מרקו אנטוניו ברגאדין

מרקאנטוניו בראגדין פסלː טיציאנו אספטי 1571
מרקו אנטוניו בראגאדין, גם מרקנטוניו בראגאדין (באיטלקית Marco Antonio Bragadin; 21 באפריל 1523 – 17 באוגוסט 1571) היה עורך דין וקצין צבא ונציאני של הרפובליקה של ונציה. מושל קפריסין מטעם הרפובליקה של וונציה.

ברגאדין הצטרף לחיל הפאנטי דה מאר או לנחתים של הרפובליקה של ונציה. בשנת 1569, הוא מונה לקפטן-גנרל של פמגוסטה בקפריסין ופיקד על ההגנה הוונציאנית במלחמה העות'מאנית-ונציאנית (1570–1573). הוא הוצא להורג ב-17 באוגוסט 1571 בניגוד להסכם הכניעה שנקבע כשהאימפריה העות'מאנית כבשה את פמגוסטה. נפילתה של העיר סימנה את קץ הנוכחות המערבית באי הים תיכוני למשך שלוש המאות הבאות.

== חיים מוקדמים ==
הוא נולד בוונציה ב-21 באפריל 1523. בנם של מרקו ואדריאנה במבו. לאחר התנסות קצרה כעורך דין בשנת 1543, החל בראגאדין בקריירה ימית ושימש בתפקידים צבאיים שונים בספינות ונציאניות. בחזרתו לוונציה הוא מילא תפקידים שונים במחוזות העיר עד שבשנים 1560 ו-1566 הוגדר כמפקד ספינה, ללא הזדמנות לקבל פיקוד ממשי על ספינה. בשנת 1569 הוא מונה למושל של העיר פמגוסטה, לנוכח ההתנגשות הצפויה עם הצי העות'מאני.

== קפטן ממלכת קפריסין ==
בשנת 1569 מונה לקפטן ממלכת קפריסין ועבר לפמגוסטה. קיבל על עצמו את תפקיד המושל האזרחי על האי כולו, תוך שהוא מודע היטב לכך שהתנגשות מכרעת עם הצי העות'מאני בפתח.

בראגאדין עבד קשה כדי לבצר את פמגוסטה ביסודיות. בערים החשובות ביותר, הכנסת התותחים הצריכה בניית חומות לפי קריטריונים מדעיים כדי שיוכלו להתנגד להפצצות. כך גם בפמגוסטה בנה בראגאדין סדרה של ביצורים כדי לספק הגנה מוצקה לחומות הנמל, כולל מעוז מרטיננגו, דוגמה מצוינת לביצור מודרני, המסוגל לספק הגנה לחומות משני הצדדים.

הטורקים נחתו בקפריסין ב-3 ביולי 1570. ניקוסיה נפלה לאחר מצור של חודשיים. ראשו הכרות של ה-locumtenens regni ("משנה למלך"), ניקולו דנדולו, נשלח לבראגאדין, אשר, ללא חשש, התכונן להתקפת האויב.

ב-1 ביולי 1570 נחתה יחידה טורקית ראשונה ליד לימסול, אך במקום זאת, הניסיון לבנות ראש גשר ליד ניקוסיה הצליח, מה שאיפשר נחיתה, ב-18 ביולי, של עיקר הכוחות. הצבא המוסלמי, בפיקודו של לאלה קארה מוסטפא פאשה, מנה אפוא בין 70,000 ל-100,000 יחידות ו-200 כלי ארטילריה. ניקוסיה הייתה במצור ונפלה בתוך חודשיים. חיל המצב שהגן על העיר ואזרחים רבים נטבחו. ראשו הכרות של ה-locumtenens regni ("משנה למלך"), ניקולו דנדולו, נשלח לבראגאדין, אשר התכונן להתקפת האויב.

== המצור על פמגוסטה ==
פמגוסטה נקלעה למצור ב-17 בספטמבר 1570.<ref>Madden. Page 329.</ref>

קרב פמגוסטה, מצור ארוך על העיר, החל בספטמבר של אותה שנה ונמשך חודשים, במהלכם סוללות האויב היו מטרות בלתי פוסקות על החומות. מפקד ההגנה של פמגוסטה היה ניצב מרקנטוניו ברגאדין, בסיוע לורנצו טייפולו, קפטן פאפוס, והגנרל אסטור בגליוני. לכ-6,000 אנשי חיל המצב הוונציאני התנגדו 200,000 חמושים, מצוידים ב-1,500 תותחים, שנתמכו בכ-150 ספינות, שחסמו את זרימת האספקה והתגבורת.

מרקנטוניו בראגאדין הוביל את ההגנה על פמגוסטה עם לורנצו טייפולו, קפטן פאפוס, והגנרל אסטור בליוני.

הכוחות העות'מאניים שמרו על לחץ על פמגוסטה במשך חודשים, בעוד ארטילריה הכתה ללא הפוגה את מעוזות העיר. לפי כרוניקנים ונציאנים, כ-6,000 חיילי חיל מצב עמדו מול כ-100,000 טורקים עם 1,500 תותחים, בגיבוי של כ-150 ספינות שאכפו מצור ימי כדי להדוף מאמצי תגבור ואספקה מחדש.

חיל המצב הנצור של פמגוסטה ניהל מאבק הירואי שנמשך הרבה מעבר להנחות האופטימיות ביותר. נגד אויב בעל עדיפות מספרית משמעותית וללא כל תקווה לעזרה מהמולדת. יתר על כן, הטורקים נקטו טקטיקות נוספות. סביב כל חגורת החומות המקיפה את העיר והמישור החיצוני הוקמה סוללהː מולאה באדמה עד לראש הביצורים. בינתיים נחפרו מספר מנהרות לעבר חומות העיר ומתחתן כדי לערער ולפרוץ אותן.

ביולי 1571 פרצו בסופו של דבר הטורקים את הביצורים וכוחותיהם פרצו למצודה. הם נהדפו במחיר אבדות כבדות. כשהאספקה והתחמושת אזלו, וללא סימן לתגבורת מוונציה ב-1 באוגוסט,<ref>Madden. Page 330.</ref> ביקש ברגאדין תנאי כניעה.

== מוות ומורשת ==
1570–1576 הטיפת מרסיאס של טיציאן. כמה חוקרים כמו הלן לסור משערים שההוצאה להורג של בראגאדין סיפקה את ההשראה לציור הזה.
קבר בסן זניפולו
מגיני פמגוסטה ערכו תנאים עם העות'מאנים לפני שהעיר נכבשה. חוקי המלחמה המסורתיים אפשרו משא ומתן לפני שהגנות העיר נפרצו. בעוד שלאחר שעיר נפלה בסערה כל החיים והרכוש בעיר יאבדו. המפקד העות'מאני הסכים כי בתמורה לכניעת העיר, כל בני המערב בעיר יוכלו לצאת תחת דגלם ולהבטיח להם מעבר בטוח לכרתים שבשליטת ונציה ; היוונים יכלו לעזוב מיד, או לחכות שנתיים כדי להחליט אם להישאר בפמגוסטה תחת שלטון עות'מאני. במשך ארבעת הימים הבאים, הפינוי התנהל בצורה חלקה. לאחר מכן, בטקס הכניעה ב-5 באוגוסט<ref>Madden. Pages 330–331.</ref> שבו מסר בראגאדין את העיר שפונתה לאלה מוסטפא פאשה, האשים אותו הגנרל העות'מאני ברצח אסירים טורקים ובהסתרת אמצעי לחימה. לפתע, שלף הפאשה סכין וחתך את אוזנו הימנית של ברגאדין, ואז הורה לשומריו לכרות את האוזן השנייה ואת אפו. הוא ננעל במשך שנים עשר ימים בכלוב קטנטן שנותר בשמש, עם מעט מאוד מים ומזון. ביום הרביעי הציעו לו הטורקים חופש אם יתאסלם, אך בראגאדין סירב.

ב-17 באוגוסט 1571, שכבר נלקח כמעט ללא רוח חיים מהכלא ועם כוויות ופציעות קשות על גופו. הוא נתלה מתורן ספינתו והולקה בלמעלה ממאה מלקות, ואז נאלץ לשאת על כתפו ברחובות פמגוסטה סל מלא אבנים וחול, עד שהתמוטט. לאחר מכן הוא הוחזר לכיכר המרכזית של העיר כבול לעמוד עתיק ושם קולף עור ראשו. הוא מת לפני תום העינויים. איבריו חולקו בין המחלקות השונות של הצבא והעור, מלא בקש ותפור, כוסה בסמלים צבאיים ונישא על סוס בתהלוכה דרך פמגוסטה. הגביע המקאברי, יחד עם ראשי הגנרל אלוויסה מרטיננגו, הגנרל אסטור בליוני, ג'יאנטוניו קווריני והקסטלן אנדריאה בראגאדין, הונף על תורן הספינה והובלו לקונסטנטינופול.[3]

לאחר מכן התרחש טבח בכל הנוצרים שעדיין בעיר,

עורו של בראגאדין נגנב מאוחר יותר מהארסנל של קונסטנטינופול בשנת 1580 על ידי הימאי הוונציאני הצעיר ג'ירולמו פולידורי. הוא החזיר אותו לוונציה, שם הוא התקבל כגיבור חוזר. העור השתמר תחילה בכנסיית סן גרגוריו, ולאחר מכן נקבר בכבוד מלא בבזיליקת סן ג'ובאני א פאולו,<ref>Madden. Page 334.</ref> שבה הוא נמצא עד היום.

תהילתו של בראגאדין נשענת על ההתנגדות המדהימה שהוא הציב נגד כוחות המצור החזקים ביותר, מה שקנה זמן לוונציה. מנקודת מבט צבאית, התמדה של חיל המצב הנצור הצריכה מאמץ מסיבי מצד העות'מאנים, שהיו כל כך מחויבים עד שלא הצליחו לפרוס מחדש בזמן, כאשר הליגה הקדושה בנתה את הצי שלימים ניצח מול הכוח המוסלמי בקרב לפנטו. היסטוריונים עד היום מתווכחים מדוע ונציה לא שלחה עזרה לבראגאדין מסודה, כרתים. נטען כי חלק מהוונציאנים חשבו על שימוש טוב יותר בנכסים הצבאיים המוגבלים שלהם בהתנגשות הקרובה, שכבר נראית באופק, שהגיעה לשיאה בקרב לפנטו.

== לקריאה נוספת ==
* ביצ'נו, יו. סהר וצלב: הקרב על לפנטו 1571. פיניקס, לונדון, 2003.
* קראולי, רוג'ר. "אימפריות הים: המצור על מלטה, הקרב על לפנטו והתחרות על מרכז העולם." רנדום האוס: ניו יורק, ניו יורק. 2008.
* Foglietta, U. המצורים על ניקוסיה ופמגוסטה. לונדון: ווטרלו, 1903.
* הופקינס, TCF, "עימות בלפנטו - הנצרות מול האסלאם"
<div class="mw-content-ltr">
* Monello, G. "Accadde a Famagosta, l'assedio turco ad una fortezza veneziana ed il suo sconvolgente finale", Cagliari, Scepsi e Mattana, 2006.
* Sergei Tseytlin, Bragadin, Marcianum Press, Venezia 2011.
* George Hill, A History of Cyprus, vol. 3 (The Frankish Period, 1432-1571), New York, 2010.
* Maria Grazia Siliato, L'assedio, Arnoldo Mondadori Editore, Milano 1995.
* Gigi Monello, Accadde a Famagosta - L'assedio turco ad una fortezza veneziana ed il suo sconvolgente finale, Scepsi & Mattana Editori, Cagliari, 2006.
* Nestore Martinengo, Relazione di tutto il successo di Famagosta, a cura di Gigi Monello, Scepsi & Mattana Editori, Cagliari, 2007.
* Niccolò Capponi, Lepanto 1571, Il Saggiatore 2008.
* John Julius Norwich, The Middle Sea: A History of the Mediterranean, London, 2007.
* Frate Agostino, La perdita di Famagosta e la gloriosa morte di M.A. Bragadino, a cura di Gigi Monello, Scepsi & Mattana Editori, Cagliari, 2013.
* Alessandro Barbero, Lepanto, la battaglia dei tre imperi, Laterza, Roma-Bari, 2010.
* Alvise Zorzi, La République du Lion, Histoire de Venise.
* Antonio Riccoboni, Storia di Salamina presa e di Marcantonio Bragadino, Venezia 1843.
* Emilio Garro, Il Mediterraneo in fiamme, SEI, Torino, 1944
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ונציה
קטגוריה:קפריסין
קטגוריה:קרבות ימיים
קטגוריה:מצורים לפי עיר