OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דני מגן

דניאל מגן (1919 – 12 באוגוסט 1996; כ"ז באב תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950).

==ביוגרפיה==
דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה. בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה. גויס לנוטרות ושירת בראש העין.

התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).

עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.

מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950 . סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.

לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.

בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".

מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו.

==לקריאה נוספת==
* צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 5716
* דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 18–29.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
פירוק נשק ביולוגי

פירוק נשק ביולוגי היא פעולת עיקור המתבצעת על ידי השמדה או דנטורציה של פתוגנים ורעלנים. בסיומה, לא ניתן להשתמש בנשק ונגזרותיו לצורך הפצת מחלות.

דרכי פירוק מקובלות הן:
* חימום (פסטור) 
* ערבוב עם כימיקלים: חומרים מלבינים, כוהל, פנול פורמלדהיד. 
* שימוש בקיטור בשילוב טיפול כימי.
* קבורה באדמה.

ארצות הברית השתמשה בטיפול בקיטור חם בשילוב עם פורמלדהיד.

ברית המועצות השתמשה בסידן היפוכלוריט לריסוס קירות ובערבוב עם אדמה כדי לטהר ציוד וחומרים אחרים. באופן זה נקברו באדמה טונות של בקטריות אנתרקס אשר מאוחר יותר עורבבו עם סידן כלורי וצמנט. 

בריטניה השתמשה בתמיסת פורמאלדהיד מדוללת במי ים כדי לטהר את האי גריניארד (אשר שימש כאתר ניסוי נשק ביולוגי) בריסוס אווירי. באזורים מזוהמים במיוחד, הוסרה השכבה העליונה של האדמה.

==ראו גם==
* פירוק נשק כימי

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Wright Susan, Biological Warfare and Disarmament ([http://books.google.co.il/books?id=2zMjWaTqkTsC&pg=PA138&dq=U.S.+wheat+stem+rust+biological+weapon&client=firefox-a&redir_esc=y#v=onepage&q=U.S.%20wheat%20stem%20rust%20biological%20weapon&f=false Google Books]), Rowman & Littlefield, 2002.
* Eric A. Croddy, James J. Wirtz and Jeffrey A. Larsen, Weapons of Mass Destruction: An Encyclopedia of Worldwide Policy, Technology, and History ([http://books.google.co.il/books?id=ZzlNgS70OHAC&pg=PA115&lpg=PA115&dq=%22biological+weapons+demilitarization%22&source=bl&ots=q9g10prQR2&sig=qu3TWy-LIpsD9c8M4XMzbj5xAQA&hl=en&sa=X&ei=iyGbUo3jKKeY1AW7_YHABg&ved=0CCsQ6AEwAA#v=onepage&q=%22biological%20weapons%20demilitarization%22&f=false Google Books)], 2004.
</div>

קטגוריה:נשק ביולוגי
איתי לב (סופר)

איתי לב (נולד ב-1976) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
איתי לב נולד בירושלים. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז כזמר ושחקן. לאחר שהקים אולפן יחד עם אלון פרימן, הפיקו השניים אלבום שנגנז לבסוף. בשנת 2012 הפיקו השניים אלבום בשם "נקודות" ובו שרו זמרים שונים, ביניהם גורי אלפי, אמיר דדון ואלרן דקל. כיום מתגורר לב במודיעין עם אשתו וארבעת ילדיהם.

==ספריו==
* חנה (ספרית מעריב, 2005)
* נלך ונלך עד שנתעיף (ספר ילדים ואלבום מוזיקה) (ספרית מעריב, 2007)
* מעל גלים אהבתיך (הוצאת מטר, 2013)

==קישורים חיצוניים==
* [http://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=60776 איתי לב] באתר סימניה
* [http://shironet.mako.co.il/artist?lang=1&prfid=12997 שירים של איתי לב] באתר שירונט
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
מוטי בירן

מוטי בירן (בורנשטיין) (נולד בשנת 1946) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הארבעה-עשר של צה"ל (1991–1995) וראש מטה פיקוד המרכז.

==ביוגרפיה==
בירן נולד בחנוכה בשנת 1946 במחנה פליטים באיטליה להורים ניצולי השואה. גדל בתל אביב והיה פעיל בתנועת הצופים. התגייס בשנת 1964 לחיל ההנדסה הקרבית. השתתף כסמ"פ בגדוד 601 בפעולת כראמה, במהלכה נפצע ברגלו מקליע שנורה ממקלע שהוצב על טנק פטון ירדני. רגלו נקטעה, אך הוא החלים תוך זמן קצר ועל אף נכותו חזר לפעילות מבצעית מלאה והתמנה למפקד פלוגה א' בגדוד. השתתף במבצעים רבים בבקעה ובעמק הירדן ובאחד מהם נפצע פעם נוספת. באוקטובר 1968 נקרא להצטרף לגרעין מצומצם של קצינים שהקימו את גדוד הצליחה 605, שהפך ליחידה מובילה בחיל ההנדסה הקרבית ושימש בסיס להקמת מערך הצליחה של צה"ל. בהמשך ביצע תפקידים נוספים במקהנ"ר ובבית הספר להנדסה צבאית. השתתף במלחמת לבנון כקצין ההנדסה של עוצבת הפלדה. לאחר ההתארגנות בלבנון התמנה למפקד מרכז ההנדסה של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וזכה להקימו במיקומו החדש בצאלים. בהמשך שירת כראש מטה אוגדת העמקים וכראש מחלקת תקינה באגף התכנון.

בשנת 1991 מונה לקמצ"ר. פיקד על החיל בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופתו הוקמו פלוגות המשטרה הצבאית שהתמחו בטיפול בהפרות סדר מצד יהודים ביש"ע ("סחלב" בחטמ"ר יהודה, "סייפן" בחטמ"ר בנימין ו"סירפד" באזח"ע). בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.

לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בכיר במוטורולה.

==לקריאה נוספת==
*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 101–103

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
ניר-עם גולדברום

ניר-עם גולדברום (1948–2022) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) החמישה-עשר של צה"ל (1995–1998) ונספח צבאי בפולין בדרגת תת-אלוף.

==ביוגרפיה==
גולדברום התגייס לצה"ל בשנת 1966. באותה שנה יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ כמפקד מחלקה בכלא שש. בהמשך שובץ כקצין שיטור בבסיס משטרה צבאית חיפה, היה מפקד בסיס המשטרה הצבאית בבית שאן והקים מחדש את בסיס משטרה צבאית טבריה. לאחר שקיבל דרגת סגן-אלוף שימש כמפקד כלא ארבע, מפקד כלא מגידו, מפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (ממצ"פ מרכז), עוזר קצין חיל המשטרה הצבאית לכליאה (עקל"כ) וסגן הקמצ"ר.

לאחר שסיים את לימודיו ב מונה לקמצ"ר. על פעילותו למען הכלואים זכה להוקרה כאביר איכות השלטון. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית אושרה הכומתה הכחולה, שופרה משמעותית איכות המשרתים בחיל, לראשונה שובץ קמ"ץ להדרכה בבה"ד 1 ובית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13) הועבר ממחנה קדום למחנה בית ליד. בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לנספח צה"ל בפולין, תפקיד שכלל אחריות גם על יחסי משרד הביטחון וצה"ל בבולגריה, הונגריה, צ'כיה וסלובקיה.

==לקריאה נוספת==

*דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 112–116

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בפולין
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
יורם צחור

יורם צחור (נולד ב-24 בנובמבר 1953) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.

==ביוגרפיה==
יורם צחור נולד בבני ברק לשלומית ופינחס וייס. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1972 ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). בסיום ההכשרה הבסיסית שובץ כשוטר צבאי בבסיס המטכ"ל (הקריה). בהמשך שירת בצריפין במגוון תפקידי שיטור ואף לקח חלק בליווי שר הביטחון משה דיין לערי הגדה במסגרת יחידת המאמ"ץ (מחלקת אבטחה של המשטרה הצבאית שאבטחה את השר בביקוריו ביהודה ושומרון). במלחמת יום הכיפורים השתתף במשימות רבות ובהן: ליווי שיירות טנקים לסיני ולרמת הגולן ושמירה על שבויי מלחמה בבית החולים לשבויים.

בהמשך יצא צחור לקורס קצינים ובסיומו שובץ במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (שירת כקצין שיטור בתל אביב, בצריפין, כמפקד מ"צ בקעת הירדן, ירושלים, חברון וסבסטיה). בשנת 1975 מונה לפקד על מ"צ ירושלים ובשנת 1977 מונה לקצין השלישות של המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בשנת 1979 עבר לפקד על מ"צ רפידים (ביר גפגפא) שבסיני, עד שבשנת 1980, בעת פינוי סיני, הועתק הבסיס לקציעות. בשנת 1980 שובץ לפקד על בסיס מ"צ דן ובהמשך לראש מדור הסברה ודוברות ואחר כך כראש מדור שיטור ומבצעים במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי. בתפקיד זה היה שותף לכתיבת התוכניות החיליות למלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כסגן ממצ"פ מרכז, רמ"ד שיטור של חיל המשטרה הצבאית וסגן מפקד כלא שש. במקביל, פיקד על קורס הסמלים של חיל המשטרה הצבאית ועל הקורס המתקדם לקציני משטרה צבאית.

בשנת 1987 מונה למפקד בה"ד 13. בתקופתו זכה הבה"ד בפרס צה"ל לבסיסי הדרכה מצטיינים.
בשנת 1991 מונה במינוי זמני לשמש כקצין המשטרה הצבאית של פיקוד העורף שהוקם בקיץ של שנת 1991 ובהמשך מונה למפקד כלא מגידו שהחזיק בכ-1,600 ממחבלי האינתיפאדה הראשונה. היחידה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות מצטיינות.
בשנת 1993 מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הצפון. התקופה התאפיינה בלחימה מתמדת בדרום לבנון, מבצע "ענבי זעם", גירוש ראשי המחבלים ללבנון ועוד.

בשנת 1995 מונה לסגן הקמצ"ר וכממלא מקום הקמצ"ר טיפל באירוע מרד הכלואים בכלא שש ב-1997.
בשנת 1998 קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את ניר-עם גולדברום כקמצ"ר. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית: גובש חזון חילי, גובשה תפיסת שירות העוסקת בתרבות ארגונית חדשנית ובה נקבעו מדדים לחדשנות ולהצלחה, הטיפול בחקירת תאונות הדרכים הועבר מענף השיטור והמבצעים למצ"ח והוקמו מדור אלימות במשפחה ומדור אופרטיבי. צחור פיקד על החיל במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע "חומת מגן" שבמהלכו הוקמו מחדש כלא עופר וכלא קציעות. בשנת 2002 סיים את תפקידו.

לאחר שחרורו מצה"ל עסק בניהול חברת כוח אדם, בייעוץ ארגוני והתנדב לתמוך בחינוך נוער בסיכון במסגרת פרויקט "צהלה". במקביל להתנדבות, עבר הסבה להוראה והחל ללמד אזרחות תלמידים מתקשים בבית ספר תיכון.

==לקריאה נוספת==
דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 116–121.

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:מורים לאזרחות בישראל
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
רקורסיית זנב

רקורסיית זנב (באנגלית: Tail Recursion או Tail Call) היא פונקציה רקורסיבית המתוכננת בצורה כזו שהקריאה הרקורסיבית היא הפעולה האחרונה בפונקציה, ואין צורך לבצע פעולות נוספות על ערך החזרה מהקריאה הרקורסיבית<ref></ref>.

שימוש ברקורסיית זנב מאפשר ריצה בסיבוכיות מקום נמוכה יותר מאשר סיבוכיות מקום פרופורציונלית לעומק מחסנית הרקורסיה<ref></ref>.

==רקע==
בעיות רבות בתחום מדעי המחשב נפתרות בעזרת אלגוריתמים רקורסיביים. לעיתים אלו פתרונות פשוטים יותר להבנה ולתיאור, גם אם מסובכים יותר חישובית. עם זאת, תהליך הרקורסיות דורש לעיתים הקצאת זיכרון רב בזמן הריצה. הסיבה לכך היא שבתהליך ריצת הרקורסיה מתבצעת קריאה עצמית שוב ושוב, ובכל שלב נשמרים ערכי ביניים במחסנית הקריאות. במקרים מסוימים המחסנית עשויה לגדול באופן כה משמעותי עד שריצת התוכנית תהפוך להיות איטית יותר, או אף בלתי אפשרית.

אחת הדרכים לפתור בעיה זו היא רקורסיות זנב, אלו בנויות בצורה אשר אינה דורשת שמירה של משתנים באופן מבוזר לכל עומקה של המחסנית, אלא העברת הנתונים מקריאה לקריאה תוך כדי ריצה. המבנה הייחודי של רקורסיות זנב הוא בכך שהקריאה העצמית תהיה הפקודה האחרונה שתתבצע בפונקציה, ועל כן אין טעם לבצע נסיגה אחורה. בשל כך, ניתן לוותר על מחסנית הקריאות ולהקטין באופן משמעותי את סיבוכיות המקום של האלגוריתם.

באלגוריתמים הדורשים קריאות רקורסיביות רבות, רקורסיית זנב עשויה למנוע את הצפת כל הזיכרון אשר הוקצה לטובת ריצת התוכנית, ולמנוע את הצורך להקצות זיכרון חדש. בנוסף, בסוף הריצה, אין צורך לבצע התקפלות של שלבים רבים לאחור (תהליך החזרת ערכי קריאות הפונקציה), כך ריצת הרקורסיה הופכת למהירה יותר. לא כל שפות התכנות תומכות באופטימיזציות על רקורסיית זנב<ref>למשל בשפת פייתון: </ref>.

==דוגמה==
את פונקציית העצרת ניתן להגדיר ברקורסיה רגילה:

הגדרת !n :
# אם n=0, החזר 1.
# אחרת, החזר את <math>n! = (n-1)! \cdot n</math> 

אם נרצה לכתוב את הקוד בעזרת רקורסיית זנב, נכתוב אותו כך שיקבל זוג סדור (n,1) ויפעל בצורה הבאה:

הגדרת (a,b):
# אם a=0, החזר את b.
# אחרת, החזר את (a-1,a*b).
בקוד זה, הפרמטר הראשון יורד בכל איטרציה ב-1 עד שהוא מגיע ל-0 בזמן שהפרמטר השני מגדיר את העצרת. לאחר קבלת הערך הוא יוחזר אחורה בכל שלבי הרקורסיה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רקורסיה
פורפיקד

הר הגעש פורפיקד (באנגלית: Fourpeaked Mountain, מילולית: ארבע הפסגות) הוא הר געש פעיל בדרום-מערב מדינת אלסקה שבארצות הברית. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כיום (2013) מסווג את ההר כסיכון אווירי. הר הגעש היה רדום במשך 10,000 שנה עד להתפרצותו בשנת 2006.

גובה ההר 2,104 מטר, ופסגתו מכוסה בשלג-עד והוא חלק מרכס האלאוטים שבמדינה.

==ההתפרצויות ב-2006==
ב-17 בספטמבר 2006 החלו להתקבל דיווחים על ענני קיטור העולים מפסגת ההר. עננים אלו נצפו למרחק רב, עד לעיר הומר שמעבר למפרץ קוק (Cook Inlet), ותוך זמן קצר ניתן אישור מדעי כי ההר מתפרץ.

על ההר הותקנה מערכת מעקב מתקדמת, שזיהתה רצף של רעידות אדמה קטנות בבסיס ההר, דבר המעיד כי ההר עומד בפני התפרצות קרבה נוספת. אולם ההר בסופו של דבר לא התפרץ, ורמת מסוכנותו הורדה ל"ירוק" במרץ 2007.

בנוסף, לאחר ההתפרצות התקבל דיווח כי ביולי-אוגוסט 1965 נצפו ענני קיטור העולים מפסגת ההר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלסקה: הרים
קטגוריה:ארצות הברית: הרי געש
מיקי בראל

מיקי בראל (נולד בשנת 1957) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.

==ביוגרפיה==

נולד בשנת 1957 בישראל, גדל בתל אביב. 

בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושובץ לחיל המשטרה הצבאית. עבר טירונות וקורס מדריכי כלואים בבית הספר למשטרה צבאית בה"ד 13 ובסיום ההכשרה שובץ כמד"כ בכלא מגידו. לאחר קורס קצינים שובץ כמ"מ עבודות חוץ בג'בל מע'רה בכלא שבע (רפידים, סיני). בהמשך שימש כסמ"פ בכלא ארבע. 

בשנת 1978 מונה למפקד בסיס מ"צ יואב ולאחר מכן כמפקד המשטרה הצבאית בשארם א-שייח' (עד לפינויה והחזרתה למצרים בשנת 1982). בהמשך שימש כמ"פ בכלא 4, ראש מדור עבירות במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי, סגן מפקד בה"ד 13 וסגן מפקד המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בתקופה זו סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, קורס קציני מ"צ בצבא אנגליה וקורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. 

בשנת 1989 מונה למפקד כלא 4. בשנת 1992 מונה לממצ"פ מרכז (בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו התרחשו: הטבח במערת המכפלה, חטיפת נחשון וקסמן ואירועים נוספים סביב הסכמי אוסלו). 

בשנת 1995 מונה לראש ענף שיטור ומבצעים במקמצ"ר וב- 1996 למד במב"ל. עם סיום הלימודים הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מצ"ח. בפיקודו על היחידה ביצע בה שינויים רבים ובהם: הקמת ענף מודיעין, הקמת מגזר הבילוש, הגברת שיתוף הפעולה עם משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי ועוד. 

בשנת 2002 מונה לקמצ"ר. בתקופת פיקודו על החיל נערכו בו שינויים ארגוניים משמעותיים בהם: הקמת מערך הבידוק במעברי גדר ההפרדה והעברת מתקני הכליאה של עצורי השטחים לשירות בתי הסוהר. לצד הפעילות הארגונית, השתתף החיל בתקופה זו במבצעים ואירועים לאומיים רבים ובהם: מבצע תכלת ולבן להחזרת גופות 3 החללים שנחטפו בהר דב, מבצע משק כנפיים לשחרור עזאם עזאם ותוכנית ההתנתקות. בתקופתו אושרו: תג-שמי לכל ש"צ, סיכה ללוחמי סחלב וסיכה לבוגרי קורס הסמלים החילי. הוקמה יחידה מרכזית (ימ"ר) של מצ"ח בפקמ"ז והוקם בסיס מצ"ח באיו"ש, שהתמקד בטיפול בתלונות של תושבי האזור כנגד חיילי צה"ל והוקם מפלג הונאה ביחידה המרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח (הימל"ם), שמטרתו להתמודד עם פשיעה מתוחכמת בתחום זה.

בראל הוא בעל תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני בביטחון לאומי.

== לאחר שחרורו מצה"ל ==
לאחר שחרורו, שימש בראל כדירקטור בנמל אשדוד וכסגן יו"ר הוועדה שהוקמה לבדיקת נסיבות הבריחה של האסיר בני סלע. 

משמש כיום כמנכ"ל "מגדל משה אביב" ויו"ר עמותת ידידי חמ"ץ.

==לקריאה נוספת==
*דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 130-121

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
יום טוב המון

יום טוב המון בימי [[המנדט הבריטי]]
יום טוב המון (י"ז בתמוז תרל"ג, יולי 1873, איסטנבול – 16 בספטמבר 1952, ירושלים) היה שופט ועורך דין עברי בירושלים בסוף תקופת השלטון העות'מאני, ומייסד שכונת רוממה בירושלים.

==קורות חייו==
המון נולד באיסטנבול למשפחה יהודית ספרדית מיוחסת, מצאצאיהם של משה המון, יועץ ורופא החצר של הסולטאן סולימאן המפואר, ובנו יוסף אמון שהיה רופאו של הסולטאן סלים הראשון. בני משפחתו עסקו רובם ככולם במקצועות חופשיים: אֶחיו מנחם המון ויעקב המון היו רופאים, וקרובו יצחק המון היה פרופסור בבית הספר הגבוה למתמטיקה וכלכלה באיסטנבול לפני מלחמת העולם.

המון התחנך בבית הספר של חברת כל ישראל חברים והצטיין בלימודיו, ואחר-כך המשיך ללימודים במוסדות חינוך ממשלתיים. לאחר מכן למד באוניברסיטת איסטנבול ובשנת 1902 הוסמך במשפטים. בשנות עבודתו הראשונות כעורך דין צבר ניסיון רב בענייני קרקעות. לאחר מהפכת הטורקים הצעירים (1908) עלה לארץ ישראל ב-1909. בחורף 1910 התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד שבו כיהן עד תקופת מלחמת העולם הראשונה (1914). בתחילת המלחמה הוא התבקש לעבור לשרת בעיר חלב שבסוריה. מכיוון שסירב לעזוב את ירושלים הוא בחר במקום להתפטר מתפקידו כשופט והחל לעבוד כעורך דין בירושלים. היה פעיל בתנועת ההתעת'מנות. בשנת 1917 גורש מירושלים לאיסטנבול על ידי השלטונות. לאחר המלחמה שב לירושלים והמשיך לעסוק בעריכת דין יחד עם חברו עורך הדין תופיק עדס. מספר רישיונו בלשכת עורכי הדין היה מ.ר 5.

===הקמת שכונת רוממה===
בית המון לאחר השיפוץ ותוספות הבנייה, יוני 2009
מומחיותו של המון בחוק העות'מאני ובנושאי קרקעות אפשרה לו לשמש כבורר בסכסוך בין בעלי קרקעות ערביים מליפתא ושייח' באדר. הוא פסק כי עליהם למכור את שטח המריבה, והצליח יחד עם קבוצה מחבריו לרכוש את המקום, בשנת 1921 במטרה להקים בה שכונה יהודית, הקרויה היום שכונת רוממה. הבית שהקים בשכונה נמצא ברחוב שלימים נקרא על שמו, רח' המון 3.

המון נפטר בשנת 1952, בגיל 79. הוא קבור בהר המנוחות בירושלים. תיקיו האישיים, שנמצאו לאחרונה במרתף הבית שבו גר עד מותו, נמסרו לרשות הארכיון הציוני המרכזי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [https://www.jerusalem.muni.il/he/residents/myneighborhood/neighborhoods/romemaneighborhood/ שכונת רוממה], באתר עיריית ירושלים
* [http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/publish/files/18323/722814326.pdf סובו ציון והקיפוה: מגוון סיורים בירושלים: בית המון (עמ' 75)], באתר עיריית ירושלים

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איסטנבול
קטגוריה:עורכי דין ביישוב
קטגוריה:עורכי דין יהודים טורקים
קטגוריה:שופטים ביישוב
קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:רוממה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1873
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
צחי קומה

צחי קומה (נולד ב-7 בספטמבר 1982) הוא עיתונאי, מפיק ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי וסגן העורך הראשי של וואלה.

==ביוגרפיה==
צחי קומה נולד וגדל בטבריה. לאחר שירותו הצבאי כמפקד טירוני מקא"ם וסגן מפקד מחנה אוגדה 366, עבר לתל אביב והחל לעסוק בייעוץ תקשורתי, אסטרטגיה, הפקות ויחסי ציבור.

ב-2007 החל לשמש כראש דסק הבידור, התרבות והחברה של "ידיעות אחרונות" ועורך מדור הרכילות "העלוקה", מדור אותו כתב במשך 13 שנים.

החל משנת 2008 הגיש פינת בידור בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 וערוץ 10 וכן בתחנות רדיו שונות ובהן רדיו ללא הפסקה ורדיו ירושלים.

בשנת 2009 החל להרצות ולהנחות אירועים שונים ברחבי ישראל.

בשנת 2012 הנחה את תוכנית הראיונות "שמועה אופנתית" בערוץ האופנה. בשל הצלחת התוכנית, היא שודרה גם בערוץ 10. ב-2013 הגיש את התוכנית "שמועות" בערוץ 10, תוכנית ראיונות אישית בה הוא מעמת ידוענים עם שמועות שהתפרסמו עליהם.

בתחילת 2015 החל להנחות תוכנית שבועית בשם "סלבריישן" בערוץ 2 של רשת.

באוקטובר 2015 החל להנחות תוכנית רדיו ברדיוס 100FM וברדיו לב המדינה בשם "עולים קומה", שם הוא מסכם את השבוע האחרון, כשלצידו ידוען אורח.

במקביל לעבודתו ב"ידיעות אחרונות", החל קומה ליצור סרטי דוקו לזכיינית ערוץ 2 - רשת. במקביל פיתח את תוכנית האולפן שלו ויצא לראיין את הסלבריטאים בסביבתם הטבעית, בביתם ("סלבריישן עד הבית"). התוכנית שודרה ברצועת הפריים טיים של הערוץ.

בשנת 2017 פיתח יחד עם רן עוזר את פורמט הטלוויזיה "פושאפ", תוכנית ראיונות עם סלבריטאים בחדר הכושר, בה נוגע קומה בנושאים של דימוי גוף, ביטחון עצמי, הרגלי כושר והתזונה של הסלבריטאים.

בשנת 2019 התחתן עם בן זוגו רן עוזר, בעל משרד יחסי ציבור, תוכן ואסטרטגיה.

בשנת 2020, עם פרוץ משבר מגפת הקורונה בישראל, הקים אתר חדש הנושא את שמו שעוסק בתוכן בשלל תחומים ובמדור המלצות - "צחי קומה ממליץ", שבו הוא מפרסם מוצרים שונים. הוא עוסק בפרסומת גם ברשתות החברתיות.

באוקטובר 2021, העונה השישית של תוכנית האירוח "סלבריישן" בהגשתו עלתה לשידור בערוץ רשת 13 וזכתה להצלחה רבה. בעונה התארחו בין היתר: רן דנקר, מירי מסיקה, עדן חסון, חנה לסלאו, יובל המבולבל ועוד.

בשנת 2024 מונה קומה לסגן העורך הראשי של וואלה.

קומה מפיק ומנחה מופעים ופאנלים מקצועיים בנושאים שונים ומנחה סדנאות העצמה אישית, ביטחון עצמי, עמידה מול קהל, שפת גוף ותקשורת בין אישית.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.tzahikoma.com/ צחי קומה - המגזין, האתר הרשמי]
* [http://hot.ynet.co.il/home/0,7340,L-10538,00.html שמועה אופנתית], באתר ynet
* 
* [http://103fm.thepost.co.il/programs/Media.aspx?ZrqvnVq=FLLLEJ&c41t4nzVQ=EG צחי קומה עושה סדר בשמועות בתוכנית טלוויזיה חדשה: "האורח הראשון יהיה עופר שכטר"], באתר רדיו ללא הפסקה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:כתבי רכילות ישראלים
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:סגל רדיו ירושלים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:טבריה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
דן גבע

דן גבע (נולד ב-1964) הוא במאי וצלם קולנוע תיעודי.
==ביוגרפיה==
דן גבע נולד בחיפה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות יתרה. לאחר לימודו בסם שפיגל למד גבע במסלול הבינתחומי באוניברסיטאות תל אביב והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטאות ת"א.
גבע ביים, צילם, כתב והפיק בשיתוף אשתו נואית גבע, סרטי תעודה שזכו בפרסים והוקרנו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו "תחשוב פופקורן" (2004), עיבוד מודרני לסרט "האיש עם מצלמת הקולנוע" של הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו "צד רביעי למטבע" (2006) היה מחווה לסרט "צד שלישי למטבע" (מסה קולנועית פילוסופית על מדינת ישראל בת ה-12) של הבמאי הצרפתי כריס מרקר. בנוסף ביים גבע פרקים בסדרה "תקומה" עבור הטלוויזיה הישראלית, ואת הסדרה התיעודית "23 דברים שצריכים לעבור" עבור רשת, ערוץ 2. בשנת 2005 נערכה רטרוספקטיבה של סרטיו בחמישה סינמטקים ברחבי הארץ.

גבע מלמד קולנוע תיעודי בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל ובעבר לימד בקולג' מרילנד לאמנויות ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.

==פילמוגרפיה==
* אורושלים (1993), השתתף גם בסרט עקבות בירושלים - מחווה לדוד פרלוב (2013) 
* קח נא את בנך (1994) 10 דקות
* כלי אחד-16 מיתרים (1997)
* איך אתה קורא למקום הזה? (1999)
* מה שראיתי בחברון (1999)
* שי/גרה (2000)
* הורה 2000 (2001)
* המפתח (2001)
* שלכת - דבורה ברטונוב (2003)
* תחשוב פופקורן (2004)
* צד רביעי למטבע (2006)
* הנשיא (2011)
* רעש (2012)
* אני קהלת (2019)
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
האט פוינט

חצי האי האט פוינט (באנגלית: Hut Point Peninsula) הוא לשון יבשה ברוחב של בין 4.8 ק"מ ל-8 ק"מ וברוחב של 38.4 ק"מ, המזדקרת לכיוון דרום-מערב ממורדות הר ארבוס על האי רוס ביבשת אנטארקטיקה. תחנת מקמרדו האמריקאית ובסיס סקוט הניו זילנדי שתיהן תחנות מחקר אנטארקטיות, השוכנות על חצי האי האט פוינט.

פנים הצריף בכף אוונס (צילום מודרני)

==היסטוריה==
צלב ג'ורג' וינס
משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי. חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה".

==אתרים היסטוריים ומונומנטים==
כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים כאתרי מורשת היסטוריים מכוח הברית האנטארקטית. הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או אתרי מורשת, בעקבות הצעת ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית. המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה.

== ראו גם ==
* קבוצת ים רוס
* טום קרין

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:אנטארקטיקה: חצאי איים
הספרייה הלאומית של הודו

הספרייה הלאומית של הודו היא ספרייה לאומית, אחת מתוך 3 ספריות ציבוריות בעלות שם דומה בקולקטה, הודו. הספרייה היא הגדולה ביותר בהודו עם אוסף של 2.2 מיליון ספרים ונמצאת תחת חסותו של משרד התיירות והתרבות של ממשלת הודו. הספרייה הוקמה בשנת 1836 על ידי השלטון הבריטי בהודו בשטח של 30,000 דונם ומשמשת בתור מאגר הספרים הגדול ביותר בעולם של תושבי הודו ומחוץ לה.

הספרייה עברה כמה וכמה גלגולים עד שהפכה להיות הספרייה הלאומית של תושבי הודו. בתחילה שימשה בתור הספרייה הציבורית של קולקטה ולאחר מכן שמשה בתור הספרייה של השלטון הבריטי בהודו. באוספי הספרייה נמצאים מחלקות לפי השפות הרשמיות של הודו וכמה מחלקות בשפות זרות מחוץ להודו.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארכיונים לאומיים
הודו
קטגוריה:הודו: ספריות
קטגוריה:קולקטה: מבנים
הספרייה הלאומית של ספרד

הספרייה הלאומית של ספרד
הספרייה הלאומית של ספרד (בספרדית: Biblioteca Nacional de España, תעתיק לעברית: ביבליוטיקה נסיונל דה אספניה) היא ספרייה לאומית, אחת מתוך שתי ספריות לאומיות, הספרייה הלאומית השנייה משמשת את חבל "קטלוניה". הספרייה היא גם אחת הספריות הגדולות בעולם ואחת הגדולות ביותר בשפה הספרדית. הספרייה ממוקמת בשדרת רקולטוס בסמוך לפלאסה דה קולון.

הספרייה נוסדה על ידי המלך פיליפ החמישי במדריד, בירת ספרד בשנת 1712 תחת השם: "ארמון הספרייה הציבורית" ושימשה גם כספרייה של ארמון המלך. בשנת 1836 עברה הספרייה לרשות ממשלת ספרד. בשנת 1896 נפתחה מחדש בבניין הנוכחי כיום ובשנת 1931 שופץ אולם הקריאה כדי שיוכל להתאים עבור תלמידים וסטודנטים. במהלך מלחמת האזרחים של ספרד הוחרמו 500,000 ספרים על ידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה. במהלך שנות ה-50 שופץ והורחב הבניין כדי שיוכל לקלוט כמויות גדולות של ספרים ובין השנים 1986 ועד שנת 2000 שופץ הבניין והורחב כדי שיוכל לשמש גם עבור מכוני מחקר ותיעוד.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://catalogo.bne.es/uhtbin/cgisirsi/Ppe5k672ee/BNMADRID/116894019/111/ENGLISH קטלוג הספרייה הלאומית של ספרד]

ספרד
ספרד
קטגוריה:ספרד: ספריות
קטגוריה:מדריד: מבנים
קטגוריה:מדריד: תרבות
הספרייה הלאומית לתחבורה של ארצות הברית

הספרייה הלאומית לתחבורה של ארצות הברית (באנגלית: National Transportation Library) היא ספרייה לאומית המוקדשת לתחבורה. הספרייה היא אחת מתוך 4 ספריות לאומיות בארצות הברית המוקדשות לנושאים שונים, בנוסף לספריית הקונגרס המשמשת הספרייה הלאומית הראשית של ארצות הברית. 

הספרייה ממוקמת בוושינגטון הבירה - בירת ארצות הברית תחת חסותם של הלשכה לסטטיסטיקה של תחבורה (BTS) שהוא חלק ממנהל המחקר וחדשנות בטכנולוגיה (RITA). הספרייה הוקמה בשנת 1998, ומוזגה עם ספריית משרד התחבורה ב-2008.

הספרייה כוללת למעלה מ-200,000 כותרי דפוס, 500 כתבי עת ועוד 100 מאגרי מידע מקוונים באינטרנט. בין אוספי הספרייה מידע על תחבורה קרקעית וימית, ומגוון רחב של נושאי אוספים מיוחדים על דרכי תחבורה. בספרייה ישנו גם אוסף דיגיטלי רחב בנושא ייעוץ משפטי הקשור לנושאי תחבורה.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
תחבורה
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ספריות
אנטי-מנסרה

אנטי-מנסרה משושה משוכללת
פריסה של אנטי-מנסרה]]
בגאומטריה, אנטי-מנסרה הוא פאון המורכב משני מצולעים חופפים המצויים במישורים מקבילים, המחוברים בעזרת משולשים בצורה הבאה: כל צלע של המצולע מחוברת לצלע של משולש, ובנוסף המשולשים מחוברים בצלעותיהם. המצולעים מכונים בסיסים, והמשולשים מעטפת המנסרה.

אנטי-מנסרה ישרה היא אנטי-מנסרה שהמשולשים בה הם משולשים שווי שוקיים, או באופן שכל הישרים המחברים קודקודים מתאימים של המצולעים מאונכים להם.

אם המצולעים משוכללים והמשולשים שווי-צלעות, האנטי-מנסרה נקראת אנטי-מנסרה משוכללת. אנטי-מנסרות משוכללות הן פאונים משוכללים למחצה.

==ראו גם==
* מנסרה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פאונים
הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית

הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית (באנגלית: National Library of Education) היא ספרייה לאומית המוקדשת לנושאי החינוך ומשמשת גם בתור ספרייה ציבורית ומרכז מידע למשאב עיקרי החינוך.

הספרייה הוקמה בשנת 1994, אך ראשיתו של האוסף שלה הייתה כבר בשנת 1872.

הספרייה מספקת אוספי דפוס ושירותי מידע לציבור, כמו גם לקהילת החינוך וגופים ממשלתיים אחרים על התוכניות הנוכחיות וההיסטוריות בחינוך. בנוסף ישנם בספרייה גם פעילויות ופרסומים של משרד החינוך האמריקאי. 

אוסף הספרייה כולל מסמכים ורשומות של ממשלת ארצות הברית בנושאי החינוך וכולל מסמכים בתחומים הקשורים לכך כגון: חוקים, מדיניות ציבורית, עניינים עירוניים, סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, ומידענות. 

הספרייה ממוקמת במשרדי מחלקת החינוך של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://ies.ed.gov/ncee/projects/nle/ הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית]

חינוך
קטגוריה:מחלקת החינוך של ארצות הברית
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ספריות
שמואל אולנסקי

שמואל אולנסקי (נולד ב-17 במרץ 1970) הוא קצין צה"ל במילואים, השתחרר בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כקצין שריון ראשי בזרוע היבשה.

== קורות חייו ==
אולנסקי נולד בפתח תקווה, בן לאב שעלה מליטא ואם שעלתה ממרוקו.

עם גיוסו לצה"ל ב-1988 הוצב אולנסקי בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 53 של חטיבה 188. בהמשך שימש כמ"פ, סגן מפקד גדוד 71 ומג"ד 53 בחטיבה 188 במהלך מבצע חומת מגן. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל. בשנים 2013–2011 שימש כמפקד חטיבה 188. ביולי 2013 מונה לתפקיד קצין שריון ראשי. במסגרת תפקיד זה היה אמון אולנסקי על שינוי מבני בחיל השריון על פיו בכל גדוד שריון סדיר, הוקמה פלוגת חיל רגלים, שמשמשת כפלוגה מסייעת. בשירות המילואים משמש כסמאו"ג ב' של אוגדה 162.

לאחר שחרורו מונה למנהל המרכז לחדשנות ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות. נשוי ואב לשניים.

אולנסקי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.

== קישורים חיצוניים ==

* .
* .
* שאול נגר, [https://web.archive.org/web/20140201221311/http://www.yadlashiryon.com/show_item.asp?levelId=64990&itemId=4944&itemType=0 קצין השריון הראשי החדש תא"ל שמואל אולנסקי נכנס לתפקידו], באתר "יד לשריון", 03.07.2013.
* .
* .
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 188
קטגוריה:קציני שריון ראשיים
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 188
קטגוריה:מפקדי חטיבת אגרוף הברזל
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
פאירוזה באלק

פאירוזה אלג'נדרה באלק (באנגלית: Fairuza Alejandra Balk; נולדה ב-21 במאי 1974) היא שחקנית, מוזיקאית ואמנית חזותית אמריקאית.

==ביוגרפיה==
נולדה בשם פאירוזה אלג'נדרה פלדטהאוס (Fairuza Alejandra Feldthouse)<ref name=":0"></ref> בפוינט רייס שבקליפורניה, ארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא אירופאי.<ref name=":0" />. שמה הפרטי פאירוזה משמעו טורקיז בפרסית (فیروزه), ונבחר על-ידי אביה, בשל צבע עיניה הכחולות-ירוקות. אמה, קאת'רין באלק, הייתה מורה למחול ורקדנית ריקודי בטן. אביה, סולומון פלדטהאוס (במקור: דייוויד ארל סקאף), היה אחד ממקימי להקת הרוק הפסיכדלי קליידוסקופ וכן היה למוזיקאי פולק נודד. עד גיל שנתיים, גדלה בג'קסון שבמישיגן, בחיק אמה.

היא ואמה היגרו לוונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה, שם החלה קריירת המשחק שלה בהיותה בת שש. לאחר מכן, הן עברו להתגורר גם בלונדון, אנגליה, ובפריז, צרפת; למשך כחצי שנה, לצורך תפקיד.

== קריירה ==
בשנת 1983, כאשר הייתה בת 9, שיחקה לצד לורטה סוויט בסרטה הראשון של באלק "The Best Christmas Pageant Ever", סרט טלוויזיה לחג המולד ששודר ברשת ABC האמריקנית. בשנת 1985 גילמה את דורותי גייל בסרט "בחזרה לארץ עוץ" שביים וולטר מרץ' לדיסני. באלק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר. בשנת 1989 שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "הפיתויים האסורים של ואלמונט" לצד קולין פירת' ואנט בנינג.

בשנת 1992 שיחקה בסרט העצמאי "גז, אוכל ולינה" של הבמאית אליסון אנדרס. בשנת 1994 שיחקה בסרט דרמה "פשעים דמיוניים" ("Imaginary Crimes"), בתפקיד סוניה ויילר, בתם של ריי (הארווי קייטל) וולרי (קלי לינץ'). בשנת 1996 שיחקה בסרט האימה "הכישוף" לצד רובין טאני, ועל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה גילמה את אייסה בסרט המדע הבדיוני "אי המסתורין של ד"ר מורו" לצד מרלון ברנדו, המבוסס על הספר "האי של ד"ר מורו" מאת ה.ג'. וולס. בשנת 1998 שיחקה בסרט "אמריקה X" בכיכובו של אדוארד נורטון, בקומדיה "נער המים" בכיכובו של אדם סנדלר ובסרט "החיים במסלול המהיר" לצדו של פטריק דמפסי.

בשנת 2000 שיחקה בסרט הנעורים "כמעט מפורסמים", שם גילמה את דמותה של זפייר - אחת המעריצות של להקת סטילווטר. בשנת 2009 שיחקה בסרט הפשע "פקד מושחת" לצד ניקולס קייג' ואווה מנדז. בשנת 2015 גילמה את ג'ינג'ר בעונה השלישית של "ריי דונובן", בכיכובו של לייב שרייבר. בשנת 2018 שיחקה בסרט האימה-פלישה לבית "Hell Is Where the Home Is", לצדה של ג'אנל פאריש. בשנת 2020 שיחקה בסרט "הכישוף: הדור הבא", המהווה סרט המשך לסרט הקולנוע "הכישוף" משנת 1996 בו באלק כיכבה במקור.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
רוני בני

רוני בני הוא תא"ל במיל'. היה מפקד חטיבה 14, מפקד עוצבת בני חיל, ובתפקידו הצבאי האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי בדרגת תא"ל. שימש כמנכ"ל מתחם סינמה סיטי ראשון לציון.

==ביוגרפיה==
התגייס לצה"ל בשנת 1980 לחיל התחזוקה ושובץ בבסיס הקריה. לאחר קורס קצינים שירת כקצין תחזוקה גדודי וכמ"פ מפקדה בגדוד שריון. בשנת 1985 עבר הסבה לחיל השריון ושירת כמ"פ ובהמשך כסגן מפקד גדוד 430 ("סערה"), בחטיבה 500 (עוצבת כפיר). בין השנים 1990-1988 היה חניך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וסיים תואר ראשון. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם חטיבתי ובהמשך למג"ד בשריון.

בשנת 1993 מונה לסגן מפקד חטיבה בשריון וב-1996 עבר קורס פו"ם בצבא אנגליה. כשחזר לישראל מונה למפקד חטיבה 14, חטיבת מילואים של השריון ובמקביל שימש כמפקד המרכז לאימון מפקדות חטיבה (מאמ"ח) של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בשנת 1999 מונה לקצין האג"ם של פיקוד הדרום. בשנת 2002 מונה למפקד בית הספר לשריון ובמקביל שימש מפקד עוצבת בני חיל. בשנת 2005 היה חניך במב"ל ובסיום הלימודים החליף את מיקי בראל כקמצ"ר ועלה לדרגת תת-אלוף. 

פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה עלו נגדו טענות על מעשים לא ראויים, כגון קבלת לינה בצימר בצפון כטובת הנאה מצד אחד מפקודיו שציפה לקידום, וניתנה לו נזיפה פיקודית. בהמשך, הועמד לדין על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי בעקבות הדלפה לתקשורת.

לאחר פרישתו מן הצבא, מונה בסוף 2013 למנכ"ל מתחם בתי הקולנוע סינמה סיטי ראשון לציון. היא כיהן בתפקיד זה עד לאוקטובר 2015.

== לקריאה נוספת ==
* דני אשר, "אדום כחול: סיפורו של חיל", הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמודים 137-130.

==קישורים חיצוניים ==
* 
* ניר נוימן, [http://www.shavuz.co.il/magazine/article.asp?artid=2891&secid=2027 יום בדרכים עם קצין המשטרה הצבאית הראשי], 2 ביוני 2008

== הערות שוליים == 

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 14
קטגוריה:מפקדי עוצבת בני חיל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:קציני אג"ם של פיקוד הדרום
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מאיר חן

מאיר חן (אוחנה) הוא תא"ל במיל' ואיש ניהול ישראלי. כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון וכמנהל הרשות הארצית לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה תחת ישראל כ"ץ, קודם לכן היה קצין המשטרה הצבאית הראשי בצה"ל.

==ביוגרפיה==
אוחנה נולד בצפת. הוא החל את שירותו הצבאי ביחידה מיוחדת של המשטרה הצבאית שפעלה בדרום לבנון ועסקה במניעת הברחות. כסא"ל שימש כמפקד בה"ד 13 (שבתקופתו הועבר למיקומו הקודם בבסיס בית ליד ע"ש רא"ל מוטה גור וכיום מחנה שרון על שם אריאל שרון והמוכר כעיר הבה"דים) וכמפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז ומפקד כלא מגידו. כאלוף-משנה שימש כראש מחלקת האג"ם והמקצועות במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי וכמפקד מצ"ח.

בשנת 2009 מונה לקמצ"ר. נגד מינויו הוגשה עתירה לבג"ץ בשל מעורבותו כמפקד מצ"ח בחקירתו של תא"ל משה תמיר. בסופו של דבר הוחלט לא להעמידו לדין והמינוי יצא לפועל. אוחנה סיים את תפקידו ב-2013.

לאחר שחרורו מצה"ל מונה בשנת 2014 למנהלה הראשון של הרשות הארצית לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה, בתפקיד זה כיהן עד לפרישתו בשנת 2017. לאחר מכן מונה בשנת 2018 לכהן כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון עד לשנת 2021. נכון ל-2022 משמש כסמנכ"ל אסטרטגיה בחברת אלקטריאון וירלס.

== השכלה ==
אוחנה הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי. בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה, ותואר שני במנהל ציבורי וביטחון לאומי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ויולה אורגניסטה

ויולה אורגניסטה (באיטלקית: Viola organista) היה כלי נגינה ניסויי שהומצא על ידי לאונרדו דה וינצ'י. היה זה כלי המקלדת-מיתר בעל קשת הראשון שהומצא ושרישומים שלו שרדו עד לימינו.

==תיאור==

הרעיון המקורי של לאונרדו, כמתואר ברישומיו מהשנים 1489-1488 בקודקס אטלנטיקוס, היה להשתמש בגלגל אחד או יותר שיסתובבו באופן רציף וכל אחד מהם ימשוך בקשת מעגלית, בדומה לרצועות במנוע הרכב, שתהיה ממוקמת מתחת למיתרים. הקלידים ימשכו את המיתרים לכיוון הקשת שתמשוך במיתר ותשמיע את הצליל המתאים. באחד העיצובים השתמש לאונרדו בשריגים שאפשרו לנגן על אותו המיתר מספר צלילים, מה שאיפשר להפחית את מספר המיתרים, אך בעיצוב אחר לכל צליל היה מיתר משל עצמו.

לאונרדו לא בנה את הכלי. הכלי הדומה הראשון שנבנה בפועל היה הגייגנוורק מ-1575 שנבנה על ידי הנס היידן , ממציא כלי נגינה גרמני.

ב-1993 בנה אקיו אובוצ'י כמה כלים על פי השרטוטים של לאונרדו, ואלה אף שימשו בקונצרט שנערך בג'נובה שבאיטליה בשנת 2004.

בשנת 2013 בנה הפסנתרן הפולני סלבומיר זובז'יצקי שחזור משלו לכלי וניגן בו לראשונה באקדמיה למוזיקה בקרקוב.

==לקריאה נוספת==

<div class="mw-content-ltr">
*Carolyn W. Simons, "Sostenente piano", and Emanuel Winternitz and Laurence Libin, "Leonardo da Vinci," Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed April 2, 2005 at www.grovemusic.com), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
*"Sostenente piano", The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. 
</div>
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.violaorganista.com/en/home/ Home - Viola Organista]
*[http://obuchi.music.coocan.jp/index-e.htm השחזורים של אקיו אובוצ'י] כפי שהוצגו בגנואה
*[http://www.theage.com.au/entertainment/music/leonardo-da-vincis-wacky-piano-is-heard-for-the-first-time-after-500-years-20131118-2xpqs.html השחזור של סלבומיר זובז'יצקי] בקונצרט באקדמיה למוזיקה בקראקוב באוקטובר 2013.

==הערות שוליים==

קטגוריה:לאונרדו דה וינצ'י
קטגוריה:כלי מקלדת
קטגוריה:כלי קשת
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה
דקסטרוקרדיה

דקסטרוקרדיה (לב ימני) הוא מונח רפואי, המתאר מום לבבי, בו חוד הלב פונה ימינה בתוך חלל בית החזה, במקום שמאלה כמו אצל רוב האוכלוסייה. הדקסטרוקרדיה מתחלקת לשני סוגים: 

דקסטרוקרדיה עוברית, אשר בה הלב ממוקם ימינה מהרגיל, ובדרך כלל גם קשור לפגמים חמורים של הלב ושל הריאה. 

סיטוס אינברסוס דקסטרוקרדיה במצב זה הלב נמצא בדיוק במקום שבו הוא נמצא אצל אדם נורמלי, רק בצד ההפוך (מעין תמונת ראי). מום זה מסוכן יותר מן הראשון מכיוון שלא רק הלב נמצא במקום לא נכון אלא כל האיברים הפנימיים ממוקמים בדיוק באותו המקום הנורמלי רק בצד ימין.

דקסטרוקרדיה היא מום מולד, ולעיתים ניתנת לזיהוי עוד ברחם האם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מומים מולדים ומחלות כרומוזומליות
ארני דאנקן

ארני דאנקן (באנגלית: Arne Duncan; נולד ב-6 בנובמבר 1964) הוא איש חינוך אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בין השנים 2009–2016.

== ביוגרפיה ==
דאנקן נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי למשפחה בעלת שורשים אירופיים. אביו היה פרופסור לפסיכולוגיה ואמו הקימה וניהלה מרכז יום לילדים, שבו שהו בעיקר ילדים אפריקאים אמריקאים. דאנקן בילה חלק ניכר מימי נעוריו במרכז היום כשהוא מסייע לילדים ומשחק עמם.

דאנקן למד באוניברסיטת שיקגו, ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שם הוענק לו תואר ראשון בסוציולוגיה ב-1987. במהלך לימודיו שיחק כדורסל והיה קפטן משותף של נבחרת הכדורסל במוסד. בשנים 1987–1991 שיחק כשחקן מקצועי, בעיקר באוסטרליה.

חברו מילדות של דאנקן, בנקאי ההשקעות ג'ון רוג'רס, מינה אותו ב-1991 למנהל תוכנית לתמיכה בילדים הלומדים באחד מבתי הספר הציבוריים החלשים ביותר בשיקגו. הוא שימש בתפקיד זה עד 1999. כאשר נסגר אותו בית ספר הביאו דאנקן ורוג'רס לפתיחתו מחדש במתכונת חצי עצמאית.

ב-1999 מונה דאנקן לסגן ראש מטה מערכת בתי הספר הציבוריים של שיקגו, וב-2001 הוא קודם להיות מנהל מערכת זו. הוא שימש בתפקיד עד 2008. על תפקודו שם נשמעו הערכות חיוביות אך גם הערכות שאינן כאלה.

לאחר בחירתו לנשיא ב-2008 בחר ברק אובמה, איש שיקגו, בדאנקן לתפקיד מזכיר החינוך בממשלו. הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו בחודש ינואר 2009. באוקטובר 2015 הודיע דאנקן כי יסיים את תפקידו בתום אותה שנה.

ב-2012 הצהיר דאנקן כי הוא תומך בנישואים חד-מיניים.

לדאנקן ואשתו, אותה הכיר באוסטרליה, שני ילדים. בעת כהונתו כמזכיר החינוך התגוררה המשפחה בארלינגטון שבווירג'יניה וילדיו למדו בבתי ספר ציבוריים שם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www2.ed.gov/news/staff/bios/duncan.html ארני דאנקן] באתר מחלקת החינוך של ארצות הברית
* [http://topics.nytimes.com/top/reference/timestopics/people/d/arne_duncan/index.html ריכוז ידיעות על ארני דאנקן] באתר הניו יורק טיימס

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ברק אובמה
קטגוריה:מזכירי החינוך של ארצות הברית
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:שיקגו: חינוך
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
הספרייה הלאומית המרכזית של רומא

הספרייה הלאומית המרכזית של רומא (באיטלקית: Biblioteca Nazionale Centrale di Roma, תעתיק: ביבליוטקה נציונלה צ'נטרלה די רומא) היא אחת מתוך שלושת הספריות לאומיות של איטליה, ביחד עם הספריות הלאומיות בפירנצה ונאפולי. הספרייה הוקמה ברומא בתאריך 14 במרץ 1876, ועברה אל בניין חדש בשנת 1975 במלאת 100 שנה להקמתה. משימתה של הספרייה היא לאסוף, לתעד, ולשמר את כל הפרסומים באיטליה, כולל פרסומים בשפה האיטלקית במדינות אחרות או אלה הקשורות אל איטליה ולהפוך אותם לזמינות לציבור. אוספי הספרייה כוללים כיום למעלה מ-7 מיליון כותרי דפוס, 2000 אינקונבלות, 8,000 כתבי יד, 10,000 ציורים, 20,000 מפות, ו-1,342,154 חוברות.

בספריה ממוקם המכון המרכזי לקטלוג אחיד (ICCU).

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ארכיונים לאומיים
איטליה
לאומית מרכזית רומא
קטגוריה:רומא: חינוך
הספרייה הלאומית של יוון

הספרייה הלאומית של יוון ממוקמת באתונה, בירת יוון. הספרייה נוסדה בשנת 1832, על יסוד רעיון לייסד ספרייה לאומית, שעלה כבר בשנת 1824 במאמר בעיתון "גריק כרוניקלס", שקידם את רעיונות תנועת ההפילהלניזם לעצמאות יוון. הספרייה שוכנת בתוך בניין שתוכנן בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל הדני תאופיל הנסן, והיא חלק ממכלול של שלושה מבנים נאו-קלאסיים: האקדמיה הלאומית היוונית למדעים ואוניברסיטת אתונה. באוספי הספרייה ישנם כיום 4,500 כתבי יד, אוסף תסריטים ועתיקות. 

בשנת 2012 החלה הקמת מרכז סטאברוס ניארקוס , שאמור להכיל גם את הספרייה הלאומית. המרכז נחנך ב-2016.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

==הערות שוליים==

יוון
יוון
קטגוריה:יוון: מבנים
ספרייה לאומית
קטגוריה:מבנים שתכנן תאופיל הנסן
Debconf

[[צילום מסך של הגדרת אזור זמן בתכנה]]
debconf היא תוכנה לביצוע שינויים בהגדרות מערכת, במערכות הפעלה דמויות יוניקס. פותחה במקור להפצת הלינוקס דביאן, והיא משולבת באופן הדוק עם מערכת ניהול החבילות של דביאן, dpkg. 

debconf נכתבה במקור על ידי ג'וי האס, ופותחה בהמשך על ידו יחד עם קולין ווטסון, גרסתה היציבה האחרונה היא 1.5.49, והיא מופצת תחת רישיון רישיון BSD

התכנון של debconf מאפשר למשתמש לקבוע את ההגדרות באופן מודולרי, וכן קיימות גרסאות נפרדות לתוכנה Dialog, ל-GNU Readline, לשימוש באמצעות עורך טקסט, ל-GNOME, ל-KDE וכן ממשק תכנות יישומים לפייתון, ועוד.

הכתיבה המקורית של debconf הייתה בשפת Perl. במהלך הפיתוח של תוכנת ההתקנה של דביאן, נכתבה התכנה שוב בשפת C והיא נקראה בהתאם cdebconf. התכנה החדשה כיום בשימוש רק בהתקנה, אך היא עתידה להחליף את התכנה המקורית בשלמות בהמשך. שני התכנות משתמשות באותו פרוטוקול תקשורת בין הקצה של debconf, לבין קוד הלקוח. מדובר בפרוטוקול פשוט, הדומה לפרוטוקולי רשת שונים.

==פעולה==
בעת שחבילה מותקנת, debconf מאפשרת למשתמש לבחור באפשרויות הקובעות הגדרות במערכת, ונוגעות לצורכי החבילה המותקנת. לאחר התקנת התכנה ניתן לשנות בחזרה את ההגדרות שנקבעו לחבילה, על ידי התוכנה dpkg-reconfigure או על ידי תוכנה אחרת כמו מנהל החבילות של Synaptic.

בפועל debconf אינה מבצעת עצמאית שינויים במערכת, אלא שואלת את המשתמש באשר לביצוע שינויים, בהתאם לקבצים בעלי התבנית "filename." שאת מיקומם וסדר הפעלתם הוא מקבל מסקריפטים שכתב מפתח התכנה המותקנת. בדרך-כלל "config." הוא הקובץ האחראי ל"שאלת" המשתמש באשר לאפשרויות הבחירה, והקובץ "postinst." אחראי להחיל את השינויים על החבילה המותקנת, בתגובה לבחירות המשתמש. דבר זה יכול לפעמים להשתנות, בשל דרישות טכניות שונות. תשובות המשתמשים מאוחסנות כזיכרון מטמון במסד הנתונים של debconf.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://kitenet.net/programs/debconf/ האתר של מתחזקי התכנה]
* [http://www.fifi.org/cgi-bin/man2html/usr/share/man/man8/debconf.8.gz דף הסברים]
* [http://www.fifi.org/doc/debconf-doc/tutorial.html הסברים על התכנה למפתחים]
* [http://www.debian.org/doc/packaging-manuals/debconf_specification.html Configuration management]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אובונטו לינוקס
קטגוריה:Dpkg
אלמה מושונוב

אלמה מושונוב (מופיעה גם בשם הבמה אלמה שדה ובגרמנית Alma Sadé, נולדה ב-24 בדצמבר 1981) היא זמרת אופרה ישראלית המתגוררת בגרמניה.

==ביוגרפיה==
נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של השחקנים מוני מושונוב וסנדרה שדה.

בשנת 1992 השתתפה כילדה בסרט "כבלים", שבו שיחק אביה שהיה שותף לכתיבת התסריט (בסרט השתתף גם אחיה מיכאל מושונוב), כמו כן באותה השנה היא השתתפה גם בקלטת לילדים
"בובה מתי" בכיכובו של מתי כספי.

למדה במגמת תיאטרון בתלמה ילין.

בשנת 2006 סיימה את לימודי האופרה בבית הספר "מאנס" בניו יורק. לאחר מכן המשיכה להתגורר ולפעול בניו יורק יחד עם בן זוגה הפסנתרן עומר קליין, ובמקביל פעלה גם בישראל. בשנת 2006 הופיעה בתפקיד זמרת בסרט "מחילות" ("Forgiveness") של הבמאי אודי אלוני. הופיעה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה על שם "פליציה בלומנטל" בתל אביב. כמו כן השתתפה במשך שלוש שנים בסדנת האופרה בתל אביב, שם ביצעה תפקידים שונים בהצגות אופרה ידועות ובהן "לה טרוויאטה" ו"חליל הקסם". בשנת 2007 הופיעה בישראל יחד עם דודה גבי שדה במופע "שוברט+" של המלחין והבמאי אלכס כגן.

בשנת 2008 נישאה לעומר קליין. בשנת 2009 קיבלה משרה קבועה בבית האופרה בדיסלדורף והשניים עברו להתגורר בגרמניה.

בשנת 2009 הופיעה יחד עם אמה כפרזנטורית של רונית רפאל, תחת הסלוגן "כי דברים יפים עוברים בירושה".

בשנת 2010 הפתיעה את אביה בהשתתפותה בתוכנית "עושים כבוד" שנערכה לכבודו ושרה את השיר "אני השר" של שלמה אבן גבירול.

מושונוב מופיעה בהצגות ומופעי אופרה ברחבי אירופה. בעצת אמרגנה היא נקראת בשם "אלמה שדה", בשל הקשר שלה לזמר האופרה גבי שדה, אחיה של אמה סנדרה.

== חיים אישיים ==
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 התגרשה מעומר קליין. מאז שנת 2013 היא בזוגיות עם הויולן עמיחי גרוס, ולשניים בן ובת.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות אופרה ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
אלמה
קטגוריה:פרזנטוריות ישראליות
קטגוריה:פרזנטורים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:זמרי אופרה ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
קטגוריה:זמרות סופרן
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
עומר קליין

עומר קליין (נולד ב-15 במאי 1982) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי המתגורר בגרמניה.

==ביוגרפיה==
נולד וגדל בנתניה. בגיל שבע החל לנגן בפסנתר. למד ג'אז בבית הספר לאמנויות תלמה ילין. בשנת 2005, בעקבות הופעתו בפסטיבל הג'אז באילת, קיבל מלגת לימודים ל"ניו אינגלנד קונסרבטוריון" בבוסטון. כעבור שנה עזב את לימודיו ועבר להתגורר בניו יורק עם בת זוגו אלמה מושונוב. הוא הופיע בהרכב של נגן הקונטרבס הישראלי עומר אביטל המתגורר בניו יורק וכן עם נגנים נוספים ובהם בן סטריט, ג'ייסון לינדנר ודוני מקאסלין.

בשנת 2007 הוציא קליין יחד עם הבאסיסט חגי כהן מילוא אלבום משותף בשם "Duet". בשנת 2008 נישא לאלמה מושונוב. באותה שנה הוציא את אלבומו "Introducing Omer Klein", הכולל 10 יצירות מקוריות שלו. קטע הפתיחה נושא את השם "אבוטבול", כשמו המקורי של עומר אביטל, שהיה המנטור הראשון שלו בניו יורק. בשנת 2009 הוציא את אלבומו "Heart Beats", כשמו של קטע הפתיחה באלבום.

בשנת 2009, לאחר שלוש שנות מגורים בניו יורק, עבר עם אשתו לדיסלדורף שבגרמניה. במקביל לפעילותו המוזיקלית בגרמניה ובאירופה הוא מרבה להופיע בישראל.
קליין כתב את המוזיקה להצגה "עץ לימון", בבימויה של דדי ברון, שהועלתה במרץ 2011 בתיאטרון של דיסלדורף.
בינואר 2012 הופיע בפסטיבל ג'אז חורף באילת והעלה מופע עם רונה קינן. בפברואר הוא עמד בראש פסטיבל ג'אז בתל אביב והעלה מופע מחווה לחלוצי המוזיקה המזרחית בהשתתפות יהודה קיסר. כמו כן הופיע באותה שנה בסדרת הג'אז של המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. באוגוסט 2011 הלחין את השיר "אמי" לזמר אריק איינשטיין, למילותיו של המשורר אברהם חלפי. השיר יצא ב-2014, במסגרת ההוצאה המחודשת של האלבום "משירי אברהם חלפי".

קליין כתב את המוזיקה להצגה "פופר" של חנוך לוין בבימויו של חותנו מוני מושונוב, שעלתה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2012. בני הזוג התגרשו בתחילת העשור השני של המאה ה-21.

בינואר 2014 יצאו שלשה סינגלים מתוך אלבום הילדים "אף על פיל", בשניים מהם שר קליין. השיר "היער בסתיו" הוא דואט עם רונה קינן, ואילו את השיר "הפרפר והזחל" שר קליין לבדו. את שני השירים הלחין שחר ברבש ותרגם מיידיש בני מר. ב-2015 יצא אלבומו "Fearless Friday".

== דיסקוגרפיה ==
* Duet (עם חגי כהן מילוא, 2007)
* Introducing Omer Klein (2008)
* Heart Beats (2009)
* Rockets on the Balcony (2010)
* To The Unknown (2013)
* Fearless Friday (2015)
* Sleepwalkers (2017)
* Radio Mediteran (2019)
* Personal Belongings (2021)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
עומר
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982