנקטר נשפך על האדמה, והפכה למקודשת.

פעם ב-12 שנה עולים לרגל לאותם מקומות עשרות מיליוני אנשים מדתות וזרמים שונים.

הגארודה מופיע בסמליהן של אינדונזיה ותאילנד והוא שמה של חברת התעופה הלאומית של אינדונזיה.

בשנת 2004 יצא סרט קולנוע תאילנדי בשם "גארודה" (Garuda) העוסק בעוף המיתי. 

<gallery widths="200" heights="200" perrow="2">
קובץ:Emblem of Thailand.svg|הגארודה בסמל תאילנד
קובץ:Coat of Arms of Indonesia Garuda Pancasila.svg|הגארודה בסמל אינדונזיה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:יצורים מיתולוגיים
קטגוריה:מיתולוגיה הינדואית
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:בודהיזם
בלו נוט

בלו נוט (מאנגלית: Blue Note בתרגום מילולי תו עצוב) מתייחס לרוב לתו המתווסף לסולם פנטטוני, בבלוז, ג'אז ורוק. התו הוא הנמכה של כל אחת הדרגות, בכל סולם, אך ברוב המוחלט של המקרים השם בלו נוט מתייחס לדרגה החמישית המונמכת של סולם מינורי, שהיא הדרגה הרביעית המוגבהת בסולם מינור פנטטוני.

==הרמוניה==
כאמור, עקרונית בלו נוט הוא רק הנמכה של חצי טון, אך השם מתייחס לרוב לדרגה הרביעית של סולם פנטטוני מינורי, שהיא הדרגה החמישית של סולם מינורי טבעי. למשל בדו מינור פנטטוני, הבלו נוט הוא סול במול וגם בדו מינור טבעי, הבלו נוט הוא סול במול. הבלו נוט הוא מה שמבדיל בין סולם מינור פנטטוני לבין סולם הבלוז (סולם המשמש גם לג'אז ורוק).

מבחינה הרמונית הבלו נוט הוא טון דיסוננטי, שכן המרווח בינו לבין טון הבסיס של הסולם הוא טריטון. נוסף על כן, בסולם פנטטוני אין אף מרווח של חצי טון, ואילו בסולם בלוז, המרווח בין הבלו נוט לשתי הדרגות הסמוכות לו הוא חצי טון (הדרגה השלישית והרביעית). תכונה זו היא המאפשרת את הבלוז, שדיסהרמוניה היא ממאפייניו הבולטים.

===הבלו נוט כתו רפאים===
הבלו נוט הוא תוספת לא רשמית לסולם, כלומר לעיתים רבות הוא לא לחלוטין שייך לסולם, והשימוש בו ספונטני יותר (ראו פרק שימוש). כיוון שכך יש לו מעמד מיוחד של תו רפאים, או דרגת רפאים, דרגה שאינה באמת חלק מן הסולם אך היא חשובה מאוד בו.

==שימוש==
השימוש המקורי של הבלו נוט הוא בבלוז, אך יש בו שימוש גם בג'אז, ברוק ולעיתים בסגנונות נוספים. לבלו נוט יש חשיבות אדירה בבלוז, כיוון שכאמור הוא התו היחיד בסולם המאפשר דיסוננסים. כמו כן, ברצף האקורדים של הבלוז (שבנוי על הסולם הטבעי, ולא על סולם הבלוז), יש חשיבות לשלוש דרגות מרכזיות, שהן תו הבס בשלושת האקורדים, הראשונה הרביעית וההחמישית. המרווח בין הבלו נוט לכל אחת מהדרגות הללו הוא דיסוננסי, על כן כשהוא מנוגן על כל אחד מן האקורדים, הוא מודגש.

בגלל אופיו הייחודי, ומשום שהוא מה שהופך מלודיה לבלוזית, יש בו שימוש רב מאוד בעיקר בבלוז ובג'אז. הבלו נוט מככב לרוב באלתורים, אך מופיע לפעמים גם ביצירה כתובה. בגלל היותו "תו רפאים" שאינו לחלוטין חלק מהסולם הוא מנוגן הרבה באופ ביט, ומשתמשים בו באלתור בקטע סולו ומחוץ לו.

==מקור השם==
מקור שמו של הבלו נוט, הוא מהבלוז (בלו = עצוב באנגלית), בו הוא מרכזי מאוד. כמו כן כיוון שהתו העצוב הוא שמאפשר דיסהרמוניות, והוא שמבדיל בין סולם פנטטוני לסולם בלוז, הוא התו הכי "בלוזי" בסולם.
===בלו נוט כמקור לשמות===
בגלל המשמעות האדירה שלו, והשם הפיקנטי שלו, ישנם דברים שונים בתעשיית הג'אז והבלוז שנקראים על שמו. יצירות רבות משתמשות בשם הזה וכו'. שני הדברים הבולטים ביותר שלקחו את שמם מהתו הכחול הם:
* בלו נוט (מועדוני ג'אז) - רשת חשובה של מועדוני ג'אז.
* בלו נוט (חברת תקליטים) - מחברות התקליטים הגדולות ביותר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:ג'אז
אורציו בנוולי

אוֹרַצְיוֹ בֶּנֶווֹלי או אורציו בנבולי (באיטלקית: Orazio Benevoli; ) היה מלחין איטלקי.

== חייו ==
בנוולי, מלחין איטלקי יליד רומא ממוצא צרפתי חיבר יצירות קודש פוליכוראליות גדולות. באחת מיצירותיו היו 48 תפקידים אינסטרומנטליים וווקאליים. הוא שירת כמנצח מקהלה בכנסיות שונות ברומא משנת 1624 עד 1653. משנת 1643 עד 1645 שירת בנוולי בחצר האוסטרית. לפנים גרסו, ששם חיבר את ה"מיסה סליסבורגנסיס" ל-53 קולות, יצירה המיוחסת כיום להיינריך איגנץ ביבר או לאנדריאס הופר, מתקופה מאוחרת יותר במאה ה-17. 

בשנת 1646 חזר אורציו בנוולי לרומא, שם שימש מנצח מקהלת הוותיקן.

יצירות הקודש של בנוולי כתובות במקרים רבים לארבע מקהלות או יותר. רבות מיצירותיו כבדות משקל ואפשר לשייך אותן לסגנון הבארוק הקולוסאלי.

בנוולי הלך לעולמו ב-1672 ברומא.
 
מעט מאוד מן המוזיקה של אורציו בנוולי זוכה לביצוע או להקלטה בימינו.

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.hoasm.org/VG/Benevoli.html Orazio Benevoli (1605 - 1672)] at "Here Of A Sunday Morning" website

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1605
קטגוריה:נפטרים ב-1672
T-2 באקאיי

T-2C באקאיי של הצי האמריקני נוחת על [[נושאת מטוסים]]
T-2E של חיל האוויר היווני
T-2 באקאיי (T-2 Buckeye) הוא מטוס אימון סילוני דו-מושבי מתוצרת נורת' אמריקן שנכנס לשימוש בשנות החמישים המאוחרות. הוא פותח על בסיס מטוס הקרב FJ פיורי לצורך אימון טייסי הצי האמריקני בטיסה במטוס סילון. 

273 מטוסים יוצרו במפעל חיל האוויר 85 של נורת' אמריקן, השוכן מדרום לנמל התעופה הבינלאומי פורט קולומבוס שבקולומבוס שבאוהיו. הכינוי "באקאיי" ניתן לו על שום העץ ערמון אמריקאי שהוא עץ המדינה של אוהיו, כמו גם הקמיע של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.

המטוס שימש לאימון כל טייסי הצי האמריקני משנות החמישים המאוחרות ועד 2004.

אף על פי שאינו מצויד בחימוש אינטגרלי, למטוס מספר נקודות נשיאה חיצוניות המאפשרות תליית פודי תותח, משגרי רקטות ופצצות.

== היסטוריה ==
הגרסה הראשונה של המטוס כונתה T2J-1 והיא נכנסה לשירות הצי האמריקני באמצע שנות החמישים כתחליף ל-T2V-1/T-1A סיסטאר, על אף שהאחרון נותר בשירות עד לשנות השבעים. כינויו שונה ל-T-2A ב-1962 בהתאם לשיטה האחידה למתן כינויים למטוסים שהונהגה בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית. המטוס הונע על ידי מנוע יחיד מדגם J34-WE-46/48 מתוצרת וסטינגהאוס. המטוס תוכנן מחדש, המנוע היחיד הוחלף בשני מנועים מדגם J60-P-6 מתוצרת פראט אנד ויטני והגרסה החדשה שנוצרה כונתה T-2B. בגרסת ה-T-2C הוחלפו המנועים משני מנועים מדגם J85-GE-4 מתוצרת ג'נרל אלקטריק. גרסאות ייצוא של המטוס שכונו T-2D ו-T-2E נמכרו לחיל האוויר הוונצוליאני וחיל האוויר היווני בהתאמה. חיל האוויר המלכותי של מרוקו הזמין אף הוא 12 מטוסי T-2 אולם ההזמנה בוטלה לבסוף.

== מפעילים ==
* - צי ארצות הברית
* - חיל האוויר ההלני
* - התעופה הצבאית הבוליברית

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מטוסי אימון
קטגוריה:כלי טיס אמריקאיים
אנדריאס הופר

אנדריאס הופר (בגרמנית: Andreas Hofer; 1629–1684) היה מלחין אוסטרי, בן זמנו של היינריך איגנץ ביבר. השניים נודעו ביצירות הקודש הפוליכוראליות, כלומר יצירות רחבות יריעה (פולי-מרובה, כוראלי - מנגינה), שחיברו. בהתאם, הכילו יצירותיו של הופר תפקידים משמעותיים לכלים כמו קורנטו, טרומבון או זאקבוט וחצוצרה. בעבר נטו לייחס להופר את חיבור היצירה המפורסמת "[https://www.cpdl.org/wiki/index.php/Missa_Salisburgensis_(Heinrich_Biber) מיסה סליסבורגנסיס] ל-53 קולות", אך כיום מקובל לייחס אותה לביבר. 

הופר נפטר בזלצבורג, וכיום מעט מאוד מן המוזיקה שחיבר זוכה לביצועים או הקלטות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:ילידי 1629
קטגוריה:נפטרים ב-1684
הרי מקסוול

הר מקסוול (נקרא גם "הרי מקסוול") הוא ההר הגבוה ביותר על פני כוכב הלכת נוגה.
== גאוגרפיה ==
מיקומו באזור קו אורך 65 צפון וקו אורך 6 מזרח, במערב הרמה הצפונית "אישתר טרה" מזרחית למישור "לאקשמי פלאנטום".
גובהו כמעט 11 ק"מ מעל לרדיוס הממוצע של נוגה, וקוטרו נע בין 10 ל-12 ק"מ.

המדרון המערבי תלול ביותר, לעומת המדרונות המזרחיים אשר יורדים במתינות לעבר אזור פורטונה טזרה.
תצורה תלולה שכזו לא מתאפשרת על כוכבי לכת אחרים כדוגמת כדור הארץ, וזאת עקב הלחץ הרב שהדבר גורם על בסיס ההר, אולם על פני נוגה הדבר אפשרי בשל חוזק הסלעים על פני הכוכב.
תבנית ההר מעידה על כך שפני השטח באזור זה היו נתונים להשפעת לחצים גאולוגיים משמעותיים.

השתקפות הרדאר של הר מקסוול חזקה מאוד ואופיינית לאזורים הגבוהים על נוגה. על פי אחת ההשערות הדבר מעיד על המצאות המינרל פיריט בפסגת ההר.

חלק גדול משטח ההר מחזיר אור בעוצמה גבוהה, תכונה זו מאפיינת גם היא את ההרים של נוגה. הלחץ, הטמפרטורה, וההרכב הכימי של האטמומספירה בשילוב הגובה והחומר האחראי להחזרת האור, מתקיימים רק בנסיבות אטמוספיריות מסוימות ומעל גובה מסוים.

ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט, נוצר מכתש פגיעה בקוטר 105 ק"מ על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים, והוא נקרא מכתש קלאופטרה, על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה.

הר מקסוול הוא האזור הגאוגרפי היחיד על פני נוגה שקרוי על שם גבר (המדען ג'יימס קלארק מקסוול), כל השאר נקראים על שמות נשים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

מקסוול
Planet Pop

Planet Pop הוא האלבום הראשון של הלהקה ATC. האלבום יצא בשנת 2001 וכולל 18 רצועות.
האלבום כולל את הלהיט Around the World (La La La La La) ולהיטים אחרים. בעקבות האלבום, זכתה הלהקה בפרס המוזיקה ל'ריקוד הטוב ביותר'.

== רשימת רצועות ==
# Introducing ATC
# Around the World (La La La La La)
# (My Heart Beats Like A Drum (Dum Dum Dum
# Thinking Of You
# Until
# Mistake No. 2
# Why Oh Why
# Without Your Love
# So Magical
# Notte D'Amore Con Te
# Mind Machine
# Let Me Come & Let Me Go
# Lonely
# Lonesome Suite
# Love Is Blind
# With You
# Heartbeat Outro
# (My Heart Beats Like A Drum (Dum Dum Dum) International Radio Edit (רצועת בונוס)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2001
ראס אל-ח'ימה

חיל המשלוח הבריטי מול ראס אל-ח'ימה ב-1809
ראס אל-ח'ימה (בערבית: رأس الخيمة - "קודקוד האוהל") היא אמירות באיחוד האמירויות הערביות. שטחה כ-2,486 קמ"ר והיא שוכנת בחלקו הצפוני של חצי האי ערב וגובלת מצפון במחוז מוסנדם שבעומאן.

שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי.

==היסטוריה==
העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר ובה ישב שבט עזד בין המאות ה-8' וה-9' לספירה, בבתי עץ.

בתחילת המאה ה-18' התבסס שבט קואסים בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסמי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות: עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית.

בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטה של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה.

ב-11 בפברואר 1972 הודיע שליטה, השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסמי (שליט האמירות בשנים 1948–2010), על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות.

==חינוך==
בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית.

באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות, המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.rak.ae האתר הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה] 
* [http://www.raktourism.com אתר התיירות הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה] 
* [http://www.rakmhsu.com אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות] 
* 
* [https://www.mako.co.il/travel-world/guides-uae/Article-6b71e1ce8ac1f71026.htm?utm_source=AndroidNews12&utm_medium=Share ראס אל ח'יימה: ביקור באמירות שלא כולם שמעו עליה], באתר mako, 25 בפברואר 2022

קטגוריה:אמירויות איחוד האמירויות הערביות
החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 478 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-20 באוגוסט 1980 בתגובה לחקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל על ידי הכנסת ב-30 ביולי 1980. ההחלטה קובעת כי החוק שהתקבל כחודש לפני כן וקובע כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל ולא ירושלים המערבית כפי שהיה עד אז, הוא הפרה של החוק הבינלאומי.

ההחלטה פותחת בהבעת "דאגה עמוקה לאור חקיקת 'חוק יסוד' בכנסת ישראל המכריז על שינוי באופייה ובמעמדה של העיר הקדושה ירושלים, על הכרוך בכך לשלום ולביטחון". ההחלטה מגנה את חקיקת חוק ירושלים וקובעת כי החוק מפר את הדין הבינלאומי ואין הוא מבטל את מעמדם של תושבי מזרח ירושלים על פי אמנת ז'נבה כאזרחים הראויים להגנה בעת מלחמה. ההחלטה מכריזה על בטלות מוחלטת של כל הצעדים שנקטה ישראל לשינוי מעמדה של "העיר הקדושה ירושלים", מכריזה על אי-הכרה בחוק ירושלים ובתוצאותיו וקוראת לכל המדינות החברות באומות המאוחדות לאמץ החלטה זו. אותן מדינות-חברות שלהן משלחות דיפלומטיות בירושלים נקראות להוציא את משלחותיהן מן העיר.

הסיבה לקבלת ההחלטה היא העובדה שמזרח ירושלים אינה מוכרת כחלק ממדינת ישראל אלא כשטח כבוש מאז מלחמת ששת הימים.

ההחלטה התקבלה בקולות 14 חברות במועצת הביטחון. ארצות הברית הייתה החברה היחידה שנמנעה בהצבעה.

החלטה 478 באה בהמשך להחלטה 476 מ-30 ביוני 1980, בה נקראה ישראל בדחיפות לחדול מכל צעד אשר ישנה את אופיים ומעמדם של המקומות הקדושים בירושלים.

בעקבות החלטת ארצות הברית על העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים התכנסה מועצת הביטחון ב-18 בדצמבר 2017 לבקשתה של מצרים על מנת "לאשר מחדש כי לכל החלטה ופעולה שמבקשת לשנות את האופי, המעמד או ההרכב הדמוגרפי של ירושלים אין השלכות חוקיות והן מבוטלות". ההצעה המצרית נסמכה בין היתר על החלטה 478. אל מול 14 חברות מועצת הביטחון שהצביעו בעד הבקשה המצרית הטילה ארצות הברית וטו והבקשה להחלטה נפלה.

== ראו גם ==
* החלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם

==הערות שוליים==

478
478
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:מעמדה של ירושלים
478
גלאטה

גלאטה (טורקית Galata) או פרה (Pera) היא שכונה ברובע בייאואולו (Beyoğlu), בחלק האירופי של איסטנבול. בעבר הייתה גלאטה מצודה על החוף הצפוני של מפרץ קרן הזהב, מול קונסטנטינופול.
== היסטוריה ==
במקום היה קיים יישוב יווני בשם Sykais גן התאנים או Peran en Sykais גן התאנים בעבר השני (הכוונה לצד השני של המפרץ) כבר לפני כאלפיים שנה. כשהתפתחה קונסטנטינופול, בתקופת האימפריה הביזנטית, הפכה גלאטה לשכונה שלה ובמאה החמישית הקים שם תאודוסיוס השני מצודה והמקום התחיל להיקרא גלאטה. יש השערות שונות למקור השם גלאטה, חלקן מקשרים אותו עם הקלטים, חלקם עם המילה היוונית Galaktos (חלב) ואחרים מתייחסים למילה Calata (מדרון). המקום התפרסם יותר בשם פרה והיה למושבם של בני הרפובליקה של ג'נובה ובני ונציה. במהלך מסע הצלב הרביעי המקום סבל נזקים קשים ונהרס המגדל הגדול בעת כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ובתקופת השלטון הלטיני של קונסטנטינופול (1204–1261) התחזק בה האלמנט הוונציאני. לאחר שיבת השלטון הביזנטי, המצודה הוענקה לבני ג'נובה, על ידי הקיסר מיכאיל השמיני, כאות תודה על תמיכת ג'נובה בשיבתו לשלטון בקונסטנטינופול. ב-1348 בנו בני ג'נובה את מגדל גלאטה, אחד מסמליה הבולטים של איסטנבול גם בימינו.

ב-29 במאי 1453, ביום כיבוש קונסטנטינופול, נכבשה גם גלאטה והפכה לחלק מקונסטנטינופול העות'מאנית. בהמשך, לאחר שינוי השם בשנות השלושים של המאה ה-20, הפכה לחלק מאיסטנבול. השם הטורקי של הרובע, בייאואולו, משמעו "בן השליט", והוא מצביע על ארמון מקומי בולט שבו שכן בנו של השליט.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איסטנבול
מחוז סידאמו

סידאמו היה מחוז בחלק הדרומי של אתיופיה, עיר הבירה של המחוז הייתה בירגאלאם, ואחרי כן אווסה. המחוז נקרא על שם הקבוצה האתנית שבאזור הסידאמים, שהיו המרכיב העיקרי של המחוז. המחוז הוקם על חלק משטחה של ממלכת קאפה. המחוז גבל בדרום מזרחה בסומליה בדרומה בקניה במזרחה בבלה בצפון מזרחה בארסי בצפונה בשוואה בצפון מערבה בקפאה ובמערבה במחוז גמו גופה.

== היסטוריה ==
עם מטעי הקפה הגדולים של המחוז, סידאמו הייתה בעלת הכנסות שופעות והשטח ניתן לאצילים כגון דאג'אזמאץ' באלצ'ה אבא נפסו, שהיה המושל של הפרובינציה לפני הכיבוש האיטלקי.

אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, בשנת 1942, סופחו למחוז זה המחוזות בוראנה ווואליטה.

בסידאמו התחולל, ב-1960, מרד המיסים של הגאוודים שהתנגדו לארגון מחדש של מערכת המסים. המרד דוכא באופן ברוטלי כפי שגברו זאוודה ראה וכתב, "האיכרים שהיו חמושים בעיקר בחניתות וחרבות התעמתו כנגד אויב מזוין היטב, שהורכב מחיילים ושוטרים." המתקוממים הגאוודים התנגשו עם כוחות הממשלה מספר פעמים, ואחרי שהוקמה וועדה רק מנהיגי המורדים נענשו.

עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995, סידאמו נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, אזור בדרום- מזרח המחוז נעשה נפת ליבאן שבמחוז סומלי, אזור נוסף במערב המחוז ניתן למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום וחולק למספר נפות כמו סידאמה, וואליטה, נפת גאוודו ומה שנשאר מהמחוז (שרוב האוכלוסייה בו משתייכת לבני האורומו) הפך להיות נפת בוראנה שבמחוז אורומיה.

== הערות שוליים ==

סידאמו
סידאמו
סידאמו
סידאמו
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
עזרא איכילוב

עזרא איכילוב (10 ביוני 1907 - 26 ביוני 1961) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת הציונים הכלליים, מראשי המחנה האזרחי.

==ביוגרפיה==
איכילוב נולד למשפחת החקלאים יעקב (בנו של אברהם איכילוב) ואיטה איכילוב בפתח תקווה, בה התגורר וניהל משק חקלאי. הוא ספג ביקורת מצד תנועות הפועלים על שנמנע מהעסקת עבודה עברית בפרדסו. במאי 1936, בתחילת המרד הערבי הגדול, הוא ניצל בנס עת ירו עליו ערבים בפרדסו, והוא לא נפגע.

היה פעיל באגודת הספורט מכבי, כיהן מטעמה בקונגרס הציוני ה-19 ב-1935 והיה ב-1928 אחד מנציגי האגודה בהקמת התאחדות הכדורגל בארץ-ישראל.

בשנים 1931–1955 כיהן כחבר המועצה המקומית ולאחר-מכן עיריית פתח-תקוה. בתחילה הוא נחשב לנציג האזרחים הצעירים והיה יושב ראש ועדת החינוך המקומית. לאחר הבחירות לעיריית פתח תקווה בנובמבר 1950 בהן הסתמן רוב לשמאל, ובמיוחד לאחר שבג"ץ פסל את בחירתו של פנחס רשיש לראשות העיר, ומועצת גדולי התורה הוציאה החלטה שאסרה על פועלי אגודת ישראל להצביע עבור מועמד שאינו דתי, גיבש הסכם רוטציה על פיה שמעון כץ יהיה ראש עיר למשך מספר חודשים שאחריהם תועבר ראשות העיר לידיו. אולם השמאל בתגובה גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר עד שהעביר לקראת סוף שנת 1951 את השרביט לידי פנחס רשיש.

בשנת 1951 נבחר לכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים. כהונתו בכנסת נמשכה עד לפטירתו, בשנת 1961, במהלך הכנסת הרביעית. בתקופת כהונתו היה חבר בוועדות הכנסת השונות.

כאחיו הבכור, משה הצטרף אף הוא לאגודת בני בנימין והיה מראשיה. ב-1940, יחד עם יוסף תמיר, אליהו יגנס ואחרים היה ממייסדי ”התאחדות בני המושבות”. במקביל, היה חבר הנהלת אגודת הפרדסנים הקואופרטיבית הראשונה בארץ - "פרדס" (לימים האגודה לעיבוד חקלאי וייצוא פרי הדר ”פרדס סינדיקט”). ב-1932 נבחר למרכז ”התאחדות האיכרים” והיה חבר ההנהלה והנשיאות שלה. היה ממייסדי התארגנות המעסיקים הפרטיים ”האיחוד האזרחי” ונציג הארגון במוסדות היישוב ובהנהגת ”ההגנה”. בשנת 1944 היה חבר המזכירות של מגבית ההתגייסות וההצלה.

עם קום המדינה, הצטרף המרכז האזרחי למפלגת "הסתדרות הציונים הכלליים - מפלגת המרכז" ואיכילוב הפך לפעיל במפלגה זו.

עזרא איכילוב נפטר ערירי ב-1961 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי מועצת העיר פתח תקווה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
עזרא
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
קטגוריה:חברי הכנסת: חקלאים
סנייק (משחק וידאו)

סנייק (באנגלית: Snake; תרגום: נחש) הוא משחק וידאו, שיצא באמצע שנות השבעים של המאה העשרים. הפופולריות של המשחק גברה בשנות התשעים כאשר הוא הוסף לחלק ניכר מהטלפונים הסלולריים.

במשחק שולט השחקן על נחש דק ההולך ומתארך, המשוטט באזור מבודד, אוסף אוכל (או פריט אחר), ומנסה להימנע מלהתנגש בזנב שלו או בקירות המקיפים את אזור המשחק. הנחש מתארך כשהוא אוכל, וכך קשה יותר להימנע מלהיתקע בזנב או בגוף עצמו. השחקן שולט על כיוון תנועת ראש הנחש (למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופו של הנחש עוקב אחרי ראשו. הנחש נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותו במהלך המשחק.

קיימות גרסאות רבות ושונות של המשחק, ביניהן גרסאות שבהם ישנם מכשולים שונים שמקשים על המשחק כגון מוקשים ואוכל רעיל, וגרסאות שבהם יש יותר מנחש יחיד במסך אחד והנחשים השונים מתחרים על המזון. נכון ל-2007, בגרסאות האחרונות ביותר של המשחק ניתן לשחק את הנחש בגוף ראשון ולא רק לראות אותו ממבט-על כמו ברוב הגרסאות האחרות.

==היסטוריה==
מקורן של מגוון גרסאותיו של הסנייק באות ממשחק הארקייד Hustle ("עוין") שהופץ על ידי חברת "גרמלין" בשנת 1977. גרסה מוקדמת של המשחק סנייק שתוכננה למחשבים אישיים, פותחה על ידי המתכנת הגרמני סאגר בשנת 1979 על מחשב מדגם TRS-80. לאחר מכן נוצרו גרסאות נוספות שפעלו על שנים מדגמי המחשבים האישיים הראשונים קומודור VIC-20 ו-TI-99/4A. בשנת 1994 יצא המשחק תולעת הפיצה שכלל מספר שינויים כגון אי יכולת של הנחש לפנות ב-90 מעלות. בשנת 1997 נוקיה החלה לצרף גרסה של המשחק לטלפונים הסלולריים שלה, מה שהעלה מאוד את הפופולריות שלו (ובמקביל גם את מכירות הטלפונים הסלולריים של נוקיה) ברחבי העולם והקנה למשחק את שמו המוכר כיום "סנייק". הגרסה של נוקיה תוכנתה בידי טאנלי ארמאנטו והמכשיר הראשון שלה שהכיל את משחק הוא הנוקיה 6110.

==ראו גם==
* תולעת הפיצה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משחקי מובייל
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1978
קטגוריה:משחקי פעולה ממוחשבים
סיימון (משחק)

הסיימון המקורי
קונסולה של גרסה מודרנית של סיימון

סיימון (Simon) הוא משחק אלקטרוני קצבי שהומצא בארצות הברית (פטנט מספר 4207087) המיועד לפתח את הזיכרון. המשחק הופיע לראשונה בדיסקוטק בניו יורק בשנת 1978 ונחל הצלחה מיידית. כמו כן המשחק נהפך לסמל פופ תרבותי של שנות השמונים.

המשחק קרוי על שמו של משחק הילדים סיימון אמר (הרצל אמר או המלך אמר בעברית), ומתבסס על משחק של חברת אטארי משנת 1974 שנכשל בשוק.

במשחק של חברת אטארי ("גע בי") לכל הלחצנים היה צבע שחור והיה קשה יותר להבחין בין הצלילים שלהם. במשחק סיימון לעומת זאת, ישנם על קונסולת המשחק ארבעה לחצנים גדולים ולכל אחד צבע משלו: אדום, צהוב, ירוק או כחול, כשמתחת לכל לחצן ישנה נורה המשמשת להאיר אותו. בנוסף, הצלילים תוכננו להיות הרמוניים ללא תלות בסדר הלחיצה. לחצן מסוים מקבל צליל מסוים, זה המופעל אחריו מקבל אוקטבה אחת גבוהה יותר, הבא אחריו מקבל קוורטה מוגדלת והרביעי מקבל קוורטה מוקטנת.

==מהלך המשחק==

הקונסולה בוחרת באופן אקראי לחצן מסוים ומאירה אותו. עם הארת הלחצן מושמע גם צליל ייחודי ללחצן. המשחק מתחיל כאשר הקונסולה מאירה לחצן כלשהו. השחקן צריך ללחוץ על הלחצן שהקונסולה הראתה לו, כאשר בכל סיבוב נוסף מתווסף עוד צבע (עוד לחצן). זוהי צורה של למידה באמצעות חיקוי. המשחק מסתיים כאשר השחקן טועה ולוחץ על לחצן שלא הופיע ברצף, או כאשר הוא מצליח לחזור על הרצף הארוך ביותר שהוגדר למערכת (בדרך כלל 8 לחצנים).

למשחק ישנן שלוש גרסאות שונות, אותן ניתן לבחור לפני תחילת המשחק, וכן ניתן לקבוע את דרגת הקושי:
# "סיימון אומר": השחקן חוזר על הרצף שהקונסולה מראה לו (כפי שהוסבר) כאשר ישנן ארבע רמות קושי: רצף של 8, 14, 20 ו-31 צבעים בהתאם.
#"השחקן אומר": סיימון והשחקן מחליפים תפקידים. סיימון בוחר את הצבע הראשון, והשחקן ממשיך את הרצף כרצונו. אם השחקן טועה בשלב מסוים ברצף שהוא יצר המשחק נגמר. גם בגרסה זו ישנן ארבע רמות קושי, כמו בגרסה הראשונה.
#"בחר את הצבע שלך": גרסה רבת משתתפים, בה לכל שחקן ניתן צבע אחר. כאן הרצפים אינם מורכבים מצבעים שונים, אלא ממקצבים שונים. השחקן האדום יכול ללחוץ רק על הלחצן האדום בתורו ואסור לו ללחוץ על לחצנים אחרים. השחקן צריך לחזור על המקצב שסיימון (הקונסולה) השמיעה לו, ואם הוא טועה הוא יוצא מהמשחק. המנצח הוא האחרון שנשאר במשחק.

== גרסאות נוספות ==

ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות של המשחק באתרים רבים באינטרנט. בחלק מהגרסאות לחיצה על כל לחצן משמיעה מנגינה קצרה או אפילו קול של גבר או אישה האומרים מילה כלשהי. קיימות גם גרסאות מתוחכמות של סיימון בהן הצבע של כל לחצן משתנה בכל סיבוב, והשחקן צריך לא להתבלבל ולזכור את מיקום הלחצנים ולא את צבעם.
יש גרסה ממוחשבת סאטירית שבה הצלילים הם קללות שונות בשפות שונות, לפי בחירת השחקן. הגרסה נקראת Simon Swears.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20071019021650/http://www.neave.com/games/simon/ משחק סיימון באינטרנט]

קטגוריה:משחקים
קטגוריה:צעצועים חשמליים
זולינגן

זוֹלינגן () היא עיר הנמצאת במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה וממוקמת בקצה הצפוני של אזור ברגישס לנד, מדרום לחבל הרוהר. היא שוכנת לאורך נהר וופר, מזרחית לדיסלדורף. אוכלוסיית העיר מונה 159,193 תושבים (נכון לספטמבר 2021). 

זולינגן מכונה "עיר הלהבים", מאחר שבמשך שנים רבות מיוצרות בה חרבות, סכינים, מספריים וסכיני גילוח רבי מוניטין. כתשעים אחוזים מהסכינים הגרמניות מיוצרות בזולינגן. חרשי החרבות הם שהעניקו לזולינגן את תדמיתה עוד בימי הביניים, וזו נותרה עד היום. מוצרים נוספים המיוצרים בסולינגן הם מכונות, חלקי רכב, טקסטיל ומוצרי מזון. בסוף המאה ה-17, הפרו מספר חרשי חרבות מזולינגן את שבועתם לעיר, ולקחו את סודות ייצור החרבות לעיירה במחוז דרהאם שבאנגליה, אזור אידיאלי בזכות מחצבי הברזל באזור והקרבה לנהר דרוונט. זולינגן חולקת מוניטין בינלאומי כמרכז סכו"ם עם ת'יר בצרפת ושפילד באנגליה. 
בשנת 1906, בעיר זו גם נולד הצורר הנאצי אדולף אייכמן.

==היסטוריה==
זולינגן נזכרת לראשונה בשנת 1067 על ידי היסטוריון שקרא לאזור "סולונכון" (Solonchon). היה זה כפר קטן במשך מאות שנים, אבל הוא הפך לעיר מבצר במאה החמש עשרה. 

בשנת 1929 אוליגס, הממוקמת בפרובינציה הפרוסית של הריין, 17 מיילים צפונית לעיר קלן, נהפכה לחלק מזולינגן. תוצריה העיקרים היו כלי מטבח, וכן היו בה בתי יציקה למתכות וטחנות קמח. ותעשיות חליטה, צביעה, אריגה והכנת לבנים לבניין. לפני שנת 1891 שם העיר היה מרשיד. במלחמת העולם השנייה נהרסה העיר העתיקה כליל בהפצצה אווירית שהתרחשה ב-1944 ובה נהרגו 1,040 איש. 

ב-29 במאי 1993 הוצת בעיר בית של משפחה טורקית, ובשרפה נספו שתי נשים ושלוש ילדות. על-פי הערכה שרווחה, נאו-נאצים הציתו את האש.

==אתרים עיקריים==
גשר מינגסטן
* שלוס בורג, טירתם של הרוזנים מברג
* גשר מינגסטן, גשר רכבת המחבר את זולינגן עם העיירה השכנה רמשייד. גובהו של הגשר הוא 107 מטרים מעל פני האדמה, ולכן הוא גשר הרכבות הגבוה ביותר של גרמניה.

==ערים תאומות==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
Data Access Object

בתכנות מוכוון עצמים, תבנית Data Access Object (בקיצור DAO) היא תבנית עיצוב המשמשת כממשק מופשט למסד נתונים או למנגנון אחסנת נתונים דומה. התבנית מספקת פעולות מוגדרות מבלי לחשוף את דרך המימוש ומפרידה את האופן שבו ניגש היישום לנתונים, מייצוגם במסד נתונים מסוים. ליישום, הנתונים מוצגים כטיפוסים ואובייקטים עסקיים.

== ראו גם ==
* מיפוי אובייקטי-רלציוני

קטגוריה:תבניות עיצוב
מחוז בלה

בלה (געז: ባሌ; ידוע גם בשם "באלי") היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה. המחוז נקרא על שמה של המדינה האסלאמית בלה ששכנה בעבר באזור. גבולות המחוז היו הנהרות ובי שבלה במזרח ובצפון וגנלה במערב.

המחוז נוסד בתחילת המאה ה-20, פורק וסופח להררג בשנות ה-40 של אותה המאה ובשנת 1963 הוחזר. המחוז גבל במחוז הררג במזרח ובצפון, במחוז ארסי בצפון-מערב, בסידאמו בדרום ובמערב ובסומליה בדרום מזרח. בירת המחוז הייתה העיר גובה .

רוב אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית בדתה והקבוצות האתניות העיקריות היו האורומו והסומלים.

כיום שטח המחוז מחולק בין מחוז בלה שבמדינת אורומיה לבין מחוז אפדר שבמדינת סומלי.

== הערות שוליים ==

בלה
בלה
בלה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
מחוז קאפה

קאפה היה מחוז בדרום-מערבה של אתיופיה, עיר הבירה שלה הייתה העיר ג'ימה. המחוז נקרא על שם ממלכת קאפה, ממלכה ששכנה באזור.
 
קאפה גבלה בדרום מערבה ברפובליקת סודאן, בצפונה במחוז ילובור ובמחוז וואלאגה, בצפון מזרחה בשוואה, במזרחה במחוז סידאמו ובמחוז גמו גופה.

== היסטוריה ==

אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית מחוז קאפה נוצר מאיחודם של כמה ממלכות: הממלכות של אזור גיב, ג'אנג'ארו, קאפה, גולדייה, שאווה גימירה, באנאסו, גארפרדה, ומאג'י. כתוצאה מכך ממלכת קאפה, שנכבש על ידי מנליק השני בשנת 1897 נתן את שמו למחוז החדש, בזמן שממלכת ג'ימה, יריבתה הישנה של ממלכת קאפה, נתנה את עיר הבירה שלה העיר ג'ימה.

עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 קאפה נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, חלק קטן בצפונה נהפך להיות נפת ג'ימה שבמחוז אורומיה ורוב המחוז סופח למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קאפה
קאפה
קאפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
מחוז ולגה (אתיופיה)

ולגה (געז: ወለጋ) הוא אזור היסטורי במערב אתיופיה. גבולותיו הם בני שנגול מצפון, נהר דידסה במזרח המשמש כגבול עם אזור לאקה, מורדות הרמה האתיופית על יד גבול סודאן במערב והנהרות ברו, גיב וגוג'ב בדרום.

האזור נקרא על שמם של הולגה, תת-קבוצה של האורומו.

בחלוקה המנהלית של תחילת המאה ה-20 היה ולגה למחוז שגבל במחוז סיבו מצפון-מערב, בגוג'ם מצפון, שאווה ממזרח, לימו מדרום מזרח, ילובור מדרום וקלם ממערב. בשנות ה-40 של אותה המאה נוספו לולגה המחוזות בני שנגול, סיבו וכן חלק ממחוז קלם, כך שגבולה המערבי היה גבול סודאן. עיר הבירה הייתה העיר נקמת.

כיום שטחי ולגה מחולקים בין המדינות גמבלה ובנישנגול-גומאז כאשר רוב השטח הוא חלק ממדינת אורומיה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אורומיה
קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
וולו

וולו (באמהרית: ወሎ) היה מחוז מרכזי בצפון מרכז אתיופיה.

בעבר נקרא האזור בשם ביתה אמהרה והחל מן המאה ה-17 ואילך החל התיישבות אורומו באזור . 
בניגוד לחבשים שהמבנה החברתי שלהם התבסס על מחוזיות ,מבנה האורומו היה שבטי והורכב משתי קונפדרציות שבטיות שנקראו ברטומה ובורנה שסה"כ מנו כ-50 שבטים.
 
שבט הוולו והאחרים שהיגרו לאזור השתייכו לברטומה, וולו היה השבט הגדול לכן הוחלף שם האזור כולו לוולו . נפות בתוך המחוז נושאים גם שמות של שבטי אורומו יותר קטנים ובהם תולמה,ווצ׳אליה,אבונו,יג׳ו ורייה.

לפני המאה השש עשרה, וולו(ביתא אמהרה) היה מרכז היסטורי,פוליטי,ודתי של האימפריה האתיופית. 
מחוז זה היה מרכז המדינה בזמנים שונים.
כאשר האימפריה האקסומית נדחקה דרומה עקב אתגרים פנימיים וחיצוניים, היא
העבירה את מרכזה למקום שנקרא קובאר שממוקם באנגות,בוולו של ימינו.

בעקבות קריסת האימפריה האקסומית, שושלת זגווה הצליחה להשתלט על שלטון המדינה וקבעה את מרכזה בלליבלה, בחלק הצפון-מערבי של וולו.
 
בתקופת ימי הביניים, ביתה אמהרה, החלק הדרומי של וולו הפך למרכז המדינה. 
הקיסרים נאוד (בסביבות 1494 -1508) ולבנה דנגל (בסביבות 1508-1540) בנו את ארמונותיהם באזור,וניהלו משם את המדינה.

לאחר שחרורה של אתיופיה במהלך מלחמת השחרור האתיופית במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית בשנת 1941, המחוזות אזאבו, לסתה, ראיה, וג ויג'ו נוספו לוולו. וולו כללה גם את צ'יפדום קללו שהייתה לנפה בתוכה.

עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995 וולו נחלק בין המחוזות האתניים החדשים, חצי מהמחוז שהיה מיושב בעפרים סופח למדינת עפר, לנפה השנייה, חלק קטן בצפון סופח למחוז תיגראי הדרומית שבמדינת תיגראי והיתר סופח למדינית אמהרה וחולק לשני מחוזות - דרום וולו וצפון וולו. 

מחוז וולו הוא ערש לידתם של שלושה סולמות מוזיקליים האופייניים למוזיקה האתיופית המסורתית ולנעימות יהדות אתיופיה: באטי, תזטה ואמבסל.

==הערות שוליים ==

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:עפר
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
גמו גופה

גמו גופה (געז: ጋሞ ጎፋ) מחוז שהיה קיים בדרום-מערבה של אתיופיה בין השנים 1941–1987.

אזור גמו גופה נכבש וסופח לאימפריה האתיופית בשלהי המאה ה-19. בתחילת המאה שלאחר מכאן שטחי גמו גופה השתייכו למחוז בקו. בשנות ה-40 הוקמה גמו גופה ושמה נלקח מתוך שתי הקבוצות האתניות הגדולות שחיו במקום הגמו והגופה. המחוז גבל בקניה בדרום, במחוז סידאמו במזרח ובצפון ובמחוז קאפה במערב.

מלכתחילה בירת המחוז הייתה העיר צ'נצ'ה עד שהועברה לגידולה ואז חזרה לצ'נצ'ה עד שהועברה לארבה מנץ' .

בשנת 1987 תחת השלטון הסוציאליסטי בוטל מחוז גמו גופה תוך שהוא פוצל לשני מחוזות צפון אומו שבירתו העיר ארבה מנץ' ודרום אומו שבירתו ג'ינקה . 

כיום שטחי המחוז נכללים בתוך מדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
שטוחלנדיה

שטוחלנדיה: רומאנסה רבת-ממדים (באנגלית: Flatland) היא נובלה מאת אדווין אבוט אבוט שנכתבה ב-1884. כסיפורת, שטוחלנדיה נחשבת לסאטירה מז'אנר הפנטזיה, המתארת חיים בעולם מישורי בעל שני ממדים, ובנוסף מותחת ביקורת על ההיררכיה החברתית בחברה הוויקטוריאנית בה חי אבוט. הספר עודנו פופולרי בקרב מתמטיקאים וסטודנטים הלומדים את המקצוע, בייחוד אלו הלומדים את רעיון הממדים המרובים.

מספר סרטים יצאו בעקבות הסיפור, כולל שני סרטים שונים שיצאו ב-2007.

==עלילה==
מצולעים), ומימין דלת צרה לנשים (קווים ישרים): אלגוריה להבדל המעמדי בין גברים לנשים בחברה הוויקטוריאנית]]
הסיפור מתאר עולם דו-ממדי שתושביו הם מצולעים המתחלקים לקאסטות שונות בהתאם למספר צלעותיהם. העיגולים הם בני המעמד הגבוה ביותר, והנשים הן קווים ישרים. המְסַפֵּר, ריבוע צנוע (קאסטת הריבועים הוא מעמד הג'נטלמנים ואנשי המקצוע בשטוחלנדיה), מספר לקוראים על כמה מן השלכותיהם של החיים בשני ממדים. הריבוע חולם על ביקור בעולם בעל ממד אחד, בו הוא מנסה לשכנע את שליט הממלכה הבוּר כי אכן קיימים שני ממדים, אך מוצא כי לגרום לשליט החד-ממדי לראות מחוץ לקו הישר האינסופי בו הוא חי, הוא דבר בלתי אפשרי.

לאחר מכן מבקר כדור תלת־ממדי את הריבוע, שאינו מסוגל לתפוס את דבר נפחו של הכדור עד שרואה הוא את חללנדיה (Spaceland, בתרגום חופשי: "ארץ המרחב") במו עיניו.
הכדור מבקר בשטוחלנדיה בתחילת כל אלף שנים, כדי לשלוח מבשר חדש של רעיון הממד השלישי, בתקווה שיתחנכו סוף כל סוף תושבי שטוחלנדיה ויכירו בקיומה של חללנדיה.<br />
מחללנדיה הבטוחה, יכולים הכדור והריבוע להשקיף על העיגולים מנהיגי שטוחלנדיה המספרים בחשאי על ניסיונות קודמים להציג את דבר קיומה של ארץ אחרת, וקובעים שכל מי שיספר שזכה לביקור או להתגלות מארץ כזו גזר דינו יהיה מוות או מעצר (בהתאם לקאסטה שאליה הוא משתייך).

לאחר שמוחו של הריבוע נפתח לממדים חדשים (תרתי משמע), הריבוע מנסה לשכנע את הכדור שקיימים ארבעה ממדים מרחביים, ואולי אף יותר. הכדור נעלב מעזות השערתו של הריבוע ואיננו יכול לתפוס את רעיון קיומם של ממדים אחרים ומסלק את תלמידו מחללנדיה בבושת פנים.

כעבור זמן מה, חולם הריבוע שהכדור חוזר לבקרו, הפעם כדי להציג בפניו את נקודלנדיה, ארץ הנקודה (Pointland), לה אין ממדים כלל. הנקודה (תושבה היחיד של הארץ ושליטה) רואה בעצמו את כל היקום, ואינו מעלה על דעתו קיומם של ממדים או יצורים אחרים מלבדו. הריבוע נכשל לשכנע את הנקודה בקיומם של אלו, משום שהנקודה אינו מכיר בו כלל וסבור שהוא המדבר אל עצמו. לאחר מכן מתנצל הכדור בפני הריבוע על שכעס עליו, ומסכים שייתכנו עולמות בעלי ארבעה ממדים ואף יותר.

בסופו של הסיפור, הריבוע נכשל בהפצת רעיון שלושת הממדים בשטוחלנדיה. הוא מושלך למאסר, ומגלה שעם הזמן גם הוא עצמו מתקשה יותר ויותר לדמיין בעיני רוחו צורות תלת-ממדיות.

==ראו גם==
* משל המערה של אפלטון

==קישורים חיצוניים==

* Flatland - המקור האנגלי באתר ויקיטקסט
* [http://readingmachine.co.il/home/books/book_462_68/chapter01_3627987 הפרק הראשון של הספר] מתוך האתר מכונת קריאה
* 
* [https://librivox.org/flatland-a-romance-of-many-dimensions-by-edwin-abbott-abbott/ ספר שמע - שטוחלנדיה] באנגלית מאתר Librivox

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרות בריטית
קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי סאטירה
קטגוריה:ספרי 1884
קטגוריה:ספרי מתמטיקה
קטגוריה:נובלות
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:עולמות מקבילים בתרבות ובאמנות
נפת לנטחי

נפת לֶנטֵחִי (בגאורגית: ლენტეხის მუნიციპალიტეტი, לֶנטֵחִיס מוניציפליטי) או סוואנתי תחתית היא נפה במרכז מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה. הנפה גובלת הנפה גובלת מצפון ברוסיה ובנפת מסטיה (סוואנתי עילית); מצפון-מערב ומערב בנפת מסטיה; מדרום-מערב בנפת מרטווילי ונפת צ'חורוצחווי; מדרום בנפת צאגרי ונפת אמברולאורי; ומדרום-מזרח בנפת אוני.

עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד לצ'חומי. משנת 1921–1930 באוייזד לצ'חומי, ומשנת 1930 הופרדה כנפה נפרדת. משנת 1953 נקראה נפת סוואנתי תחתית.

שטח הנפה מאופיין בתוואי נוף הררי. בשטח הנפה עובר נהר הצחניסצקאלי.

הנפה מאוכלסת ב-4,386 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.26 איש לקמ"ר. העיירה לנטחי (דאבא) מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנם 58 כפרים המחולקים ל-7 תמי: זָ'אחוּנדֶרִי, רצחנֶלוּרִי, צִ'יחַארֶשִי, צ'וֹלוּרִי, צַאנַא, חֶלַדִי וחוֹפּוּרִי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

לנטחי
קטגוריה:סוואנתי
כנסיית אורנס

כנסיית קורות העץ באורנס (בנורווגית Urnes stavkirke) היא כנסייה הנמצאת באורנס שבמחוז סוגן והפיורדים במערב מרכז נורווגיה. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979 ועדיין נערכות בה מיסות מעת לעת. הכנסייה פתוחה למבקרים רק בחודשי הקיץ.
==היסטוריה==
לפי ממצאים ארכאולוגיים, ניצבו במקום, כנסייה או שתי כנסיות מוקדמות יותר, שהוקמו לכל המוקדם במאה ה-11. מאחת הכנסיות המוקדמות האלה שרד הקיר הצפוני, והוא משמש כאחד הקירות החיצוניים גם של הכנסייה הנוכחית. הכנסייה הנוכחית הוקמה בשנת 1132 לערך והיא נחשבת לכנסיית קורות העץ העתיקה בעולם. כמו כן נחשבת הכנסייה לגשר בין הסגנון הוויקינגי המסורתי שהתאפיין בעיטורים מעולם החי לבין הסגנון הנוצרי המאוחר יותר. במשך השנים נערכו מספר שינויים במבנה הכנסייה. בית המקהלה (שהיה צר מהספינה) הורחב במאה ה-17 באופן זמני, והספינה הוארכה לכיוון דרום. במאה ה-18 נוספו מספר חלונות בקירותיה של הכנסייה, אך היא שקעה עקב בהזנחה. במאה ה-20 שופצה הכנסייה באופן מקיף. עם זאת, חלקים ניכרים מהמבנה הם מקוריים: הגג, חלק מקורות העץ של הקונסטרוקציה וכיסויי העץ.

==המבנה==
פנים הכנסייה המוזנח בסוף המאה ה-19
ספינת הכנסייה היא בצורת מלבן ובמרכזה כמו גם במרכזו של בית המקהלה ניצב שטח מורם. כיסויי העץ של הגמלונים ודלת הכניסה בקיר הצפוני שרדו מכנסייה מוקדמת יותר, אם כי יש שטוענים כי הדלת הייתה קבועה במקור בקיר המערבי של הכנסייה ושימשה ככניסה הראשית אל המבנה. 

הדלת מעוטרת בעיטורים עשירים שזכו לשם "סגנון אורנס" (Urnes Style). מקובל שהדוגמה על הדלת מייצגת נחשים המתפלים בדרכם מעלה. מתחת לנחשים ניצב בעל חיים שלו ארבע רגליים - ככל הנראה אריה - הנושך את הנחש, ופירוש רווח למראה הוא שהוא מתאר את המאבק הנצחי בין הטוב בדמות האריה המייצג את ישו, לבין הרוע, השטן המיוצג על ידי הנחש. מאידך ייתכן כי הסצנה לקוחה מהמיתולוגיה הנורדית ומתארת את הראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה זו. לפי פירוש זה הנחש הוא בעצם ייגדראסיל (Yggdrasil) או עץ העולם) הנאכל על ידי הדרקון נידהוג (Níðhöggr). 
גם כותרות העמודים בכנסייה עשירים בעיטורים שונים.

== גלריה ==
<gallery>
Urnesstavkirke.jpg
Urnesportalen.jpg|הדלת הצפונית
UrnesChurchRelief.jpg|תקריב: האריה בדלת הצפונית
Urnes-kapitel.2.jpg|כותרת של עמוד בכנסייה ובה נראים צמחים
Urnes kapitel.jpg|כותרת של עמוד בכנסייה ובה נראה קנטאור
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.nrk.no/kanal/undervisning/1467021.html מידע מקיף ותמונת באתר רשות השידור הנורווגית (נורווגית)]

קטגוריה:נורווגיה: כנסיות
לומביני

לוּמְבִּינִי (בנפאלית: लुम्बिनी) הוא אחד מארבעת אתרי העלייה הקשורים בחייו של גאוטמה הבודהה. לומביני שוכנת במרכזה של דרום נפאל כ-7 ק"מ בלבד מגבול הודו, ובה, לפי המסורת הבודהיסטית, ילדה מאיה דווי את בודהה. למרות שהאתר אינו מרשים בחזותו ורוב המבנים שבו שוחזרו או נהרסו, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, בשל היותו אחד המקומות הקדושים ביותר לאחת הדתות הגדולות בעולם, ובשל כך שהוא מעיד על טיבם של מרכזי העלייה לרגל הבודהיסטים כבר בתקופה מוקדמת.

==היסטוריה==
על פי המסורת, בודהה נולד בלומביני בשנת 563 לפנה"ס, כאשר אימו, המלכה מאיה דווי, הייתה בדרכה מבית בעלה לבית משפחתה. אותה עת השתרע גן במקום, והמלכה טבלה בבריכה וצעדה 20 צעדים צפונה, שם אחזה בעץ וכרעה ללדת. בשנת 249 לפנה"ס ביקר במקום אשוקה, מלך הודו, אשר סימן את מקום לידתו המדויק של בודהה באבן. בנוסף וכפי שנהג לעשות במקומות אחרים הקים אשוקה עמוד הנקרא על שמו, ועליו חרט את דבר ביקורו:

עד המאה ה-15 הייתה לומביני אתר עלייה לרגל, ובין היתר פקדו אותה הנוסעים הסינים פשיין בשנת 403 והסואן טסאנג ב-636. לאחר מכן חדלו העדויות הכתובות אודות מבקרים באתר, עד שבשנת 1312 פקד את לומביני המלך ריפו מלה והוסיף כיתוב משלו על עמוד אשוקה.

לאחר מכן, חדל המקום לשמש כאתר עלייה לרגל, הוא נשכח ומבניו נהרסו והוקפו בצמחיית פרא. רק בדצמבר 1896 נתגלתה לומביני מחדש. ב-1995 טענו חוקרים כי הצליחו לאתר את האבן שסימנה את מקום הולדתו המדויק של בודהה 5 מטרים מתחת לרצפת מקדש מאיה דווי המקורי. האבן בגודל של 40 ס"מ על 70 ס"מ נחה על שבע שכבות לבנים, והיא מוצגת במקדש.

==האתר==
שטח האתר המוכרז על ידי אונסק"ו אינו גדול. אורכו 150 מטר, רוחבו 130 מטר והוא משתרע על פני 19.5 דונם.
"בריכת מאיה דווי" המכונה גם "בריכת שאקיה" היא הבריכה בה לפי המסורת רחצה מאיה דווי בטרם ילדה את בודהה. לבריכה צמודים מצפון עמוד אשוקה ושרידי מקדש מאיה דווי שנבנה לפני ביקורו של המלך אשוקה בשנת 249 לפנה"ס. המקדש האדום שנבנה במאה ה-20 נהרס בשנת 1993 במסגרת עבודות המחקר באתר.

האתר כולו מוקף על ידי סוללה בצורת מעגל שקוטרו 900 מטר. בתוך המעגל שוכנים שרידיהם של מספר מנזרים בודהיסטים (ויהארה) המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-5, הנמצאים כ-100 עד 150 מטר מזרחית לבריכה. עוד נמצאים באתר שרידים של מספר מקדשים בודהיסטים (סטופה) שנבנו בין המאה ה-3 לפנה"ס והמאה ה-15.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lumbini.info/pilgrimageoflumbini.asp אתר מקיף אודות לומביני]
* [https://web.archive.org/web/20101225084929/http://www.nrn.org.np/speeches/rmshakya.html אתר מקיף נוסף אודות לומביני]
* [http://www.buddhanet.net/e-learning/buddhistworld/lumbini.htm המקום באתר בודהה.נט]
* 
* 

== הערות שוליים ==

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
קובץ:Birthplacebuddha.jpg|מקום הולדתו המדויק של בודהה
קובץ:Nigrodharama1.jpg|שרידי הויהרה (מנזר) של ניגרודהאראמה
קובץ:Asokalumbini.jpg|עמוד אשוקה וחלק ממקדש מאיה דווי המודרני שנהרס ב-1993
קובץ:Birth of Buddha at Lumbini.jpg|לידת הבודהה בלומביני
</gallery>

קטגוריה:נפאל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:ערים קדושות
קטגוריה:נפאל: דת
סן חואן

סן חואן או בשמה המלא סן חואן באוטיסטה (בספרדית: San Juan Bautista) היא בירת הטריטוריה האמריקאית פוארטו ריקו. שמה הנוכחי של העיר ניתן לה רשמית ב-1521, והיא נקראת על שמו של יוחנן המטביל.

== היסטוריה ==
ב-1508 הקים חואן פונסה דה ליאון את היישוב המקורי, כפארה (כיום פואבלו חייבו בעיר גואנבו). שנה לאחר מכן הוחלט להעתיק את היישוב למיקום שהיה ידוע אז כפוארטו ריקו.

לאחר מותו של דה ליאון, העיר התחזקה ובנתה ביצורים על מנת להגן על עצמה מפני התקפות של אירופאים מכיוון הים או החוף. במשך הזמן הפכה העיר למרכז כלכלי והמסחר בכותנה, תבלינים, סוכר וטבק פרח. אך עם זאת, גדל גם הסחר בעבדים אפריקניים. כמו כן התושבים, בעיקר אנשי המעמד הבינוני והחקלאים, החלו להשתלט על העיר ואט אט השתחררו מהשלטון הספרדי.

במאות ה-18 וה-19 החלה להתגבש הזהות הלאומית החדשה של הפורטוריקנים, עד שהעיר נכבשה מידי הספרדים על ידי ארצות הברית בשנת 1898.

בשנת 1917, קיבלו תושבי העיר ביחד עם כל תושבי האי אזרחות אמריקאית כדי שיוכלו להתגייס לצבא האמריקאי ולהשתתף במלחמת העולם הראשונה.

אסונות טבע והשפל הכלכלי בשנות העשרים פגעו באי בכלל, ובסן חואן בפרט. הודות לכסף שהזרימה ארצות הברית בשנות ה-30 החלה העיר לצמוח בשנית, ובשנים 34–1933 שופצה העיר והבניינים הישנים שוחזרו. בעקבות כך, הפכה העיר למרכז תיירותי.

בשנת 1983 הוכרזו האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן ומצודת סן חואן כאתר מורשת עולמית.

== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פוארטו ריקו: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:הקריביים: ערי בירה
קטגוריה:פוארטו ריקו: ערי נמל
קטגוריה:יחידות מנהליות של ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
דרך ארץ פלשתים

חפירות [[ביר אל-עבד בסיני]]
דרך ארץ פלשתים היא הדרך הקרובה והקצרה ממצרים לארץ ישראל. דרך זו קישרה את מצרים עם ארץ ישראל, ועברה לאורך צפון סיני סמוך לחוף. המצרים הקדומים קראו לה "דרכי הורוס". אחד המסעות בנתיב זה היה של פרעה סתי הוא סתי הראשון בשנת 1303 לפנה"ס. תיאור מסעו מופיע בתבליטים במקדש כרנך בכרנך. הדרך שימשה גם לכובשים אחרים של ארץ ישראל. בין השאר בעת החדשה: במאה ה-18 מסע נפוליאון בארץ ישראל. ובמאה ה-20 היו אלה הבריטים במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ולקראת מלחמת העצמאות היה זה הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל.

==במקרא==
לראשונה בכתובים אנו קוראים על דרך ארץ פלשתים בספר שמות. לאחר יציאת בני ישראל, אלוהים מצווה על משה כי בני ישראל לא יעלו לארץ ישראל בדרך זו. שכן, היה חשש כי יתקלו באויב ואז יבקשו לסגת חזרה למצרים וכך כתוב במקרא:

.

==מסע פרעה סתי==
צבי אילן בספרו מביא תיאור מסעו של פרעה סתי ב"דרך ארץ פלשתים". התבליט מתאר את שובו של פרעה סתי מארץ כנען, כאשר הוא מוביל שלל ושבויים.

בתחילת המסלול:
* נחש של מלך - כנראה רפיח.

כעשר תחנות מתוארות בדרך, 25 ק"מ מרחק ביניהם - מהלך יום של שיירה. בכל תחנה בארות מים. יוצא כי את מדבר סיני עברו בעשרה ימים.

בסופו של המסלול מתוארות תחנות הקרובות זו לזו:
* המים המפרידים - נהר עם תנינים וצמחים אולי סּוף. בצידו המזרחי מצוי מבצר מעליו מעין גשר. כנראה הכוונה לזרוע המזרחית של הנילוס הקרויה הזרוע הפֶלוּסית על שם העיר פלוסיון ששכנה לידם. המים הנפרדים נקראים במקרא "שִיחוֹר" שעליו נאמר שהוא גבול מצרים.
* קטע מים ובו דגים - מסמל את הים התיכון.
* מבצר הקרוי "סילה" - "קנטרה" של ימינו.
* בית אריה
* מגדל של סתי - כנראה מִגדוֹל המקראית - אחת התחנות הראשונות של בני ישראל בדרך לארץ ישראל.
* באר חפר - ליד המגדל של סתי.

בהמשך הדרך עוד בארות כמו באר סתי המנצח.

הפרעונים הקימו בארות ומצודות לאורך הדרך לשם אספקת מים ומזון וכן להגנה מפני ה"בדווים" של אז "שוסי המדבר".

==חפירות ביר אל-עבד==

סמוך לימת ברדוויל, ליד היישוב ביר אל-עבד, ממערב להיאחזות הנחל "נחל ים" לשעבר, נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי חוקרי אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.

התחנה השתרעה על 50 דונם. נחשפו בה שרידי מצודה, ארבעה אסמים גדולים שעל רצפת שלושה מהם התגלו גרגירי תבואה. במקום התגלו גם סימנים לבריכת אגירה. שרידים אלה מספרים לנו על תפקידה של תחנה בדרך:
# מתן הגנה באמצעות מצודה.
# אספקת מזון על ידי אסם.
# אספקת מים מבריכה.

בין הממצאים נכללו חרפושיות וכן ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעת חותם של סתי הראשון.

==הקשר ל"דרך הים"==

דרך הים (בלטינית Via Maris - וִיאָה מָרִיס) היא דרך עתיקה עוד מתקופת הברונזה שחיברה בימי קדם את מצרים עם סוריה, אנטוליה, ומסופוטמיה (איראן ועיראק של ימינו) כאשר חלק ממנה עבר בתחומה של ארץ ישראל.

שמה המקורי של הדרך היה דרך ארץ פלשתים, תזכורת לעובדה שהדרך עברה דרך מישור פלשתים. הדרך התפצלה באזור קיסריה לשתי דרכים, דרך אחת חצתה את הרי מנשה לכיוון מגידו, והשנייה המשיכה לאורך הים עד דאר, שם חצתה את ההרים. הדרכים התאחדו שוב על חוף ימת הכנרת והמשיכו צפונה. כיום, תוואי הדרך ברצועת עזה נקרא דרך צלאח א-דין.

== לקריאה נוספת ==
* צבי אילן, סיני ורצועת עזה, תרבות וחינוך - תל אביב, 1968.
* צבי אילן, אתמולים - מחקרים ותגליות בעברה של ארץ ישראל, מודן - הוצאה לאור - תל אביב, 1988

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:סיני
קטגוריה:רצועת עזה: תחבורה
שותא רוסתוולי (הר)

שותא רוסתוולי (בגאורגית: შოთა რუსთაველი) או גיסטולה (გისტოლა) הר בולט בחלק המרכזי של הרי הקווקז. הוא ממוקם במחוז ההיסטורי סוואנתי עילית שבגאורגיה, סמוך לגבול עם הרפובליקה הרוסית, קברדינו-בלקריה. 

שותא רוסתוולי הוא ההר העשירי בגובהו מבין הרי הקווקז ומתנשא לגובה של 4,860 מטר (15,940 רגל). מגובה 3,000 מטר ומעלה מכוסים מדרונות ההר בקרחון. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של רוסיה
קטגוריה:גאורגיה: הרים
קטגוריה:אירופה: הרים
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:קווקז: הרים
קטגוריה:גבול גאורגיה–רוסיה
סעד אללה ונוס

סעד אללה ונוס (בערבית: سعد الله ونوس; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.

==ביוגרפיה==
ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.

לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, נולד התיאטרון הפוליטי הערבי. ב-1969 קרא ונוס יחד עם מחזאים אחרים לארח בדמשק פסטיבל תיאטרון ערבי. בפסטיבל זה הוא הציג את הפלטפורמה הרעיונית שלו: "תיאטרון הפוליטיזציה" במקום "תיאטרון פוליטי". בשנות השבעים הקים ונוס את המכון הגבוה לאמנות התיאטרון בדמשק וניהל אותו. הכיבוש הישראלי של ביירות במלחמת לבנון הראשונה גרם לו לשתוק לכמה שנים ולא לכתוב יותר. המחזה הראשון אחרי שתיקה זו היה "אונס" שעסק באינתיפאדה הפלסטינית. לאחר מכן המשיך לכתוב מחזות נוספים.

בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.

ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.

==מיצירותיו==
* פיל, מלך כל הזמנים (1969)
* המלך הוא המלך (1977)
* מסעו של חנדלה (1978)
* אונס (1990)
* פטפוטים על ההיסטוריה (1994)
* יום מחיינו (1995)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20090805175109/http://www.geocities.com/abumidian/saadallah.htm שיחה עם ג'אן-לואי ברו] (1980)
* [https://web.archive.org/web/20090304210921/http://he.shvoong.com/books/1811711-אונס/ תקציר המחזה "אונס"]
* [https://web.archive.org/web/20090207193841/http://he.shvoong.com/books/play/1862581-ראשו-של-ג-אבר/ תקציר המחזה "ראשו של ג'אבר" ]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחזאים ערבים
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:עיתונאים סורים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1941
קטגוריה:סורים שנפטרו ב-1997