אור לגויים

[[מנורת הכנסת, שבין השאר קיבלה את השראתה כסמל המדינה מהחזון של "אור לגויים"]]
"אור לגויים" הוא ביטוי שמקורו בנביא ישעיהו, המבטא את ייעודו האוניברסלי של עם ישראל כמורה הדרך הרוחנית והמוסרית לעולם כולו.

== מקור הביטוי במקרא ==
הביטוי עצמו לא נמצא במקרא, אך הוא מבוסס על מספר פסוקים המזכירים ביטוי דומה, כולם מתוך ספר ישעיהו:

ההקשר בשלושת האזכורים הללו (פרקים מא-מב, מט, ס) הוא נבואת נחמה והבטחה לעם ישראל, לפיה ה' ישיב את ישראל לארצם, ושיבה זו תגרום לגויים לפקוח את עיניהם, להעריץ את עם ישראל ולהכיר על ידי כך כי ה' הוא האלהים ולא הפסילים.

=== מחלוקת לגבי זיהוי התקופה לגביה נאמרו נבואות אלה ===
כבר מפרשי המקרא בימי הביניים קישרו בין פסוקים אלו לבין חזון אחרית הימים של ישעיהו ומיכה, לפיו ציון תהיה מרכז רוחני לעולם כולו
מנגד, היו שקישרו זאת לייעוד ההיסטורי שייעד ה' לאברהם (בראשית יב ג), ולפיו הייעוד הוא לימי הגלות ולא לאחרית הימים:
דברים דומים כתב בוקי בן יגלי:

ודברים חריפים ומפורשים יותר נאמרו בהקשר זה על ידי הפילוסוף הרמן כהן לעמיתו, מרטין בובר, כשהלה הציע לו להצטרף לתנועה הציונית:
בפירושו לספר ישעיהו, רד"ק מפרש את הביטוי "לאור גויים" ש-"האור הוא התורה", והחזון של ישעיהו בפסוקים אלה הוא חזון של שלום בין ישראל לעמים וגם חזון לפיו הגויים ישמרו על שבע מצוות בני נוח "וילכו בדרך טובה", בלי לפרט על איזו תקופה נאמר חזון זה.<ref></ref>

לאחר חזרת עם ישראל לארצו, ובעקבות פירושו של הרד"ק, יש הוגים המבקשים לראות בהפצת התורה בקרב הגויים חלק מהשליחות ומהאחריות הרוחנית החלות על עם ישראל, שליחות התקפה במיוחד בעידן של גלובליציה והשפעות הדדיות רב תרבותיות, ללא קשר לתקופת אחרית הימים.<ref></ref>

==השימוש בביטוי בעת החדשה==
החל מראשית ההתעוררות הלאומית בעם ישראל, החלו הוגי דעות שונים לראות בתחייה הלאומית סיכוי למימוש חזון הנביאים של "אור לגויים". דוגמה להבנה זו של המושג נמצאת בדברי הערכתו של בר טוביה להיסטוריון רבי זאב יעבץ:
 (בר טוביה, אישים וספרים, [http://www.benyehuda.org/frenkel/yavets.html רבי זאב יעבץ])
גם הראי"ה קוק ראה בשאיפה הנאצלת של עם ישראל להיות "לאור גויים" חלק מייעודו של ישראל, בהדגישה את "הכוח הלאומי" המשותף שלנו עם הגויים. עם זאת, הדגיש הרב קוק כי "הכח הרוחני" הוא קודם לו במעלה:
 (המספד בירושלים, מאמרי הראיה)

==מדינת ישראל כאור לגויים==
דוד בן-גוריון הדגיש בכתביו ובנאומיו את חזונו כי מדינת ישראל תהיה מגדלור מוסרי וחברתי לכל העולם, ותממש על ידי כך את חזון הנביאים:

זאב ז'בוטינסקי אף הוא דיבר על ה-"ציונות הרוממה" בהקשר של אור לגוים והפיכה למופת לאומות העולם, אם כי לא השתמש בביטוי המפורש:

לעומתם יחסו של בנימין זאב הרצל היה אמביוולנטי. מחד תקף גם את הטענה בדבר שליחותה המוסרית של היהדות בבחינת "אור לגויים". הוא טען כי זו "עזות־פנים", משום ש"העולם התרבותי לא ירצה בנו בתור מיסיונרים" וייתכן שהמניע שלו לטעון זאת, היה שהיה מי שעשה שימוש בטענה הזו כנגד הציונות (בנימוק שהתפקיד מצריך שהיהודים יהיו מפוזרים בין אומות העולם) מאידך גיסא בחזונו על המדינה העתידה לקום תיאור אותה כ"מופת לגויים" - "באה העת, כי נחיה לבטח על אדמת אחוזתנו ונמות לבטח עליה. בחרותנו יקרא דרור לכל העולם, בעשרנו יתעשרו, ובגדולתנו יגדלו גם המה. ומעשה ידינו, אשר נפעל שם לאושרנו והצלחתנו, יהיו לאות ולמופת לתהלה ולברכה בקרב כל הארץ" (מדינת היהודים) 
גם בחירת המנורה כסמל מדינת ישראל, נבעה בין השאר מהדימוי של המדינה כאור לגויים:

בשיח הישראלי הקיים משתמשים לעיתים בביטוי באורח ציני, לאור הפער בין החזון למציאות, אך עדיין הביטוי מוזכר בטקסים רשמיים כחלק מהייעוד אותו מייצגת מדינת ישראל.

==ראו גם==
* אור (דעת)
*שירי עבדי ה'
* בחירת עם ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
קטגוריה:ספר ישעיהו