OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אובלבומין

מבנה תלת-ממדי של אובלבומין
אובלבומין (Ovalbumin) הוא החלבון העיקרי המצוי בחלבון הביצה ומרכיב 60-65% מסך כל החלבון. על אף הדמיון של אובלבומין ברצף ובמבנה התלת-ממדי לסרפינים, קבוצה של חלבונים המעכבים אנזימים מסוג סרין פרוטאזות, האובלבומין הוא סרפין לא מעכב. בעוד שאר הסרפינים מבקרים תהליכים כמו קרישת דם באמצעות עיכוב של סרין פרוטאזות, תפקידו של האובלבומין אינו ברור, אף על פי שמשערים כי הוא משמש כחלבון המאחסן חומצות אמינו המשמשות להתפתחות העוברית.

לאובלבומין חשיבות במחקר במספר תחומים:
*מחקר כללי של מאפיינים ומבנה של חלבון (משום שהוא נפוץ וזמין בכמות גדולה)
*חקר מבנה של סרפינים ותפקודם (ניתן להשוות את מבנה האובלבומין למבנים של סרפינים אחרים אשר מעכבים פרוטאזות, וכך לקבוע את התכונות הנדרשות לעיכוב)
*פרוטאומיקה (אובלבומין מחלבון הביצה משמש לעיתים כסמן משקל מולקולרי באלקטרופורזה בג'ל)
*אימונולוגיה (משמש לגירוי תגובה אלרגית בבדיקות)

חלבון האובלבומין של תרנגולת מורכב מ-385 חומצות אמינו ומשקלו המולקולרי היחסי הוא 45kDa. האובלבומין הוא גליקופרוטאין עם ארבעה אתרי גליקוזילציה.

את האובלבומין הצליח לגבש לראשונה המדען הגרמני פרנץ הופמייסטר ב-1889. השם "אובלבומין" הוענק לחלבון בשנת 1900 (Osborne & Campbell).

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction:ltr;">
*Charaf Benarafa and Eileen Remold-O'Donnel, [http://www.pnas.org/content/102/32/11367.full The ovalbumin serpins revisited: Perspective from the chicken genome of clade B serpin evolution in vertebrates], PNAS
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
ונדי ויינברג

ונדי ויינברג (באנגלית: Wendy Weinberg נולדה ב-27 ביוני 1958) היא שחיינית עבר אמריקאית-יהודיה, בעלת מדליית ארד אולימפית (מונטריאול 1976).

== ביוגרפיה ==
ונדי ויינברג נולדה בבולטימור, מרילנד. היא התאמנה במועדון השחייה הומווד. היא שחתה בנבחרת השחייה של אוניברסיטת וירג'יניה ובהמשך עברה לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. מאוחר יותר קיבלה תואר גם מאוניברסיטת אמורי. 

ויינברג זכתה להצלחתה הראשונה במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 כשזכתה ב-7 מדליות, מהן 4 זהב ו-3 כסף.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכתה ויינברג במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:05.57 דקות, לפני בת ארצה מרי מונטגומרי (9:06.70 דקות) וג'ניס סטנהאוז מקנדה (9:17.87 דקות).

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה ויינברג במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.60 דקות, אחרי המנצחות פטרה תימר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (8:37.14 דקות) ובת ארצה שירלי בבשוף שגם היא שיפרה את השיא העולמי הקודם שהיה שייך לה (8:37.59 דקות). 

במשחקי המכביה העשירית שנערכו ביולי 1977 השתתפה ויינברג פעם נוספת וזכתה ב-8 מדליות, מהן 6 זהב ו-2 כסף והייתה ל"מלכת הבריכה". חודש וחצי לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בלגרד בסוף אוגוסט 1977 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.75 דקות.

==קישורים חיצוניים==
 
* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Wendy+Weinberg ונדי ויינברג] , באתר Sports123 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אלופות המכביה: שחייניות
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1958
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
דובאי וורלד

דובאי וורלד (בערבית: دبي العالمية; באנגלית: Dubai World) היא חברת השקעות ממשלתית בדובאי, המתמחה בנדל"ן. החברה נוסדה בשנת 2006 על ידי האמיר מוחמד בן ראשד אאל מכתום. בבעלות החברה מספר פרויקטים שאפתניים כדוגמת איי התמרים המלאכותיים. בראש החברה עומד כיום דודו של האמיר, השייח' אחמד בן סעיד אאל מכתום.

== משבר כלכלי ==

בנובמבר 2009 הודיעה ממשלת דובאי על משבר פיננסי מהגדולים בתולדותיה של החברה, ועל הקפאת החזר חובותיה. חברת דובאי וורלד צברה חובות בסך 59 מיליארד דולר, שהם כשלושה רבעים מסך חובות ממשלת דובאי המסתכמים ב-80 מיליארד דולר.

כלכלנים סבורים כי משבר זה הוא חלק מ"בועת הנדל"ן" העולמית שקרסה בשנת 2009, וקשיי החברה עלולים להשפיע על הכלכלה העולמית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דובאי
קטגוריה:חברות פיננסיות
חומצה מאלית

מבנה כימי של חומצה מאלית
חומצה מאלית היא חומצה אורגנית שנוסחתה: HO<sub>2</sub>CCH<sub>2</sub>CHOHCO<sub>2</sub>H (ובקיצור: C<sub>4</sub>H<sub>6</sub>O<sub>5</sub>). שמה הכימי הוא בהתאם 2-הידרוקסי-חומצה בוטאנדיואית. 

חומצה מאלית היא חומצה דיקרבוקסילית המצויה בעיקר בפירות בלתי בשלים, לרבות תפוחים וענבי יין, ואחראית לחמיצותם. החומצה בודדה לראשונה ממיץ תפוחים בשנת 1785 על ידי קרל וילהלם שלה. בשנת 1787 הציע אנטואן לבואזיה לכנות את החומצה acide malique בעקבות המילה הלטינית mālum שמשמעה "תפוח". 

כיום משמשת החומצה, בין היתר, כחומר מווסת חומציות בתעשיית המזון, וסימונה E296.

==ראו גם==
מטבוליזם של חומצת הטבוריתיים 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מאלית, חומצה
מאלית, חומצה
אדי מים

אטמוספירת כדור הארץ לשנת 2005|ממוזער|שמאל]]
[[התעבות של אדי מים לטיפות מים, מעל ספל תה|שמאל]]

אדי מים הם מים במצב צבירה של גז. אדי המים נמצאים בכל מקום, אך הם בלתי-נראים לעין האדם כאשר הם אינם מתעבים (לכן טיפות קטנות שנראות לעין כגון הבל פה או מעל מים רותחים, אינן אדים אלא טיפות מים). באטמוספירת כדור הארץ, אדי המים מהווים מרכיב עיקרי. 

בסביבת הקוטב, יש באוויר פחות אדי מים מאשר באזור קו המשווה. מדד הכמות של אדי המים באטמוספירה מכונה לחות.

בתהליך מחזור המים, אדי המים מהווים מרכיב חשוב. בתנאי לחות מסוימים, כשטמפרטורת האוויר יורדת למתחת לנקודת הטל, חלק מאדי המים מתעבים ונוצרות טיפות מים. טיפות מים אלו הן שגורמות להיווצרות הערפל והעננים. אדי המים הם %0.04 מהאוויר, והם מהווים גז חממה.

==ראו גם==
*קיטור

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.haganhasolari.co.il/אגירת-מי-טל/ אגירת מי-טל אדי מים לטובת השקיה] – באתר הגן הסולארי

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מים
קטגוריה:גזי חממה
מצנח בלימה

סקייהוק של חיל האוויר הישראלי משתמש במצנח בלימה בנחיתה על מסלול, כתחליף לבלמים - כיוון שתוכנן לנחיתה עם כבל עצירה על נושאת מטוסים]]
מצנח בלימה
[[מעבורת החלל דיסקברי עושה שימוש במצנח בלימה בנחיתה בחזרה מהחלל]]
מצנח בלימה או מצנח עצירה הוא מצנח המשמש להאטה וייצוב כלי טיס ומעבורות חלל בתהליך נחיתה והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע.

==אופן הפעולה==
לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, בלחיצת כפתור נפתח מצנח מאחורי כלי הטיס.
לאחר שכלי הטיס מאט, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול.

==מקור מצנח הבלימה בתוכנית החלל האמריקאית==
מיד לאחר המלחמה התחילה התוכנית האמריקאית לכיבוש החלל, ובמקביל לה גם התוכנית הרוסית.

ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל. הם ידעו איך לתכנן טיל ולהטיסו לחלל אך לשם הנחתתו גייסו לשירותם את תיאו קנאקי, מומחה המצנחים שעבד בשירות הצבא הגרמני בשנות ה־30 וה־40. המצנחים שתכנן קנאקי היו מערכת של רצועות חזקות, ברוחב 50 מילימטר, שנלקחו מפס הייצור של יצרן כובעים. הרצועות סודרו במבנה של קורי עכביש, וכך יכלו לשחרר עודפי אוויר, כדי שהמצנח לא יקרע בתנאים הקשים של נחיתה מגובה רב, ושל מטען כבד. תא הנחיתה של החללית אפולו 11 שקל 5,000 קילוגרם, והוצנח על ידי שלושה מצנחים שחוברו אליו. בסך הכול בוצעו 32 הצנחות במסגרת תוכנית אפולו וכולן הסתיימו בשלום.

מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי. גם הם מצנחי רצועות, ורוחב הרצועות הוא 50 מילימטר.

==ראו גם==
* מצנח

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רכיבי כלי טיס
חרדון צב הדור

חרדון צב הדור באזור הרי אילת
חרדון צב הדור ב[[הר צפחות, אילת]]
איור של חרדון צב הדור

חרדון צב הדור (שם מדעי: Uromastyx ornata) המכונה גם "חרדון צב מגוון", הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים.
שמו ניתן לו מעצם היותו "הדור", מלא צבע בגוונים כגון: כחול, ירוק, סגול, שחור ולעיתים לזכרים ישנם צבעים אדמדמים. גבו צבוע בנוסף בעיגולים בצבע חום ובפסים בצבע צהוב. לרוב לנקבות גוון דהוי או עמום יותר משל הזכרים והצבע הבולט בגבן הוא צבע חום-שחור. הוא משנה את צבעו בהתאם לטמפרטורה ולעונת הרבייה בה הנקבה מטילה 7–17 ביצים וקוברת אותן באדמה. כעבור כחודשיים בוקעים הצעירים.

לחרדון צב הדור שני תת-מינים:
*HEYDEN 1827 - Uromastyx ornata ornata
*PARKER 1938 - Uromastyx ornata philbyi

חרדון צב הדור יכול להגיע לאורך מרבי של 37 סנטימטרים. זנבו שטוח, קוצני ומורכב מכ-20 קטעים. הזנב הקוצני מגן עליו מפני עופות טורפים שהם אויביו העיקריים. כמו כן, בעת סכנה הוא נכנס למחילתו כשזנבו נשאר כלפי חוץ ובהתקרב אויב למחילה מכה חזק מצד לצד בזנבו. לכל פרט יש מחילה נפרדת. תקופת הדגירה של הנקבות על הביצים היא כ-70–80 יום.
הוא מין הרבובורי (אוכל עשב). עיקר מזונו שיחי רכפתן מדברי וכן עשב, עלים, פרחים ופירות.

עיקר תפוצתו היא באזור חצי האי סיני, מערב סעודיה וישראל (הרי אילת). ניתן לראות כי הוא מצוי בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו החרדון המצוי הוא שוכן בעיקר במדרונות סלעיים.

מין זה בישראל נמצא בסכנת הכחדה ונדיר לראותו בטבע. מצב שימור אזורי: (EN (B,C2a. מצב שימור עולמי למין זה לא הוערך.

==לקריאה נוספת==
* החי והצומח של ארץ ישראל, הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5
* הספר האדום של החולייתנים בישראל, הוצאת רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, עמ' 90
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022 , עמ' 85-87

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל פון היידן
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:ערב הסעודית: זוחלים
גאוצ'יטו חיל

[[ציור קיר של גאוצ'יטו חיל ברוסאריו]]
סנטיאגו דל אסטרו]]
גאוצ'יטו חיל (בספרדית: Gauchito Gil) הוא כינויו של אנטוניו ממרטו חיל נונייס (Antonio Mamerto Gil Núñez; שנות ה-40 של המאה ה-19 - 8 בינואר 1878), גיבור עממי ארגנטינאי.

==ביוגרפיה==
חיל נולד בפאי אוברה, בסמוך למרסדס שבפרובינציית קוריינטס. לפי הפולקלור המקומי, הוא היה גאוצ'ו שניהל רומן עם אלמנה עשירה, למורת רוחם של אחיה ושל השריף המקומי, שהיה בעצמו מאוהב בה. לאחר שהשריף האשים אותו בשוד, נמלט והתגייס לצבא, שנלחם באותה העת בפרגוואי במסגרת מלחמת הברית המשולשת.

עם סיומה של המלחמה שב לכפרו כגיבור, אך זמן קצר אחר כך נקרא שוב לצבא. מאחר שעייף מהקרבות, לא התייצב לשירות. בתקופה בה נמלט מהצבא פעל כרובין הוד מקומי, גנב מהעשירים לטובת העניים. בסופו של דבר נתפס בידי המשטרה ונתלה מרגליו מעץ חרוב. לפי האגדה, אמר לשוטר שעמד להוציאו להורג כי בנו של השוטר חולה מאוד, וכי יבריא רק אם השוטר יתחנן בפני חיל כי יצילו. השוטר לא עשה זאת, שיסף את גרונו של חיל, וכששב לביתו גילה כי בנו אכן חולה מאוד. השוטר נשא תפילה וביקש כי חיל יציל את בנו, והבן הבריא. השוטר דאג להביא את חיל לקבורה נאותה, והפיץ את סיפור הנס.

גאוצ'יטו חיל הפך עם השנים לגיבור לאומי ולקדוש בקרב תושבי צפון ארגנטינה, ובעיקר בקוריינטס, פורמוסה, צ'אקו וסנטה פה. רבים עולים לרגל לקברו ומבקשים ממנו לסייע להם, ומדי 8 בינואר, הוא יום מותו, נערך פסטיבל מיוחד. מנהג נוסף שרווח עם השנים הוא הקמת מקדשים קטנים בצדי הדרכים, הכוללים דגלים אדומים. מנהג זה רווח גם באזורים נוספים בארגנטינה - צפון-מערב ארגנטינה, קוז'ו ופטגוניה.

==קישורים חיצוניים==

* נוגה אילן, [http://www.dreaming-far-place.com/j/index.php?option=com_content&task=view&id=106&Itemid=99999999 גאוצ'יטו חיל, גאוצ'ו בלתי רגיל].

קטגוריה:ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינה: תרבות
קטגוריה:קדושים עממיים
קטגוריה:ילידי 1840
קטגוריה:נפטרים ב-1878
אנתלפיית אידוי

אנתלפיית האידוי (או אנרגיית האידוי וגם חום האידוי) היא האנרגיה הדרושה כדי לאדות חומר מסוים עד להמרתו למצב של גז.

בכימיה, אנתלפיית האידוי מבוטאת בקילוג'אול/מול ומסמנים אותה בסימן המתמטי <math>\Delta{}H_{\mathrm{vap}}</math>.

המושג אנתלפיית עיבוי מתייחס לתהליך ההפוך. הערכים המספריים הם זהים אבל שליליים. כלומר ההתאדות היא חיובית (החומר מקבל חום) והעיבוי הוא שלילי (החומר מאבד חום).

==ראו גם==
*מעבר פאזה
*מצב צבירה
*ציפור שותה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:מעבר פאזה
קיל (כדוריד)

קיל (גרמנית: THW Kiel) היא קבוצת כדוריד מהעיר קיל שבגרמניה, אשר מתחרה בליגה הגרמנית בכדוריד. הקבוצה מחזיקה בשיא של 23 זכיות בליגה.

בשנת 2007 השלימה קיל טרבל היסטורי לאחר שזכתה בליגה הגרמנית, בגביע, ובליגת האלופות.

בשנת 2012, השלימה קיל שוב טרבל לאחר שניצחה בגמר ליגת האלופות את אתלטיקו מדריד.

==תארים==
*הליגה הגרמנית בכדוריד: 23
1957, 1962, 1963, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2020, 2021, 2023.
*הגביע הגרמני בכדוריד: 11
1998, 1999, 2000, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020.
*הסופר קאפ הגרמני: 13
1995, 1998, 2005, 2007, 2008, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020, 2021, 2022, 2023
*ליגת האלופות בכדוריד: 4
2007, 2010, 2012, 2020.
*גביע איצ'ף: 4
1998, 2002, 2004, 2019.
*אלופת האלופות: אירופה: 1
2007.
*אליפות העולם לקבוצות: 1
2011.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדוריד גרמניות
קטגוריה:קיל
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין: ספורט
צבי טרלו

צבי טרלו (נובמבר 1932 - 1 באפריל 2010) היה משפטן ישראלי.

== ביוגרפיה ==
טרלו נולד בנובמבר 1932 בקרקוב שבפולין לעסקן הציוני גור-אריה טרלו ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בשנת 1954 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם התמחה בפרקליטות המדינה ובשנת 1956 הוסמך כעורך דין. היה חבר בצוות התביעה במשפט אייכמן ובין השנים 1962–1967 שימש ראש מחלקת בג"צים בפרקליטות המדינה. במלחמת ששת הימים ולאחריה, שימש יועץ משפטי לכוחות צה"ל באזורי יהודה ושומרון, בדרגת סרן. בתפקידו האחרון בפרקליטות שימש סגן בכיר לפרקליט המדינה. בשנת 1967 מונה לשמש יועץ בכיר לשר המשפטים יעקב שמשון שפירא.

בין השנים 1969–1976 שימש מנכ"ל משרד המשפטים. בסיום תפקידו, מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכיהן כסגן נשיא בית הדין עד לפרישתו, בשנת 1982. בצה"ל התקדם לדרגת אלוף-משנה במילואים ושימש שופט בבית הדין הצבאי לערעורים. לאחר צאתו לגמלאות משירות המדינה, עסק בעריכת דין במשרד פרטי.

טרלו הרצה כעשרים שנה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1996 השית עליו בית המשפט קנס מנהלי של 50 אלף ש"ח לאחר שלא הגיש דוחות מס הכנסה בין השנים 1986–1995.

טרלו נפטר ב-1 באפריל 2010.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:מנכ"לי משרד המשפטים
קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:שופטי בית הדין הצבאי לערעורים
קטגוריה:מורשעים בעבירות מס בישראל
קטגוריה:משפט אייכמן: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
משמרת בילגה

קטעים מה[[קדושתא של הדותהו על משמרת בלגה, בדף מגניזת קהיר ובניקוד ארץ-ישראלי.]]
משמרת בילגה הייתה המשמרת ה-15 מבין 24 משמרות כהונה, ונודעה בכך שמבניה, המירו את דתם והתייוונו. לבני בילגה היו שאיפות ורצון להשתלט על הכהונה הגדולה. המקום המזוהה עם מגורי משמרת בילגה, בעת מעבר משפחות הכהונה לגליל, הוא הכפר מע'אר, שנקרא אז "מעריה".

== חכמים קונסים את בית בילגה ==
מספר התלמוד: "בלגה לעולם חולקת בדרום, וטבעתה קבועה, וחלונה סתומה. מפני מרים בת בלגה, שנעשית מומרת ונשאת לסרדיוט אחד ממלכי נכרים, וכשנכנסו נכרים להיכל, בעטה וטפחה על גגו של מזבח אמרה לו: 'לוקוס לוקוס [=זאב זאב], עד מתי אתה מכלה את ממונם של ישראל [בקורבנות], ואינך עומד להם בעת צרתם'. ויש אומרים מפני עכוב משמרות נכנס ישבב תחתיה, לפיכך בלגה נראית יוצאה לעולם וישבב נראית נכנס לעולם, כל השכנים הרעים לא קבלו שכר חוץ מישבב שהוא שכנה של בלגה וקבל שכר".

שלושה קנסות הוטלו על משמרת בילגה:
* כל המשמרות חולקות בלחם הפנים בהתאם למצבם, המשמר הנכנס לעבוד, חולק בצד צפון, והמשמר היוצא, חולק בצד דרום, ואילו משמרת בילגה, חולקת תמיד בצד דרום. ולפיכך משמרת בילגה נראית תמיד כאילו היא מסיימת את עבודתה, ואילו משמרת ישבאב, נראית תמיד כאילו היא נכנסת להתחיל בעבודתה.
* הטבעת של משמר בילגה, בה מכניסים את ראש הבהמה לפני השחיטה, הייתה מחוברת לרצפה באופן שלא היה ניתן להשתמש בה, ובני בילגה נאלצו לשאול טבעת ממשמרת אחרת.
* השקע בקיר (מעין לוקר), בו היו מאחסנים בני בילגה את סכיני השחיטה שלהם, היה סתום.

=== הסיבות לקנסות ===
* מרים בת בילגה נישאה לאחד מאנשי הצבא היוונים שהיו ביהודה, וכשנכנסו היוונים להיכל, נכנסה גם מרים, בעטה ברגלה במזבח וקראה עליו "לוקוס (זאב), עד מתי תכלה ממונם של ישראל".
* בני המשמרת היו מאחרים כרוניים, ולא הגיעו בזמן שנקבע, כדי לעבוד את משמרתם.

הפרשנים מסבירים מדוע טרחה המשנה, והביאה דעה נוספת, באשר לקנס אותו קנסו חכמים את בני בילגה. לפי פירושם, התנא שלשיטתו הקנס הוטל בשל האיחורים, סובר שאין להעניש אב בעבור העוונות שעשה בנו, כפי שכתוב: "לֹא-יוּמְתוּ אָבוֹת עַל-בָּנִים, וּבָנִים לֹא-יוּמְתוּ עַל-אָבוֹת: אִישׁ בְּחֶטְאוֹ, יוּמָתוּ", ולכן לא ייתכן שהם נקנסו בגין מעשיה של מרים.

== חשובי בית בילגה ==
* שמעון מבית בילגה – בזמן חוניו הכהן הגדול ביקש את תפקיד האגורנומוס, שהיה תפקיד רב כוח, ומשלא קיבלו, הלשין בפני אפולוניוס על קיומם של אוצרות בית המקדש, כדי שזה ייקחם למלא את אוצרותיו המדולדלים של המלך סלאוקוס. ישנם חוקרים המעדיפים את דיברי ספר מקבים בגרסה היוונית, המייחס את שמעון למטה בנימין<ref></ref>.
* מנלאוס – אחיו של שמעון הנזכר לעיל, היה כהן גדול שקיבל את מינויו לאחר שהתחרה עם כוהנים אחרים ושילם את סכום הכסף הגבוה ביותר.
* מאיר בן בילגה – מתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כאחד משני טובי הכוהנים, שבזמן שרפת בית המקדש השני על ידי הרומאים נאבקו, ביחד עם כוהנים נוספים, בחיילים הרומאים ונדחקו לעמוד על קיר ההיכל בגובה 8 אמות. השניים, מאיר בן בילגה ויוסף בן דליה בחרו להפיל את עצמם לתוך האש ולהישרף עם ההיכל<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.goodteacher.co.il/Pages.asp?intCatalogID=104 שיעור גישור בין תקופת אלכסנדר מוקדון לבין אנטיוכוס הרביעי], GoodTeacher
* פרופסור חיים גניזי, [http://www.biu.ac.il/JH/Parasha/miketz/gaj.html משמר בילגה], אוניברסיטת בר-אילן
* הרבי מלובביץ', [http://www.shluchim.org/clil/mailroot/images/File/Taamu%20Ureu/TaaMu_Ureu_Parshas_Tzav.pdf מבט חיובי על מעשיה של מרים בת בילגה], טעמו וראו

==ביאורים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כ"ד משמרות כהונה
אמת המים של סגוביה

מראה האמה בכיכר הארטילריה
מאה ה-19]]
מקטע האמה המרכזי בכיכר שהוסבה ל[[מדרחוב]]
אמת המים של סגוביה (בספרדית Acueducto de Segovia) היא אחד המונומנטים הרומאים השמורים היטב בחצי האי האיברי, והיא סמלה ואתרה החשוב ביותר של העיר סגוביה, ספרד.

==סקירה==
===תיאור כללי===
האמה מובילה מים מנהר פואנטה פריה, העובר בהרים הממוקמים כ-17 קילומטרים מהעיר סגוביה. מהנהר ממשיכה האמה לאורך 15 קילומטרים עד הגעתה לעיר, שם מתנקזים המים למאגר El Caserón ('הבית הגדול'), וממנו ממשיכים בתעלה למאגר Casa de Aguas ('בית המים'). במאגר זה החול שוקע והמים מסוננים באופן טבעי. ביציאה מהמאגר ממשיכים המים לנוע על פני האמה בשיפוע של מעלה אחת, עד הגעתם לאזור האלקסר בשולי העיר. מהאלקסר נכנסת האמה לתחומי העיר העתיקה, חולפת בכיכר דיאס סאנס (Díaz Sanz) וממשיכה אל כיכר הארטילריה (Plaza de la Artillería - בתמונה), בה נראית האמה במלוא הדרה.

===מבנה===
המקטע הראשון של האמה כולל 36 קשתות, אשר נבנו מחדש במהלך המאה ה-15, לאחר שנהרסו בשנת 1072 על ידי המורים. במקטע זה האמה בנויה בשתי קומות של קשתות, הנתמכות באמצעות מסגרות פשוטות המייצבות את המבנה. רוחב הקשתות במפלס העליון הוא 5.1 מטרים, לעומת 4.5 מטרים במפלס התחתון. כמו כן, העמודים במפלס העליון נמוכים וצרים יותר מאלו במפלס התחתון. היקף העומדים במפלס התחתון משתנה לאורך גובהם, כאשר היקפם בתחתית הוא כ-2.4 * 3 מטרים, לעומת 1.8 * 2.5 מטרים בראשם. בראש האמה, מעל העמודים העליונים, עוברת תעלת המים, חלל בצורת האות U בגודל 0.55 * 0.46 מטרים.

האמה בנויה מבלוקים דמויי-לבנה עשויים גרניט. בשיא גובהה, מגיעה האמה לגובה של 28.5 מטרים, מהם 6 מטרים של יסודות. מכניסתה של האמה לעיר ועד הגעתה לכיכר דיאס סאנס, היא בנויה על-גבי 75 קשתות יחידות, 44 קשתות כפולות ו-4 קשתות יחידות נוספות, בסך הכל 167 קשתות. האמה בנויה על-פי העקרונות שהציג ויטרוביוס בספרו 'על אודות האדריכלות'.

==היסטוריה==
אמת המים אינה כוללת כתובת (ייתכן שזו נכללה בחלק שנהרס) ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות את מועד בנייתה. החוקרים מתארכים את בנייתה למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה או שנותיה הראשונות של המאה השנייה.

בימי שלטונם של המלכים הקתוליים, פרננדו השני ואיזבלה הראשונה, עברה אמת המים שיפוץ נרחב. במהלך השיפוץ נבנו מחדש 36 קשתות לאורך האמה, תוך כדי הקפדה על שמירת עיצובה וסגנונה המקוריים. בשלב מאוחר יותר, במהלך המאה ה-16, נוספו לאמה נישות ופסלים.

לאורך ההיסטוריה נשמרה אמת המים במצב מצוין, ועד לאחרונה אף המשיכה להוביל מים לעיר ובעיקר לאלקסר. במהלך המאה העשרים סבל המבנה מבלאי מואץ בעקבות זיהום שנגרם מכלי רכב שעברו בין קשתות האמה. מאז שנת 1997 מתבצעות תוכניות שיקום במטרה להבטיח ולשמר את מצבה של אמת המים. בין היתר, הכיכר בה נמצא חלקה המרכזי של האמה הוסבה למדרחוב ותנועת כלי הרכב הוסטה לרחובות אחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://whc.unesco.org/en/list/311 אתר אונסק"ו על סגוביה]

קטגוריה:סגוביה
קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קסטיליה ולאון: מבנים
סגוביה
קטגוריה:ספרד הרומית
אל בולסון

אל בולסון (בספרדית: El Bolsón) היא עיירה בת כ-17,000 תושבים (2010), הממוקמת בדרום מערב פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה, למרגלותיו של הר פילטריקיטרון.
בשל מיקומה בין מערכת עמקים בין ההרים של צ'ילה לאוקיינוס השקט, יש לאל בולסון אקלים נוח במיוחד ביחס למיקומה הדרומי.

אל בולסון, המשלבת שתי צורות חיים היסטוריות, צורת חיים אותנטית שאפיינה את הילידים הראשונים באזור בשילוב צורות חיים שונות של מהגרים אירופאיים ותנועות תרבותיות שונות משנות ה-70, ידועה בעיקר כ"עיירת ההיפים" שבה חיים פשוטים ורוגע הם עדיין דרך חיים.

האזור ידוע בעיקר בתעשיית הגבינות, דגי הטרוטה המעושנים, בירות בוטיק ביתיות, גלידות ושוקולדים ביתיים וכמו כן גם בריבות האורגניות המיוצרות בעיקר מפרי הסמבוק, המשמש לרוב לייצור יינות. בעיר ישנה אוכלוסייה גדולה של אמנים ואנשי תרבות ורוח ופועל במרכזה שוק אומנות משגשג.

אל בולסון קרובה לפארק הלאומי לוס אלרסס (Parque Nacional Los Alerces) המפורסם שנמצא בסמוך לגבול עם צ'ילה, ומשמשת כנקודת יציאה מרכזית למגוון רחב של פעילויות ספורט כגון טרקים, רפטינג, טיפוס צוקים, סקי ועוד פעילויות באגמים ובהרים הסובבים את העיר.
בעיר מגוון רחב של מקומות לינה לתיירים כגון הוסטלים, לינה וארוחת בוקר (B&B) וצימרים ומגוון רב של מסעדות המציעות בין היתר מאכלים מקומיים כגון טלה פטגוני, דגי טרוטה טריים ומאכלי בשר שונים.

<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:Rioazul.jpg|ריו אזול הסמוך לעיר.
קובץ:Elbolson.jpg|מבט על עמק אל בולסון.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.bolsonweb.com אתר האינטרנט הרשמי של אל בולסון] 
*[http://www.pinamar-bariloche.com.ar/portal.php?localidadID=7 אל בולסון באתר של העיר ברילוצ'ה] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פרובינציית ריו נגרו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1926
סינטרקלאס

סינטרקלאס
פיט השחור, עוזרו של סינטרקלאס
סינטרקלאס (בהולנדית Sinterklaas או Sint-Nicolaas או De Goedheiligman; בצרפתית Saint Nicolas) הוא דמות של חג מסורתי הנחגג בהולנד ובלגיה בערב של יום הקדוש ניקולאס (ה-5 בדצמבר) או בבוקר למחרת. החג נחגג גם במספר מחוזות בצרפת, שווייץ, לוקסמבורג, גרמניה, אוסטריה, פולין, הונגריה, קרואטיה, רומניה, סלובקיה, סלובניה, צ'כיה, ואיטליה.

דמות הקדוש ניקולאס היא דמות פטרון הילדים ובהולנד ובבלגיה זהו מועד חלוקת המתנות העיקרי. דמותו של סינטרקלאס היא המקור לדמותו של סנטה קלאוס במסורת הצפון אמריקאית.
במסורת המקורית סינטרקלאס מגיע כל שנה בסירה ממקום מושבו הקבוע בספרד מלווה בעוזרו, שדון חג מולד שקיבל את הכינוי "Zwarte piet" (פיט השחור). ילדים נוהגים לבוא לקבל את פניו על גדות הנהר ולהתחפש לעוזריו.

בהולנד נהוג לאכול בחג זה את בוטרלטר.

החג מציין את יומו של ניקולאס הקדוש, אשר חי בין השנים 280 ל-342, היה הבישוף של העיר מירה במקום בו שוכנת טורקיה של היום וב-1087 הועברו שרידיו לבארי.

בשנות ה-2000 הפכה דמותו של פיט השחור לשנויה במחלוקת, בשל היותו עבד שחור של אדם לבן.

== ראו גם ==
*סנטה קלאוס
*קגה טיו
* דד מורוז

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:אירועים בחודש דצמבר
קטגוריה:קדושים עממיים
ca:Sinterklaas
fr:Saint-Nicolas (fête)
אלן פאסאר

אלן פאסאר (בצרפתית: Alain Passard; נולד ב-4 באוגוסט 1956, בכפר בברטאן) הוא שף צרפתי.

==ביוגרפיה==
פאסאר שימש שלוש שנים כסגנו של אלן סנדרנס במסעדת ל'ארכסטראט בפריז. ב-1986 הוא רכש את המקום, כשסנדרנס פתח מסעדה באתר אחר. פאסאר הפך את ל'ארכסטראט למסעדת ל'ארפז' (l'Arpegel). תלמידו הבולט של פאסאר הוא פסקל ברבו, השף והבעלים של מסעדת ל'אסטראנס, בעלת שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז שנת 1996.

פאסאר התמחה בצליית בשר, אמנות אותה למד מסבתו. בשנת 2001 עבר מטבחו תפנית והתמקד בבישול ירקות. בשנת 2002 הוא פתח גן ירקות אורגני 230 קילומטרים מפריז לשימוש מסעדתו.

==פרסים ודרוגים==

* ב-1987 קיבל פאסאר כוכב במדריך מישלן האדום
* ב-1990 זכה בציון 19 במדריך הגו מיו
* ב-1996 הוענקו לו שלושה כוכבים במישלן, עליהם הוא שומר מאז (נכון לשנת 2021).
* בשנת 2003 מסעדת ל'ארפז' דורגה [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=7 במקום ה-6 בעולם] בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם,
* בשנת 2004 [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=6 דורגה במקום ה-25], 
* בשנת 2005 [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=5 דורגה במקום ה-26],
* בשנת 2006 [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=4 דורגה במקום ה-44],
* בשנת 2007 [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=3 דורגה במקום ה-43],
* בשנת 2008 [http://www.theworlds50best.com/module/acms_pastLists?group_id=2 דורגה במקום ה-46].
* בשנת 2011 [http://www.theworlds50best.com/awards/1-50-winners/larpege דורגה במקום ה-19]

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
* CHRISTOPHE BLAIN, EN CUISINE AVEC ALAIN PASSARD, GALLISOL (ÉDITIONS), 2011.
* ALAIN PASSARD, ALAIN PASSARD : COLLAGES ET RECETTES, ALTERNATIVES, 2010.
* CHANTAL THOMAS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), JARDINIÔRE ARLEQUIN : CONVERSATIONS AVEC ALAIN PASSARD, MERCURE DE FRANCE, 2007.
* ANTOON KRINGS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), RECETTES DES DRâLES DE PETITES BÒTES (LES) [Comic], GALLIMARD, 2005.
</div>

==DVD==
<div style="direction: ltr;">
* Alain Passard Format: DVD, Warner Music, 2010.
</div>

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, תל אביב, מארס 2003, עמ' 221-220.
* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 95.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.dininginfrance.com/arpege.htm הדף של ל'ארפז' באתר dininginfrance]
* 

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1956
פול לקאקיס

פול לקאקיס (Paul Lekakis; נולד ב-22 באוקטובר 1966) הוא זמר ושחקן אמריקאי.

==ביוגרפיה==
לוקאקיס נולד בעיירה טריטאון שבמדינת ניו יורק, למשפחה בת חמישה ילדים. הוא לא השלים את לימודיו התיכוניים, ובגיל 16 החל לעבוד כמלצר בפאב המיועד להומוסקסואלים בניו רושל. בגיל 17 עזב לניו יורק והחל ללמוד מחול. במהלך שהותו בעיר החל לעסוק בדוגמנות, ועיסוק זה הוביל אותו למילאנו. 

ב-1987, בעודו באיטליה, הקליט את השיר "(Let's Go Back to My Room) Boom Boom". השיר, בסגנון פופ, כלל טקסטים מיניים שנחשבו בוטים באותה העת. להפתעתו של לקאקיס, הפך השיר ללהיט בקנה מידה עולמי. ברחבי העולם נמכרו למעלה מ-6 מיליון עותקים של הסינגל, הוא הגיע למקום ה-43 במצעד מכירות הסינגלים של בילבורד, למקום ה-60 בטבלת מכירות הסינגלים בבריטניה, למקום השני במצעד הפזמונים הקנדי ולמקום הראשון במצעדי הפזמונים של יפן ואוסטרליה. בעקבות ההצלחה, החתימה אותו חברת התקליטים סייר רקורדס על חוזה הקלטות. באותה תקופה גילה כי הוא נושא את נגיף האיידס. ב-1990 הקליט את האלבום Tattoo It, שכלל גם את "Boom Boom", אך האלבום נחל כישלון. מאז לא הקליט אלבומים חדשים, אך המשיך להופיע, בעיקר במועדוני לילה. 

ב-1994, כששיא הקריירה שלו מאחוריו, ניסה את מזלו בלוס אנג'לס, אך משלא הצליח, החל לעסוק בזנות, והתמכר לסמים ולאלכוהול. ב-1997 נכנס לתוכנית שנים עשר הצעדים לגמילה. זמן קצר לאחר מכן לקה ב-PCP, דלקת ריאות האופיינית לבעלי מערכת חיסונית חלשה. 

מאז 2001 גילם לוקאקיס מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. בשנת 2007 השתתף גם במחזה שהועלה בתיאטרון לוריין האנסברי בסן פרנסיסקו. חלק מהתפקידים אותם גילם היו של נשאי איידס. הוא מופיע לעיתים עם שיריו משנות ה-80, וב-2003 אף הופיע בישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 

<div style="direction: ltr;">
* Kevin Koffler, [http://www.poz.com/articles/198_1332.shtml HIV: Behind the Music], POZ Magazine, 2000
</div>

קטגוריה:זמרי פופ אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:זמרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:ביסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
ג'ימי ברונו

ג'ימי ברונו (באנגלית Jimmy Bruno נולד ב-22 ביולי 1953) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי.

ג'ימי ברונו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה והחל לנגן בגיל 7, בגיל 19 החל את הקריירה המקצועית שלו.
ב-1973 החל לנגן בתזמורתו של באדי ריץ' וערך איתה סיבוב הופעות עולמי. ומאוחר יותר היה לגיטריסט הראשון והיחידי שהוביל את הרכבו של פרנק סינטרה.
בשנת 1995 הקליט יחד עם הוארד אלדן ופרנק ויניולה אלבום משותף.

==דיסקוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
*Hollywood Gypsy - 1986
*Sleight of Hand- 1992
*Burnin'-1994
*Concord Jazz Guitar Collective-1995
*Like That-1996
*Live at Birdland One - 1997
*Full Circle -1998
*Live at Birdland Two - 1999
*Polarity - 2000
*Two for the Road -2000
*Midnight Blue -2001
*Heading North - 2001
*Solo - 2004
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
וילה קונסטנטין סלאמה

וילה קונסטנטין סלאמה המכונית גם "וילה סלאמה" היא בית מגורים מפואר בכיכר אורד וינגייט בשכונת טלביה בירושלים. 

==היסטוריה==
הווילה נבנתה על ידי איש העסקים הערבי-נוצרי קונסטנטין סלאמה בשנת 1935. סלאמה, ממייסדי שכונת טלביה, עסק במסחר והיה בין היתר היבואן של מכוניות פורד וספק הירקות והפירות של הצבא הבריטי ששלט בארץ ישראל. בד בבד, שמר סלאמה על קשרים הדוקים עם אישים ידועים בציבור היהודי באותה תקופה בירושלים המנדטורית. לתכנון הבית התקשר קונסטנטין סלאמה עם האדריכל הצרפתי מרסל פאבייה, לאחר שהתרשם מעבודתו בתכנון בית הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והנחה אותו לתכנן בית "שאין לאף אחד אחר במזרח התיכון", ועל כן בתקופה המנדטורית הוילה זכתה לכינוי "הארמון של סלאמה". אחיו של קונסטנטין, חנא סלאמה, בנה את ביתו וילה חנא סלאמה, בעבר השני של רחוב בלפור, בסמוך למקום משכנו הרשמי של ראש ממשלת ישראל בית אגיון, שנבנו באותה התקופה.

לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ניסה סלאמה להגיע להסכם אי-התקפה עם ההגנה, אולם לאחר שההסכם לא צלח הוא לחץ על הבריטים לכלול את טלביה בתוך אזורי ההגנה שלה בירושלים. בפברואר 1948 החליט סלאמה לעזוב את ארץ ישראל, כאשר משפחתו עקרה למצרים ולאחר מכן לביירות. לפני שעזב הוא השכיר את הבית לקונסול בלגיה בירושלים, יאן ניבנהליס. במהלך מלחמת העצמאות התכנסה בבית ועדת ההפוגה של הקונסולים הזרים בירושלים.

לאחר המלחמה נוהל הבית על ידי הממונה על נכסי נפקדים, תוך שהקונסולים הבלגיים לדורותיהם ממשיכים להתגורר בו. בשנת 1981 הגיע איש העסקים דוד סופר להסכם עם סלאמה, שנתן לו ייפוי כוח למכירת נכסיו בישראל. סופר מכר למדינה את כל נכסיו של סלאמה בישראל תמורת 700 אלף דולר, וקיבל התחייבות שהוא יקבל את הבית. סופר פנה לממשלת ישראל ודרש ממנה למכור לו את הבית בהתאם להתחייבות שלה בעת כריתת ההסכם עם סלאמה. לאחר כ-20 שנה ופנייה לבג"ץ, הושג הסכם להחכרת הבית לקרן סופרים של סופר למשך 200 שנה. סופר פנה אל הקונסוליה הבלגית בדרישה לתשלום דמי שכירות, אך זו סירבה לענות לפניותיו והתעלמה מפסיקת בית המשפט שחייב את הקונסול לשלם לסופר. הקונסוליה הבלגית סירבה לפנות את הווילה, בטענה שישראל עברה על חוקי האו"ם בנוגע לרכוש של העוזבים הערבים. בתום מהלכים משפטיים סבוכים הגיעו הצדדים להסכמה, לפיה הקונסול הבלגי נשאר בווילה בתמורה לתשלום שכירות. הקונסולים המתחלפים של בלגיה מקפידים על שימור הוילה, ואף משפצים את הריהוט והשטיחים המתבלים, שמוחלפים בשטיחי יוקרה.

==תיאור הווילה==
הבית, בסגנון אר דקו עם מוטיבים מזרחיים, שומר על מראהו המקורי משנות ה-30 של המאה ה-20 ללא שינוי. הבית הוא בן ארבע קומות (אחת מהן תת-קרקעית) בשטח בנוי של כ-1,300 מטרים רבועים (כדונם ורבע), ובתוכו ישנה מעלית מיוחדת להעברת מזון מהמטבח אל חדר האירוח. מבואת הכניסה בנויות מחלל מרכזי כפול וקומת גלריה מרוצפת בשיש קרארה בשני צבעים, ובמרכז הבית מזרקה מוטמנת. בבית כ-30 חדרים, ולכל חדר שינה צמוד חדר אמבטיה המצופה קאררה מאיטליה. הבית הכיל את מיטב השכלולים הטכנולוגים מתקופת בנייתו שכלל אריחים וחרסינות מיובאים מאיטליה, ורהיטים מסוגננים מלבנון ומסוריה. 

סביב הווילה גן גדול ומטופח, בשטח של כשני דונם. בתקופה שהתגוררה משפחת סלאמה בבית, הייתה בגן "פינת חי" לילדי המשפחה ובה חיו איילות וטווסים. הכניסה הראשית לבית הוקמה בצידו הנסתר ומעליו נקבעו האותיות S.C. (ראשי התיבות של בעל הבית). 

כיכר וינגייט שעליה עומדת הווילה, נקראת בפי הירושלמים עד היום "כיכר סלאמה". 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:טלביה: מבנים
דוד אבולעפיה

דוד אבולעפיה, 1920-1940

דוד אבולעפיה (י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893 – טבת ה'תשי"ג, 4 בינואר 1953) היה עורך דין ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.

==קורות חיים==
אבולעפיה נולד לפורטונה לבית בן חביב (צאצאית הרב יעקב בן חביב מחבר הספר עין יעקב) ולאליהו אבולעפיה בגליפולי שבאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר אליאנס ובבית ספר תיכון ממשלתי, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והוסמך לעריכת דין. במהלך לימודיו היה סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים היהודים ומאוחר יותר המשיך לפעול כחבר הפדרציה הציונית בטורקיה וכסגן יושב ראש אגודה לגמילות חסדים באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האימפריה העות'מאנית, ושימש שליש, בין היתר תחת פיקודו של איסמט פאשה. בגין שירותו הצבאי הוענקו לו מדליות מלחמה מטעם טורקיה ואוסטריה וצלב הברזל מטעם גרמניה.

בשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם רשימת "התושב". פעילותו הציבורית הקיפה עיסוקים רבים לאורך השנים, בהיותו חבר ועדת הביטחון היישובית, סגן נשיא הקהילה היהודית בירושלים ובין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית בעיר. אבולעפיה נבחר בראשות רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח" לחבר אספת הנבחרים השלישית, ונבחר להנהלת הוועד הלאומי. בשנת 1938 לקח חלק במשא ומתן למניעת גירוש יהודים נתיני טורקיה תושבי האי רודוס על ידי השלטון האיטלקי. מלבד זאת שימש נשיא הנהלת בית החולים משגב לדך, חבר מועצת עיזבון בליליוס, גזבר האיחוד העולמי הספרדי ונשיא לשכת הבונים החופשיים "ירושלים".

פעילותו הפוליטית נמשכה כחבר מועצת העירייה בירושלים (משנת 1939). במלחמת העצמאות היה חבר ועדת המצב העירונית ואחראי החרמות. לאחר מכן עמד בראש ועדת הכספים העירונית ועמד בראש בית הדין של מחוז ירושלים לשכירות דירות ובתי עסק.

אבולעפיה נפטר בשנת ב-4 בינואר 1953 ונקבר בהר המנוחות.

===משפחתו===
אבולעפיה היה נשוי למתילדה, בתו של ישעיה בכר שמואל. רופא הנשים ד"ר ישעיה אבולעפיה הוא בנו. השחקנית רומי אבולעפיה היא נינתו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים השלישית
קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:יהודים בצבא העות'מאני
קטגוריה:פוליטיקאים ביישוב
קטגוריה:פעילים ציונים בטורקיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איסטנבול
קטגוריה:עורכי דין יהודים טורקים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בארץ ישראל
קטגוריה:משפחת אבולעפיה
קטגוריה:עורכי דין ביישוב
קטגוריה:אנשי ועד העדה הספרדית בישראל
קטגוריה:סגל משגב לדך
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953
ישראל שומאכר

ישראל שומאכר
[[לוחית זיכרון על ביתו של ישראל שומכר ברח' מהר"ל 17 בתל אביב]]
קברו של ישראל שומכר בקרית שאול

ישראל שוּמַאכֶר (בכתיב יידי: שומאַכער; י"ט בשבט תרס"ח, 22 בינואר 1908 – 21 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון יידיש, זמר וקומיקאי יידישאי.

==ביוגרפיה==
שומאכר נולד כבן יחיד לפייקה ויעקב בלודז'. למד בגימנסיה עברית שבעיר. בנעוריו השתתף בחוג הדרמה שבגימנסיה, שם גילם תפקידים דרמטיים מרפרטואר התיאטרון הפולני ורכש ניסיון במשחק. עם תום לימודיו הצטרף ב-1928 לקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון שנה לפני כן. 
שם הכיר את צלינה סטאל שכתבה פזמונים לתיאטרון הפולני וכן תרגמה מיידיש לפולנית את המחזה "בר־כוכבא" מאת אברהם גולדפדן.
שומאכר ביים את המחזה בתיאטרון העממי בלודז' ב-1933.
בתיאטרון של ברודרזון הכיר שומאכר גם את שמעון דז'יגאן. בעקבות סיבוב הופעות של תיאטרון "הבימה" בפולין שהציג את "הדיבוק" החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד צמד קומי – דז'יגאן ושומאכר – שהפך לפופולרי ביותר.

בשנת 1931 עברו דז'יגאן ושומאכר לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא משנת 1936).

עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ב-1939 ברחו השניים עם להקת התיאטרון לברית המועצות והמשיכו בהופעותיהם. כאשר ניסו להצטרף לצבא הפולני הגולה, צבא אנדרס, העלילו עליהם שהם עריקים של הצבא האדום ועל כן נעצרו והושמו במחנה עבודה. ב-1946 זכו לחנינה ושבו להופיע במוסקבה, וב-1948 הורשו השניים לצאת את ברית המועצות ושבו לפולין.

בשנת 1950 עלו השניים לישראל. בארץ המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה, אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפת היידיש נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית, שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. 

בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. שומאכר הקים תיאטרון משלו, ובו העלה את המחזה "קידוש השם" מאת שלום אש. 
שומאכר היה נשוי לצלינה (1912–1994) ולשניים הייתה בת יחידה משותפת, לידיה אופיר (1936–2018), שהייתה אשתו השנייה של שייקה אופיר. נכדתו היא השחקנית קארין אופיר.
שומאכר נפטר לאחר מחלת כליות בז' בסיוון ה'תשכ"א. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

==לקריאה נוספת==
* דיאגו רוטמן, הבמה כבית ארעי - התיאטרון של דז'יגאן ושומאכר (1980-1927), הוצאת מאגנס, 2017.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.jewish-theatre.com/he/127/153 ביוגרפיה קצרה], באתר מוזיאון און-ליין של התיאטרון היהודי
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים ביידיש
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
ויינברג

ויינברג או וינברג (גרמנית: Weinberg) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, אשר פירושו (מגרמנית) הוא כרם או הר של יין.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:משפחות יהודיות
כך היה

כך היה הייתה תוכנית נוסטלגיה שבועית ששודרה בערוץ הראשון תחילה בין השנים 2006–2012 ובין 2014–2017.
מגיש התוכנית הוא העיתונאי יגאל רביד. מדי שבוע מתמקדת התוכנית בנושא אחד ומוצגים בה קטעים מארכיון הטלוויזיה הישראלית העוסקים בנושא זה. לעיתים מתארחת בתוכנית אישיות חשובה, כאשר הקטעים המוצגים בתוכנית עוסקים בה.

התוכנית שודרה לראשונה ב-26 בנובמבר 2006, והעורכים והמפיקים הם: בני עורי ונאווה אחירון.

בתחילה שודרה התוכנית ארבעה ימים בשבוע, הציגה קטעי ארכיון מתאריך יום השידור בשנים קודמות וכן כללה פינה קבועה בהגשת דניאל פאר אשר הציג גם הוא מספר קטעים בהתאם לתאריך. כמו כן התוכנית כללה פינה בה אותרו קטעי ארכיון לבקשת הצופים. כעבור כשנה עברה התוכנית למתכונת שבועית המשודרת בימי שישי בשש בערב.<br>
התקיימו גם מספר משדרים מיוחדים של התוכנית במועדים אחרים, בין היתר ב-9 בפברואר 2008 מיד לאחר שסיים חיים יבין להגיש בפעם האחרונה את מהדורת "מבט", הפתיע אותו יגאל רביד בשידור חי בו נכחו מספר אנשי טלוויזיה מתחום החדשות והאקטואליה. התוכנית הוקדשה ליבין ולסיכום תקופתו ב"מבט". 

לאחר שהודיע על כך רביד בדצמבר 2013, התוכנית שבה לעונה נוספת בינואר 2014. הפעם התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 18:00 במשך 30 דקות, עד סגירת רשות השידור בשנת 2017. בדצמבר 2017 עלתה התוכנית "מבט לאחור", בעלת מתכונת דומה, בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.haaretz.com/hasite/spages/788429.html?more=1 חדשות מן העבר בערוץ 1], הארץ

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:נוסטלגיה
אלכסאים

האלכסאים (ביוונית: ῾Ελκεσαιταί) היו כת יהודית-נוצרית שפעלה בארץ ישראל ובעבר הירדן מסוף המאה הראשונה עד תחילת המאה הרביעית לספירה. רוב הידע שלנו על הכת בא מאבות הכנסייה – היפוליטוס (Hippolytus), אפיפניוס מסלמיס, אוריגנס ואוסביוס מקיסריה – אשר ביקרו אותם ואת אמונתם.

== אמונתם ==
האלכסאים שמרו כנראה את השבת, היו צמחוניים וקיימו את מצוות המילה. במקביל הם גם קיימו את מצוות הטבילה לנצרות, והאמינו שהטבילה מסוגלת להעניק לטובל כפרה על עוונותיו. ייתכן שהם קיימו איזשהו טקס עם לחם ומלח (בדומה לטקס שסביב בציעת הלחם וקידוש היין, הנהוג בזרמים שונים בנצרות עד ימינו). הכת התנגדה לתורתו של פאולוס, וחבריה מתחו ביקורת על עיוותים בנצרות וביהדות גם יחד. הכת גייסה מאמינים מתוך כת האיסיים מאזור ים המלח. מתחילת המאה השנייה אימצה הכת דוקטרינות נוצריות רבות, כנראה כדי למשוך קהל מתוך הנוצרים דוברי היוונית.

ישנם קווים מקבילים בין האלכסאים וכת האביונים: שתי הכתות האמינו שישו היה ילוד אישה ודחו את רעיון הקורבנות, אמונה שהביאה אותם לדחות חלק ממצוות התורה.

== מקור השם ==
יש כמה תאוריות לגבי מקור השם של הכת. היפוליטוס מספר שבזמנו של קליקסטוס הראשון, הביא איש בשם אלקיביאדס (Alcibiades), תושב אספמיה שבסוריה, ספר מרומא בשם "הלכסאי" (᾽Ηλχασαί) ובו בשורה אלוהית, מזמנו של הקיסר טראיאנוס, שלימדה על טקסים מיוחדים, ובהם יכולתה של הטבילה להעניק מחילה על כל העוונות. אפיפאניוס מכנה את אלכסאי "נביא שקר". לדעת חלק מן החוקרים, אבות הכנסייה טעו, ו"הלכסאי" היה השם של ספר הבשורה או שמו של המלאך שהביא את הבשורה. חוקרים אחרים סבורים שאלכסאי הוא באמת השם של האיש שמתואר כמקבלה של הבשורה, אבל הם משערים שהוא לא היה קיים במציאות (כפי שחשב אפיפניוס) אלא הוא היה המצאה ספרותית.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Wilhelm Brandt, Elchasai, ein Religionsstifter und sein Werk. Beiträge zur jüdischen, christlichen und allgemeinen Religionsgeschichte in späthellenistischer Zeit, Leipzig, 1912. 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.publishersrow.com/Preview/PreviewPage.asp?shid=1&pid=1&bid=2205&fid=6&pg=278&PageNumber=278&gw=195&o=1247861311093&bmnta=Elkesaites אלכסאים], ערך מפורט ב-Encyclopedia of Religion and Ethics בעריכת ג'יימס הייסטינגס (Hastings), כרך 5 
* 
* [http://www.newadvent.org/cathen/05372a.htm אלכסאים], ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* אוסביוס מקיסריה, [http://www.ccel.org/ccel/schaff/npnf201.iii.xi.xxxviii.html Church History מינות האלכסאים] 
* [http://www.ccel.org/ccel/wace/biodict.pdf Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies] בעריכת הנרי וויס (Henry Wace) וויליאם סמיט (William Smith)
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התקופה הרומית בארץ ישראל
קטגוריה:תולדות עם ישראל בארץ ישראל
קטגוריה:כתות יהודיות-נוצריות
צבי ליפקין

צבי (צביקה) ליפקין (16 ביוני 1921 – 15 בספטמבר 2015) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, מבכירי החוקרים בפיזיקת חלקיקים בארץ.

== ביוגרפיה ==
ליפקין נולד בניו יורק ב-1921 כהארי ליפקין. הוא השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כמהנדס במיזם פיתוח המכ"ם הראשון ב-MIT. לאחר מכן סיים דוקטורט בתחום הפיזיקה הניסיונית באוניברסיטת פרינסטון. בתקופת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון הכיר את המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פורבס נאש, שהיה שותפו לחדר.

ב-1950, עם סיום לימודיו, עלה לישראל עם אשתו, מלכה, במסגרת גרעין של "השומר הצעיר" והשתקע בקיבוץ סאסא שבגליל העליון.
לאחר מכן היה ממייסדי המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע ויצא עם עוד פיזיקאי לצרפת, לשם התמחות בכורים גרעיניים.
בשנת 1956 הקים עם הפרופסורים עמוס דה-שליט, יגאל תלמי ואחרים את המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. בשנת 1960 התמנה כראש המחלקה וחקר בתחום פיזיקת החלקיקים, ועבודתו התאפיינה בשימוש בתורת החבורות.

מאוחר יותר עסק בפיזיקה עיונית.
מסוף שנות ה-60 פעל למען מסורבי העלייה מברית המועצות וביקר תכופות במדינות הגוש המזרחי אליהן נכנס באמצעות דרכונו האמריקאי.
בשנת 1970 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בין השנים 1991–1992 שימש כעמית בתוכנית סאקלר (פרופסור בכיר במינוי מיוחד) באוניברסיטת תל אביב

בשנת 1955 ייסד ליפקין יחד עם הפרופסור אלכסנדר כהן, את כתב העת לסאטירה ולהומור מדעי Journal of Irreproducible Results.

בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009.

ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ סאסא .

== מפרסומיו ==
<div class="mw-content-ltr">
* Uses of Lieschen Groups in Physics, Mannheim, BI university paperback 1967
* Lie Groups for Pedestrians, North Holland 1965, 2nd edition 1966, Dover 2002
* Beta Decay for Pedestrians, North Holland 1962
* Quantum Mechanics - New Approaches to Selected Topics, North Holland 1973
* The Middle East for Pedestrians: A collection of letters written before, during and after the Yom Kippur War, 1974
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20200616204921/https://wis-wander.weizmann.ac.il/ צבי ליפקין], באתר של מכון ויצמן למדע
* 
* [http://www.emetprize.org/הזוכים-בפרס/מדעים-מדויקים/פיזיקה/פרופ-צבי-ליפקין/ קורות חיים], באתר פרס א.מ.ת
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: פיזיקה
קטגוריה:אנשי תוכנית הגרעין הישראלית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אוקספורדשייר

אוקספורדשייר (באנגלית: Oxfordshire) הוא מחוז באזור דרום-מזרח אנגליה.

==גאוגרפיה==
המחוז גובל בנורת'האמפטונשייר, בבקינגהאמשייר, בברקשייר, בווילטשייר, בגלוסטרשייר ובווריקשייר.

המחוז מחולק לחמישה תת-מחוזות (לפי מיקומם במפה משמאל):
# אוקספורד
# צ'רוול
# וייל אוף וייט הורס ("עמק הסוס הלבן" - קרוי על שם הסוס הלבן של אפינגטון)
# מערב אוקספורדשייר
# מזרח אוקספורדשייר

הגדולה בערי המחוז היא אוקספורד, הידועה באוניברסיטת אוקספורד הממוקמת בה ובהוצאת הספרים הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הפועלת בה.

הנקודה הגבוהה במחוז היא גבעת הסוס הלבן שגובהה 261 מטרים.

==היסטוריה==
מקור שמו של המחוז באנגלית סקסונית: "אוקסנפורד" - "מעבר השוורים", היה מעבר רדוד בנהר התמזה. האזור לא היה מיושב בתקופה הרומית, וראשית ההתיישבות באזור העיר אוקספורד מקורה במאה השמינית. אלפרד הגדול נולד בוואנטאז' שבברקשייר, בתחום המחוז.

ראשיתו של מחוז אוקספורדשייר בראשית המאה העשירית. באותה עת היו גבולות המחוז נהר התמזה בדרום, אזור הקוטסוולדס במערב, אזור הקילטרנס במזרח, ואזור המידנלנדס בצפון.

האזור היה בעל חשיבות היסטורית וכלכלית, בשל השדות הפוריים שבו, ובשל מיקומו במרכז אנגליה. האוניברסיטה שנוסדה בעיר המחוז אוקספורד ב-1096 הייתה למוסד תרבותי רב חשיבות, ששמעו יצא למרחק, כבר בימי הביניים.

אזור הקוטסוולדס היה במהלך המאה ה-13 למרכז של גידול וסחר בצמר.

האזור נותר אזור חקלאי שליו, והמהפכה התעשייתית הגיעה אליו בשלב מאוחר יחסית. חברת מנועי מוריס הייתה חברת התעשייה הכבדה הראשונה שפעלה במחוז, וזו נוסדה בשנת 1912.

המיכון החקלאי והתיעוש במאה ה-20 שינו את פני התעסוקה במחוז. בראשית המאה ה-20 לא היה במחוז כל תיעוש, ובשלהי המאה ה-20 פחות מאחוז מאוכלוסיית המחוז עוסק בחקלאות.

לאורך ההיסטוריה חולק המחוז ל-14 תת-מחוזות: באמפטון, באנבורי, בינפילד, בלוקסהאם, בולינגדון, צ'אדלינגטון, דורצ'סטר, אוולמה, לנגטריי, לווקנור, פיירטון, פלאוליי, תיים וווטון.

==כלכלה==
גידול התוצר הגולמי המיוצר במחוז, נתונים במיליוני ליש"ט:

{| class="wikitable" border="1"
|-
! שנה|| תוצר מחוזי גולמי || חקלאות || תעשייה || שירותים
|-
| 1995 || 7,607 || 120 || 2,084 || 5,404
|-
| 2000 || 10,594 || 80 || 2,661 || 7,853
|-
| 2003 || 12,942 || 93 || 2,665 || 10,184
|}

==השכלה==
במחוז פועלים 23 בתי ספר פרטיים ו-35 בתי ספר ממלכתיים.

כמו כן פועלות במחוז שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת אוקספורד הנודעת ואוניברסיטת אוקספורד ברוקס. שתיהן ממוקמות בעיר אוקספורד. מכללת וורקסטון ממוקמת בבאנבורי שבמחוז.

==מבנים בעלי חשיבות==
בוודסטוק ממוקם ארמון בלנהיים, שנבנה על ידי האדריכל ג'ון ואנברו עבור ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מרלבורו הראשון, לאחר ניצחונו בקרב בלנהיים. גני הארמון תוכננו על ידי אדריכל הגנים לנסלוט בראון בצורת מצעד צבאי.

בתי אחוזה גדולים נוספים הממוקמים במחוז הן בית צ'סטלטון ופארק סטונור.

בעיר אוקספורד מבנים היסטוריים רבים, המשמשים את הקולג'ים השונים המרכיבים את אוניברסיטת אוקספורד מאז הקמתה.

==ערים עיקריות==
{|class="wikitable" border="1"
|-
|ערים לפי גודלן
|עיר
|אוכלוסייה
|שנה
|-
|1
|אוקספורד
|155,000
|-
|2
|באנבורי
|52,000
|-
|3
|אבינגדון
|36,000
|-
|4
|ביקסטר
|28,672
|-
|5
|ויטני
|23,765
|2001
|-
|6
|דידקוט
|22,700
|-
|7
|קידלינגטון
|17,000
|-
|8
|קרטרטון
|14,000
|-
|9
|ת'יים
|12,000
|-
|10
|הנלי שעל התמזה
|10,513
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/gb-e-oxf.html דגלי אוקספורדשייר]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מזרח אנגליה
קונסטנטין סאוויצקי

קונסטנטין אפולונוביץ' סאוויצקי (ברוסית: Константин Аполлонович Савицкий; 6 ביוני 1844 – 13 בפברואר 1905) היה צייר ריאליסטי רוסי, חבר בתנועת "הנודדים".

==קורות חיים==
סאוויצקי נולד בטאגאנרוג. משפחתו של סאוויצקי התגוררה בבניין בית הספר לבנים של טאגאנרוג, בו עבד אביו של סאוויצקי כרופא. סאוויצקי הראה כישרון לציור מגיל צעיר. בהיות משפחתו בבית הקיץ שלהם בפראקובקה, על גדת ים אזוב, נהג לצייר את חופי הים. 

הוריו נפטרו בצעירותו, בהיותו בן 10, וסאוויצקי עבר להתגורר אצל דודו, באזור לטביה של ימינו. סאוויצקי למד בבית ספר פרטי בתנאי פנימייה, ובשנת 1862 סיים את לימודיו והתקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג, בה למד לצד איליה רפין, איוואן שישקין, ויקטור וסנצוב, מרק אנטוקולסקי, ואסילי סטאסוב וניקולאי קאראמזין, והושפע מהם. 

סאוויצקי הצטיין בלימודיו, וזכה במדליות כסף עבור עבודות שונות, ובשנת 1871 זכה במדליית זהב עבור יצירתו "קין והבל".

לאחר סיום לימודיו, למד שנתיים מחוץ לרוסיה באמצעות המלגה שקיבל מהאקדמיה עקב זכייתו, ולאחר שובו הצטרף לקבוצת "הנודדים" והציג בתערוכותיהם. יצירתו "מתקנים את מסילת הברזל" הייתה אחת היצירות הראשונות בתקופה זו המתארת את קשיי פשוטי העם, ומעמד הפועלים. 

סאוויצקי השתתף בציור היצירה "בוקר ביער אורנים" של איוואן שישקין. סאוויצקי צייר את הדובים ביצירה זו. 

סאוויצקי לימד אמנות בבתי ספר לאמנות במוסקבה, סנקט פטרבורג ופנזה, ובשנת 1897 הפך סאוויצקי לחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית. באותה שנה הוא הקים בית ספר לאמנות בפנזה והזמין ללמד בה מספר אמנים בולטים לרבות ניקולאי גרנדקובסקי.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="170px">
Konstantin Apollonowitsch Sawizkij 001.jpg|"תיקון מסילת הברזל" מעשה ידי סאוויצקי (1874)
Utro v sosnovom lesu.jpg|"בוקר ביער אורנים" מעשה ידי איוואן שישקין (1886). סאוויצקי צייר את הדובים במרכז היצירה.
Savitsky na voinu.jpg|"יוצאים למלחמה" (1888)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
 
* [https://web.archive.org/web/20051018050535/http://publish.pnz.ru/ml/2000/6965.htm#G01 סאוויצקי] ו"בוקר ביער אורנים"
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1844
קטגוריה:נפטרים ב-1905