OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חוזה העצמאות הצרפתי-סורי

ממוזער
חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) היה הסכם בין צרפת לרפובליקה הסורית הראשונה לפיו סוריה תזכה לעצמאות הדרגתית, בתמורה לחוזה שיבטיח את האינטרסים הצרפתיים בסוריה ולמעשה את המשך הנוכחות וההשפעה הצרפתית באזור.

במסגרת ההסכם, הסכימה צרפת לצרף לסוריה את מדינת העלווים.

המשא ומתן לפני חתימת החוזה ארך 6 חודשים, ממרץ ועד לספטמבר 1936. הממשלה הסורית אומנם אישרה וחתמה על ההסכם, אך הפרלמנט הצרפתי מעולם לא אישר אותה. היה זה ההסכם הראשון שנחתם בין צרפת לתנועה הלאומנית בסוריה.

==היסטוריה==

בשנת 1934 ניסתה צרפת לכפות חוזה עצמאות שהיה מוטה בבירור לטובת צרפת; החוזה הבטיח אומנם עצמאות הדרגתית של סוריה אבל הותיר את הרי סוריה בשליטה צרפתית. ראש הממשלה הסורי באותו הזמן היה הבובה הצרפתית מוחמד עלי אל-עביד, שהסכים לחתום על החוזה. האשם אל-אתאסי, לאומן ומדינאי סורי בולט, עמד בראש האופוזיציה הגדולה לחוזה וקרא לשביתה בת שישים יום כמחאה על החוזה. הקואליציה של אתאסי, הגוש הלאומי, גייסה תמיכה ציבורית רחבה לקריאתו; הפגנות ומחאות רבות נערכו והכלכלה נשארה במצב קיפאון.

הממשלה הצרפתית הסכימה אז לראות בגוש הלאומי כגוף המייצג את העם הסורי, והזמינה את האשם אל-אתאסי לשיחות משא ומתן בפריז. הוא נסע לשם ב-22 במרץ 1936, בראש משלחת מהגוש הלאומי. 

החוזה שנחתם לאחר מכן קרא להכרה מיידית בעצמאות הסורית ובסוריה כמדינה ריבונית, ושאמנציפציה מלאה תינתן בהדרגה במשך 25 שנה. החוזה הבטיח איחוד של סוריה והמדינות האוטונומיות עד כה, מדינת העלווים ומדינת ג'בל א-דרוז, אך לא את לבנון, איתה חתמה צרפת על חוזה דומה בנובמבר. כמו כן, החוזה הבטיח עוד את הפחתת ההתערבות הצרפתית בעניינים הפנימיים בסוריה וגם הקטנת גודלו של הצבא הצרפתי בסוריה. בתמורה התחייבה סוריה לתמוך בצרפת בזמן מלחמה, כולל שימוש בשטח האווירי שלה, וכן להתיר לצרפת להחזיק שני בסיסים על אדמת סוריה. תנאים תרבותיים, כלכליים ופוליטיים נוספים נכללו בחוזה.

אתאסי שב לסוריה ב-27 בספטמבר 1936 כמנצח, ונבחר בנובמבר לנשיא הרפובליקה. 

האיום שצמח בדמותו של היטלר, גרם לחשש אצל הצרפתים שהנאצים ישיגו יתרון אם הם יוותרו על הקולוניות שלהם במזרח התיכון. כך, משולבים בטיעון זה גם נטיות אימפריאליסטיות שעוד נותרו בחלק מן הדרגות בממשלה הצרפתי, החליטה צרפת לשקול מחדש את הבטחותיה לסוריה ושלא לאשר את חוזה העצמאות. מהומות החלו בסוריה, אתאסי התפטר, והעצמאות הסורית התעכבה עד לסוף מלחמת העולם השנייה, ב-1 בינואר 1944.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוריה: היסטוריה
צרפתי-סורי
קטגוריה:האימפריה הקולוניאלית הצרפתית
קטגוריה:המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון
שמוליק מרקו

שמוליק (שמואל) מרקו (נולד ב-12 ביוני 1955) הוא גאולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר ראש בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ ע״ש פורטר בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.

== ביוגרפיה==
מרקו נולד בישראל. גדל בפתח תקווה, למד בבי״ס שיפר ובתיכון ע״ש ברנר. שירת בצה"ל בסיירת גולני.

בין השנים 1976 ל-1988 עבד כמדריך וכמנהל בית ספר שדה אילת של החברה להגנת הטבע.

למד במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי בוגר, מוסמך ודוקטורט (קיבל את התואר ב-1997). בשנת 1991 השתלם במחלקה לגאופיזיקה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.

משנת 1994 עד 2000 עבד כחוקר במכון הגאולוגי.

בשנת 2000 הצטרף מרקו בדרגת מרצה לחוג לגאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2003 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-2007 קיבל דרגת פרופסור חבר וב-2013 קיבל דרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2013–2016 שימש כראש החוג לגאופיזיקה, ובשנים 2016–2021 היה הראשון שעמד בראשות בית הספר לסביבה ולמדעי כדור הארץ על שם פורטר.

== מחקר ==
עיקר מחקריו של מרקו מכוונים לתיעוד ההופעה בזמן ובמרחב של רעידות האדמה שהיו באזור בעבר על פי דפורמציה בסדימנטים (פלאוסייסמולוגיה) ובאמצעות ניתוח נזקים במבנים ארכאולוגיים (ארכאוסייסמולוגיה). כמו כן הוא חוקר את התנהגות השדה המגנטי של כדור הארץ בעבר (פלאומגנטיזם).

קבוצת המחקר של מרקו מתעדת את הופעת הסייסמיטים לאורך בקע ים המלח במספר אופנים. שכבות המשקעים של ים המלח ושל האגמים שקדמו לו חשופות בפני השטח מכיוון שמפלס המים ירד מרום של 160 מטרים מתחת לפני הים (לפני כ-26 אלף שנה, בשיא תקופת הקרח האחרונה), עד לכ-425 מטרים מתחת לפני הים בשנת 2013. הגילים של שכבות הסייסמיטים שמצאה קבוצתו במשקעי ים המלח מאלפיים השנים האחרונות, נמדדו באמצעות איזוטופים רדיואקטיביים ונמצאו תואמים לעדויות כתובות על רעידות אדמה שנמצאו בתעודות היסטוריות עתיקות. כך משלב מרקו במחקרו עדויות מההיסטוריה ומאמת אותן בתצפיות באתרים ארכאולוגיים שבהם ניתן לנתח אך מקרוב נזקים שגרמו רעידות אדמה. בסך הכל, תיעדה קבוצתו של מרקו את רעידות האדמה שהתרחשו באזור בכ-220 אלף השנים האחרונות. זהו התיעוד הארוך ביותר בעולם.

== פרסים והוקרה ==
* פרס מכון טדי דיקר למדעי כדור הארץ (1989)
* פרס פרץ גרדר של החברה הגאולוגית הישראלית (1991)
* פרס רפי פרוינד של החברה הגאולוגית הישראלית (2007)
* מצטיין רקטור אוניברסיטת תל אביב בהוראה (2017)
* מופקד הקתדרה על שם נבנצל וגרוסברג בגאודינמיקה (2020)

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.shmulik-marco.sites.tau.ac.il/publications רשימת פרסומים של פרופסור שמוליק מרקו]
* [https://english.tau.ac.il/profile/shmulikm הדף של פרופסור שמוליק מרקו באתר אוניברסיטת תל אביב]
* [https://www.youtube.com/results?search_query=שמואל+מרקו סדרת הרצאות בחסות הרקטור: כדור הארץ - הגרסה המדעית]
* [https://earth.huji.ac.il/sites/default/files/earth/files/vol3_03.pdf משקעים אגמיים באגן ים המלח כסיסמוגרפים מאובנים] (סידרת ״מלח הארץ״)
* דעת מדבר, [https://www.midbar.org/ראיון-עם-פרופ׳-שמוליק-מרקו/ ריאיון עם פרופ׳ שמוליק מרקו], אפריל 2020
* פודקאסט תל אביב 360 - [https://tau.inwise.net/marko-s רעידת אדמה קטלנית בישראל - השאלה היא לא האם, אלא מתי?], נובמבר 2022
* [https://www.youtube.com/watch?v=1tqjrf6aNIk&t=3311s פודקאסט (מראיין דניאל דושי)]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:גאולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מדעי כדור הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
רוברטו זוקו

רוברטו זוקו (באיטלקית: Roberto Succo; 3 באפריל 1962 ונציה – 23 במאי 1988 ויצ'נצה) היה רוצח סדרתי איטלקי שרצח מספר אנשים וביצע פשעים אכזריים אחרים באיטליה ובצרפת במהלך שנות השמונים.

==הרציחות==
זוקו ביצע את מעשה הרצח הראשון שלו ב-9 באפריל 1981, כשדקר למוות את אימו ואביו, שהיה קצין משטרה, לאחר שהם סירבו להשאיל לו את מכוניתם. לאחר מכן נמלט, החביא את גופותיהם של הוריו באמבטיה, אותה מילא במים ולימון על מנת להשהות את גילוי הרציחות ולקח את אקדח הברטה 92 המשטרתי של אביו. לאחר שזוקו נתפס, הוא נשפט, נמצא כבעל הפרעה נפשית ונידון לעשר שנות מאסר בבית חולים פסיכיאטרי ברג'ו אמיליה. בעת שהותו שם, הוא השלים את חוק לימודיו ורכש תואר ראשון במדע המדינה.

ב-15 במאי 1986, לאחר שריצה חמש שנות מאסר, זוקו נמלט מבית החולים הפסיכיאטרי. הוא חמק מהמשטרה, עזב את איטליה ונסע לצרפת ברכבת. בשנים הספורות שלאחר מכן זוקו ביצע מספר פשעים, שנעו מפריצה לאונס וכלה ברצח. בצרפת, הוא אנס ורצח שתי נערות, רצח רופא, ושני קציני משטרה שרדפו אחריו.

הוא חטף, גנב מכונית ואיים על אנשים בארבע מדינות אירופאיות לפחות. צרפת, איטליה ושווייץ החשיבו אותו לאויב הציבור מספר אחד.

ב-28 בפברואר 1988, הוא נלכד בעיר הולדתו מסטרה. ב-1 במרץ 1988, במהלך ניסיון בריחתו, הוא נפל מגג הכלא בו היה מוחזק, לאחר שניסה להימלט, לעיני קהל אקראי שנאסף ליד הכלא. הוא התאבד ב-23 במרץ 1988.

==ביוגרפיות==
ב-1988 ברנאר-מארי קולטס כתב את המחזה "רוברטו צוקו" (Roberto Zucco), בהשראת חייו ופשעיו של זוקו. העיתונאית הצרפתייה פסקל פרומן כתב את הספר הביוגרפי "אני הורג אותך. סיפורו האמיתי של רוברטו זוקו, רוצח בלי סיבה." (Je te tue. Histoire vraie de Roberto Succo assassin sans raison) על חייו של זוקו. הספר היווה את הבסיס לסרט הקולנוע "רוברטו זוקו" (Roberto Succo), בבימויו של סדריק קאהן. בעקבות הסרט, יצא ספרה של Froment במהדורה מחודשת תחת הכותר "רוברטו זוקו". (Roberto Succo). סרטו של קאהן מספר את סיפורו של זוקו בלי לשפוט את מעשיו.

== ראו גם ==
* ויין אדם פורד
* טד בנדי
*המרטש מאטלנטה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060214171820/http://www.affaires-criminelles.com/bio_51.php הביוגרפיה של רוברטו זוקו], באתר affaires-criminelles.com
* [http://www.guardian.co.uk/film/2002/jun/07/1 הסרט "רוברטו זוקו"], באתר הגארדיאן
* [http://www.amazon.fr/Roberto-Succo-Pascale-Froment/dp/2070419436 הספר "רוברטו זוקו"] באתר אמזון

קטגוריה:רוצחים סדרתיים

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1962
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1988
קטגוריה:רוצחים שנפטרו במעצר
האונה הקודקודית

האונה הקודקודית או הפָּרִיאֶטָלית (TA: Lobus parietalis) היא חלק של המוח הגדול. 
האונה הקודקודית ממוקמת מאחורי החריץ המרכזי, אשר מפריד בינה לבין האונה המצחית היא נמצאת מעל המענית הצידית אשר מפרידה אותה מהאונה העורפית.

האונה הקודקודית נמצאת בכל אחת מההמיספרות של קליפת המוח, ובכל אחת מן ההמיספרות החיבור בין האונה הקודקודית לבין האונה המצחית מתבצע באמצעות אונית מסב המרכז. בין ההמיספרות האונה הקודקודית הימנית מקושרת לשמאלית באמצעות כפיס המוח. 

==תפקוד==
ההומונקולוס החושי
האונה הקודקודית משלבת מידע חושי ממקורות שונים. היא אחראית על תחושות של מגע, חום וכאב. כמו כן, היא מעורבת בתפיסה מרחבית, במיוחד קביעת חוש הניווט וההתמצאות במרחב.
היא מעבירה מידע מרחבי להיפוקמפוס.

האונה הקודקודית כוללת את הקליפה החושית והזרם הגבי של מערכת הראייה, דבר זה מאפשר לאזורים של קליפת המוח הקודקודית לעבד אובייקטים ויזואליים שנקלטו לתיאום הפוזיציה של הגוף. 

בדיוק מאחורי החריץ המרכזי קיימת הבליטה הבתר-מרכזית (postcentral gyrus). אזור זה של קליפת המוח אחראי לחישה. 
ניתן להציג את הקליפה החושית כהומונקולוס - דמות מעוותת של אדם, שבה חלקי הגוף מיוצגים לפי גודל השטח בקליפה החושית שמיוחד להם.

כמה חלקים של האונה הקודקודית חשובים לעיבוד שפה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קליפת המוח
קטגוריה:ראש-צוואר
תסמונת אוגילבי

תסמונת אוגילבי (Ogilvie's syndrome) היא תופעה רפואית בה קיימת התרחבות של המעי הגס יחד עם סימנים ותסמינים של חסימת מעיים, אולם בהיעדר סיבה מכנית לחסימה עצמה (מצב שמתואר לעיתים כסוג של "פסאודו-חסימה" או "חסימה תפקודית" - להבדיל ממצב של חסימת מעי מכנית). 

הסיבה להרחבה ראשונית של המעי אינה ידועה במרבית המקרים, כאשר בחלקם המועט הסיבה היא הסננה של תאים ממאירים לעצבים סימפתטים. סיבה נפוצה יחסית למצבים כאלו היא משנית ללקיחת תרופות כגון אופיאטים, תרופות נוירולפטיות, מצבים מטבוליים חריפים, זאבת, סקלרודרמה, מחלת פרקינסון ומחלות אחרות. מצב זה עלול להופיע לאחר ניתוח.

האבחנה של התסמונת היא על ידי הדמיה עם חומר ניגוד - כך ניתן להבחין באופן טוב יחסית בין חסימה מכנית, לחסימה שאינה על רקע מכני. גם כאן, הטיפול אשר ניתן בתחילה הוא nasogastric tube ("זונדה") לצורך הקלה על החסימה עצמה, מתן נוזלים תוך ורידי ותיקון אלקטרוליטרי, בנוסף לטיפול בנאוסטיגמין (הפועל באופן פראסימפתומטי ומביא למעבר צואה וגזים במעי). 90% מן החולים מבריאים לאחר טיפול במתן נאוסטיגמין, כאשר לפני מתן התרופה יש לשלול חסימה מכנית על מנת לא לגרום לנקב כתוצאה מלחץ מוגבר על המעי במתן נאוסטיגמין. כמו כן יש לנטר את החולה, היות שאחת מתופעות הלוואי של התרופה היא ברדיקרדיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מחלות מעיים
מוזיאון המחשבים האישיים

מוזיאון המחשבים האישיים הוא מוזיאון, המכיל למעלה מ-45 מחשבים אישיים פועלים מתקופות שונות בהיסטוריה ומעל ל-1,000 מחשבים שאינם פועלים. בין השאר, המחשבים הכלולים הם של אפל, אטארי, קומודור, מרתל, IBM, ועוד רבים. המוזיאון ממוקם בברנטפורד, אונטריו, קנדה.

המטרה של המוזיאון היא שימור טכנולוגיית המחשב הישנה, ולהציע פעילות חינוכית עם אותם מחשבים; הורים מביאים את ילדיהם לראות את המחשבים שהם השתמשו בהם פעם וגם כדי להבין את התפתחות הטכנולוגיה.

המוזיאון מציע מבחר תוכנות בספרייה שלו, כמו כן מבחר גדול של מגזינים של מחשבים. המוזיאון פתוח בפני סטודנטים על מנת ללמוד את המקור וההיסטוריה של המחשבים האישיים וכן את הטכנולוגיה העומדת מאחורי אותם מחשבים.

המוזיאון נפתח לראשונה לציבור בספטמבר 2005, על ידי סיד בולטון, שהוא היסטוריון משחקי מחשב. המוזיאון הופעל על ידי בולטון וקבוצה של מתנדבים, עד לסגירתו בשנת 2018 בעקבות פטירתו של בולטון.

== ראו גם ==
* המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אונטריו: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים למחשוב
קטגוריה:קנדה: מוזיאונים
קטגוריה:אונטריו: תרבות
רוטב קייג'ון

כנפי עוף ברוטב קייג'ון במסעדת [[הוטרס]]
רוטב קייג'ון (באנגלית: Cajun sauce) משמש במטבח האמריקאי לתיבול מאכלי גריל וברביקיו כגון פרגיות, דגים ואף תפוחי אדמה. הרוטב הוא בעל טעם פיקנטי, מכיל לרוב פפריקה, פלפל קאיין או פלפל שחור.

מקורו של התבלין במטבח הקייג'וני שבדרום לואיזיאנה. הקייג'ונים, שהם צאצאים של מתיישבים צרפתיים מקנדה, נהגו להשתמש ברכיבים מקומיים פשוטים כדי לשחזר את המטבח שהכירו ויצרו מטבח בעל טעם ייחודי משלהם. רוטב הקייג'ון התפתח בתחילה מתבלין הקייג'ון שהוא ערבוב של כמה רכיבים מקומיים ורכיבים שהגיעו ממושבות צרפתיות אחרות באזור כגון פלפל קאיין. הרכיבים העיקריים הם פלפל גרוס ופפריקה אך מכיל גם לרוב אבקת שום, אבקת בצל, אורגנו וטימין.

קטגוריה:המטבח האמריקאי
קייג'ון
אייל רוזלס

אייל רוזלס (נולד ב-4 באוקטובר 1964) הוא שחקן ומורה למשחק ישראלי.

==ביוגרפיה==
רוזלס הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך השנים השתתף רוזלס במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1993–1994 שיחק בשתי עונות בקומדיית המצבים "סטרייט ולעניין" ששודרה בערוץ 1. בשנת 1998 שיחק בסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם". בשנת 1999 שיחק בסרט הקולנוע "מבצע סבתא" ו"פרא". בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "הבולשת חוקרת", שבוים על ידי מרק רוזנבאום ונכתב על ידי חיים מרין.

בשנת 2001 הוקרן סרטו של איתי לב "5 דקות בהליכה" בו השתתף רוזלס. בשנת 2003 שודרה ב-HOT3 הטלנובלה "משחק החיים", בה גילם את דמותו של אלפסי. באותה שנה הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם" וכן בסרט הטלוויזיה "על הקו". בין השנים 2002–2004 שיחק בסדרה "המשאית" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2004 שיחק בטלנובלה "מיכאלה". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ללכת על המים", וכן בסרט הקולנוע "האסונות של נינה". בשנת 2005 עלה לאקרנים הסרט "אלנבי רומאנס", בו השתתף רוזלס. בשנת 2006 השתתף בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב". באותה שנה הוא שיחק בסרט הקולנוע "אין לה אלוהים". 

בשנת 2008 שיחק במחזה "קומדיה של טעויות", שהוצג בתיאטרון באר שבע. בשנת 2009 שיחק במחזה "השחף". באותה שנה שיחק בסדרה "אלכס בעד ונגד", ששודרה בערוץ הילדים, וכן בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה". במהלך השנים 2009–2010 גילם רוזלס את דמותו של "דוד אילוז" בסדרת הטלוויזיה "הבורר". בשנת 2010 שיחק בקומדיית המערכונים "לא לפני הילדים" ששודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה המבוססת על הסרט "כבוד", "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10 ובסרט "חמש דקות בהליכה".

בשנת 2012 שיחק בסדרה "חצויה - הדבר האמיתי" ובסרטים "נמס בגשם" ו"אף פעם לא מאוחר מדי". בשנת 2013 שיחק בסרטו של רשף לוי "לצוד פילים" בסרט "עיר מקלט", ובסדרה "בית המשאלות", בערוץ 1. בשנת 2015 שיחק בסדרת הילדים "מריו" בערוץ הילדים. בשנת 2015 שיחק בסרטו של ארז תדמור, "ארץ פצועה" ובסדרה "מלאך של אמא", המשודרת ב-Yes. ב-2015 שיחק בסרט "קמטי צחוק". ב-2016 שיחק בסרט "נמל בית". בשנת 2017 גילם את אביו של עמרם אלקיים השבאבניק בסדרה "כיפת ברזל" המשודרת בקשת 12.

בשנת 2019 גילם את דמותו של מפקד הימ"ר זיגדון בעונה 3 של מטומטמת המשודרת ב-HOT.

בשנת 2020 גילם את דמותו של עזרא פלאח בסדרת הדרמה מנאייכ ששודרה ב-כאן 11, ובאותה שנה גם השתתף בסדרה הקומית חזרות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:בוגרי הכפר הירוק
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
איתי נוי

איתי נוי (נולד ב-1972) הוא אמן ומעצב שעונים ישראלי, המעצב ומייצר שעונים בסטודיו עצמאי ומציג את יצירותיו בתערוכות בישראל ומחוצה לה. נוי הוא חבר בסגל ההוראה של בצלאל.

== ביוגרפיה ==
נולד בישראל ב-1972, בוגר המחלקה לצורפות בבצלאל בשנת 2000. המשיך ללימודי תואר שני (M.Des) ב-Design Academy Eindhoven, בהולנד, שם למד בין השנים 2002–2004. מאז 2005 מרצה נוי במחלקה לצורפות ואופנה בבצלאל. עבודותיו הוצגו במוזיאונים ברחבי העולם ושעוניו נרכשים לאוספים חשובים, ביניהם אלה של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, אוסף צ’רלס ברונפמן בניו יורק ודרוך דיזיין באמסטרדם. הוא זכה בתשעה פרסים, ביניהם פרס אנדי לאמנויות, פרס העיצוב מטעם משרד התרבות והספורט ומלגת קרן התרבות אמריקה י־שראל.

כיום, הוא אמן ומעצב שעונים ישראלי עכשווי, המייצר שעונים במהדורות מוגבלות בסטודיו עצמאי ביפו העתיקה. שעוניו מתאפיינים בעיצוב חדשני אשר מעלה היבטים פילוסופיים של מושג הזמן. נוי מעניק ליחידות זמן פרשנות ייחודית: הוא דורש התבוננות מעמיקה לגילוי השעה, וכך יוצר מערכת יחסים אינטימית בין המתבונן לבין השעון, שהיא מעבר לפונקציונלית. השילוב של מלאכת מחשבת וביצוע מעולה הופכים את היצירות של נוי ממכשירים למדידת זמן לחפצי אמנות מעוררי מחשבה ודמיון.

== פרסים ==
* 1999 - פרס שני בתחרות לעיצוב גביע תחרות האירוויזיון בירושלים
* 2000 - פרס לוקמן עבור עיצוב יישומי
* 2000 - פרס ראשון בייצוג המחלקה לצורפות, בצלאל, בביאנלה הבינלאומית לעיצוב סנט-אטיין, צרפת
* 2007 - פרס אנדי לאומנויות
* 2011 - פרס העיצוב, משרד התרבות והספורט.

== גלריה ==
 <gallery>
GRANDFATHER1.jpg
CITY SQUARE.jpg
DOUBLE TIME.jpg
 Second time.jpg
 SELECTIVE TIME.jpg
 </gallery>

==תערוכות==
===תערוכות יחיד===
* 2007 - פרס אנדי, תערוכת יחיד במוזיאון ארץ ישראל
* 2011 - גלריה RAW בסינגפור
* 2016 - מוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים

===תערוכות קבוצתיות===

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.dmh.org.il/heb/pages/default.aspx?PageId=350&catid=-1 תערוכה של איתי נוי במוזיאון העיצוב בחולון]
* 
* 
* DAVID BELCHER, [https://www.nytimes.com/2016/03/17/fashion/watches-itay-noy.html?_r=0 Watchmaking in the Blood], The new york times, 2016
* Barry Davis, [http://www.jpost.com/Magazine/Shaping-time-474184 SHAPING TIME], Jerusalem Post 2016
* [http://byfar.co.il/archives/85891 שעון של איתי נוי ברשימת 10 שעוני היוקרה הטובים של 2015], פורטפוליו, 2015
* שני הררי, [http://timeout.co.il/החיים-היפים/אופנה/תערוכה-שעונים שעת שיא: תערוכת שעונים מהפנטת על האמנות השימושית], Timeout 2016
* 
* 
* Rob Nudds, [http://www.ablogtowatch.com/itay-noy-part-time-watch/ Itay Noy Part Time Watch], Ablog to watch, 2015
* [https://www.youtube.com/watch?v=MW3pXAlamh4 ITAY NOY - CHRONO GEARS], Youtube Video

==הערות שוליים==

קטגוריה:צורפים ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:ערכים שנערכו במסגרת GLAM בצלאל
קטגוריה:זוכי פרס אנדי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
גאל גרינוולד

שלמה נאמן ושר החקלאות אורי אריאל <small>(מימין לשמאל)</small>]]
גאל (חיים) גרינוולד (בצרפתית: Gael Grunewald; נולד ב-18 בדצמבר 1964) הוא סגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית ויו"ר החטיבה להתיישבות. לשעבר יו"ר המחלקה לחינוך בההסתדרות הציונית העולמית, סגן יושב-ראש קק"ל ומזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית.

== חייו ==
גרינוולד נולד בשטרסבורג שבצרפת, למד בבית ספר יסודי יהודי בעיר, ובישיבה התיכונית ישיבת עץ חיים שבמונטרה, שווייץ. לאחר סיום לימודיו התיכוניים עלה לישראל ולמד בישיבת בית אל, ולאחר מכן שירת במשך שנה ביחידה קרבית בצה"ל, במסגרת מתנדבי חוץ לארץ.

בתום שירותו הצבאי שימש שליח וקומונר מטעם בני עקיבא העולמית בפריז, ולאחר מכן שב לארץ ולמד לתואר מהנדס מחשבים וכן לתואר בהוראת מדעים במכון לב. בהמשך ניהל את המכון להכשרת מדריכים של הסוכנות היהודית.

היה נציג הסוכנות היהודית באירופה במשך ארבע שנים והיה יועץ חינוכי לוועידת רבני אירופה.

בשנים 1998–2006 שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית וכיו"ר מועצת תנועות הנוער העולמיות.

ב-2006 נבחר להנהלת ההסתדרות הציונית העולמית וכיהן כראש המחלקה להגשמה בארגון.

נבחר לחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ביוני 2011. קודם לכן כיהן בחבר הנאמנים בין השנים 2001-2010.

בינואר 2012 נבחר לשמש סגן יו"ר דירקטוריון הקק"ל, תפקיד בו שימש עד היבחרו ליו"ר החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית באוקטובר 2015.

בנובמבר 2020 במסגרת ההסכם הקואליציוני של הקונגרס הציוני ה-38 מונה גאל לסגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית וליו"ר המחלקה לחינוך בההסתדרות הציונית העולמית. 

בנוסף לתפקידיו הציבוריים הוא שימש בהתנדבות כיו"ר שותפות בית שמש-מטה יהודה-וושינגטון-דרום אפריקה וכחבר ויו"ר במספר עמותות נוספות. בין היתר היה ממייסדי מכון צורבא מרבנן, המכון הגבוה להנחלת ההלכה למעשה בראשות הרב בן ציון אלגאזי, המפעיל כמאתיים מרכזי לימוד שבועיים בישראל ובתפוצות. גרינוולד משמש כיו"ר המכון.

== חיים אישיים ==
נשוי לשירה, המשמשת מנהלת אולפנה, ומתגורר בבית שמש. אב ל-7 ילדים וסב ל-3 נכדים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* שילה פריד, [https://www.inn.co.il/news/493021 עניין אישי עם גאל גרינוולד], מוסף "אתנחתא", בשבע 945, ט' בסיוון תשפ"א

== מאמרים ==
* [https://www.inn.co.il/News/News.aspx/441931 להיערך לגל עליה חדש]. ערוץ 7, 30 ביולי 2020

קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:ציונות דתית: מייסדי ארגונים ומוסדות
קטגוריה:ההסתדרות הציונית
קטגוריה:עובדי הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:חברי חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:בית שמש: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית אל
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
הצעת נישואין

גבר כורע ברך בפני אישה בעת הצעת נישואין
הצעת נישואין במהלך כנס של עורכי ויקיפדיה
הצעה בעוגיית מזל
הצעת נישואין מתרחשת בין שני בני זוג, כאשר אחד מהם מציע לשני לבוא בברית הנישואין. אם בן הזוג מסכים להצעת הנישואין, מתחילה תקופת האירוסין, אשר נמשכת מיום הצעת הנישואין ועד לחתונה (או עד ביטול האירוסין). אף על פי שלא קיימת מגבלה מגדרית על הצעות נישואין, ההצעות הנפוצות ביותר בתרבות המערבית מתרחשות ביוזמתו של הגבר, והן עשויות להיות מלוות בהצעת טבעת אירוסין לאישה .

== היסטוריה של הצעות נישואין ==
המושג "הצעת נישואין" לא היה קיים עד לפני 1,000 שנה. רוב הנישואים נערכו בעקבות שידוך בין משפחות או כהסכמים פוליטיים בין מדינות.

נכון ל-2013, חלק ניכר מהזוגות הנשואים בחברה המערבית הם זוגות שעברו את שלב הצעת הנישואין.

התיעוד הראשון בהיסטוריה להצעת נישואין שמלווה בטבעת יהלום הוא משנת 1477, כאשר מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הציע נישואין למארי, דוכסית בורגונדיה. על ידי הנישואים האלו הוא סיפח לידו את נחלותיה של בורגונדיה.

== ההכנות להצעת נישואין ==
רוב הצעות הנישואין נעשות על ידי הגבר, ללא ידיעה מוקדמת על כך מצד האישה, וישנן הכנות שנעשות לפני ההצעה עצמה.

הצעד הראשון הוא רכישת טבעת האירוסין. רוב הגברים מעדיפים לא לערב את בת הזוג בבחירת טבעת האירוסין כדי לשמור על אפקט ההפתעה. יש כאלו שמערבים את חברותיה של הכלה המיועדת או בנות משפחתה כדי להצליח לקלוע לטעמה של בת הזוג בטבעת האירוסין.

לאחר רכישת טבעת האירוסין בא שלב תכנון ההצעה עצמה. מחווה נפוצה להצעת נישואין היא כריעת ברך של הגבר מול בת זוגו והצגת השאלה: "התינשאי לי?". אולם בשנים האחרונות חלק מהצעות הנישואין עברו שינוי, ובניסיון לשמור על מקוריות, מחפשים הגברים דרכים שונות להציע נישואין, החל מקפיצה ממטוס, ועד לפרסום הבקשה בשלט חוצות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרום נישואים
פטר נצ'אס

פטר נצ'אס
פטר נצ'אס (בצ'כית: Petr Nečas; נולד ב-19 בנובמבר 1964) הוא פוליטיקאי צ'כי, כיהן כראש ממשלת צ'כיה וכראש מפלגת האזרחים הצ'כית. התפטר מתפקידיו ב-17 ביוני 2013, לאחר מעצר מנהל משרדו, יחד עם פוליטיקאים נוספים, באשמת שחיתות ומרמה.
== חייו ==
נצ'אס, מונה לסגן-שר הביטחון בשנת 1995 וכחבר בבית התחתון של הפרלמנט שנה מאוחר יותר. ב-4 בספטמבר 2006 מונה לסגן ראש הממשלה ושר העבודה והרווחה עד ל-8 במאי 2009.

במרץ 2010 החליף את מירק טופולנק בתפקיד ראש המפלגה, והמפלגה בראשותו הגדילה את כוחה בבחירות שהתרחשו חודשיים לאחר מכן, במאי 2010. ב-28 ביוני 2010 מונה נצ'אס לתפקיד ראש הממשלה על ידי נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס.

ב-13 ביוני פשטה היחידה למלחמה בפשע המאורגן על משרדי ראש הממשלה, ועצרה כמה מבכיריו, וכן פקידי ממשל בכירים נוספים. בין השאר דווח, כי ראשי סוכנות המודיעין של צ'כיה ריגלו אחרי אשתו של נצ'אס כדי לאסוף כנגדה מידע, במטרה להשתמש בו בהליך הגירושין שנצ'אס החל בו. בנוסף, נעצרה קבוצה של לוביסטים, בחשד לשיחוד בכירים בממשל. במהלך הפשיטה הוחרמו 120–150 מיליון קורונה צ'כית (כ-7 מיליון דולר) ועשרות קילוגרמי זהב.

בתחילה, סירב נצ'אס להתפטר, והודיע כי לא היה מודע למעשי העצורים. אך ב-17 ביוני הודיע על התפטרותו המיידית, והחזיר את המנדט לידי הנשיא מילוש זמאן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת צ'כיה
קטגוריה:שרי ממשלת צ'כיה
קטגוריה:שרי הגנה
קטגוריה:שרי עבודה
קטגוריה:שערוריות פוליטיות
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1964
שירי ארץ אהבה

שירי ארץ-אהבה הוא אלבום האולפן העשירי של הזמר הישראלי, עמיר בניון, שיצא בשנת 2013. האלבום מורכב כולו מגרסאות כיסוי של בניון לשירים עבריים קלאסיים של יוצרים בולטים כדוגמת נעמי שמר, נתן יונתן, מאיר אריאל, שמוליק קראוס, ארקדי דוכין ועוד.
בעקבות האלבום יצא בניון לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.

==רשימת השמעה==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי עמיר בניון
קטגוריה:אלבומי 2013
קטגוריה:אלבומים בעברית
בן כושים

בן כושים (Black Boy) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת ריצ'רד רייט אשר יצא לאור בשנת 1945. הספר מספר על ילדותו של הסופר בצל האפליה הגזעית בדרום ארצות הברית, ואודות שאיפתו להגיע לצפון המדינה ולחירות.

==עלילה==
בתחילת הספר רייט מתאר את ילדותו המוקדמת במיסיסיפי, ואת ההגירה בגיל צעיר לממפיס. בממפיס אב המשפחה נוטש אותם, והמשפחה נקלעת לעוני ולרעב. בעקבות העוני, נאלצת המשפחה לעבור לחיות אצל סבתו בג'קסון. אצל סבתו הנוהגת כנוצרייה אדוקה, נכפה עליו אורח חיים דתי ושמרני.
במהלך נעוריו הוא חוסך כסף על מנת להגר צפונה, במקום בו נמצא החופש, לכאורה. לבסוף, הוא מהגר לממפיס ומאוחר יותר ביחד עם משפחתו לשיקגו הצפונית. 

במהלך הספר, מתאר רייט כיצד נחשף לתאוריות כמו מרקסיזם ואתאיזם וכיצד חושל אופיו, והוא למד לפתח דעה עצמית. בסוף הספר, מבקר רייט לא רק את הממסד הלבן, אלא גם את הציבור השחור, אשר מאפשר לאפליה כנגד השחורים להתקיים.

בעברית נתפרסם הספר בשם "בן־כושים" ויצא לאור בשנת 1947 בהוצאת עם עובד בתרגומו של נח שטרן. בתקופה בה התפרסם הספר בעברית, המילה "כושי" עוד נחשבה תקינה פוליטית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 1945
קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:ספרים שצונזרו
קטגוריה:ספרות אפרו-אמריקאית
קטגוריה:כושים
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
וולטר אייזקסון

וולטר אייזקסון (באנגלית: Walter Isaacson; נולד ב-20 במאי 1952) הוא סופר וביוגרף יהודי-אמריקאי. היה היו"ר והמנכ"ל של רשת CNN ועורך המשנה של המגזין טיים. מכהן כיום כנשיא ומנכ"ל מכון המדיניות אספן (Aspen) בוושינגטון. כתב ביוגרפיות על הנרי קיסינג'ר, בנג'מין פרנקלין, אלברט איינשטיין, לאונרדו דה וינצ'י, סטיב ג'ובס ואילון מאסק. זוכה אות הרצאת ג'פרסון לשנת 2014.

== קורות חיים ==
אייזקסון נולד בניו-אורלינס שבלואיזיאנה, בן בכור מתוך שניים, למשפחה יהודית. אביו, ארווין אייזקסון היה מהנדס ואמו בטסי מתווכת מקרקעין. לאחר סיום לימודיו בבית הספר הפרטי "איזידור ניומן" בעירו החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד אותם סיים בשנת 1974 כאשר קיבל תואר בהיסטוריה ובספרות. לאחר מכן למד מטעם קרן רודז באוניברסיטת אוקספורד פילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה.

הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בעיתון הבריטי סאנדיי טיימס ובעיתון המקומי The Times-Picayune. בשנת 1978 הצטרף למגזין טיים ככתב פוליטי ואחר כך בתפקידי עריכה, ובשנת 1996 מונה לעורך הראשי של המגזין. בשנת 2001 מונה ליושב ראש ומנכ"ל של רשת הטלוויזיה CNN, ובשנת 2003 מונה לנשיא ומנכ"ל של מכון אספן בוושינגטון. הוא מכהן כחבר בכמה מועצות מנהלים של חברות וקרנות בארצות הברית.

אייזקסון פרסם במשך השנים מספר ספרים בהם הביוגרפיות של אלברט איינשטיין, הנרי קיסינג'ר ובנג'מין פרנקלין. בשנת 2011 פרסם את ספרו "סטיב ג'ובס" שהפך במהרה לרב-מכר בינלאומי ושבר את שיאי המכירות של ספרי ביוגרפיה. הספר, המספר את סיפורו של מייסד אפל, סטיב ג'ובס בהתבסס על שיחות עם ג'ובס עצמו ועם בני משפחה וחברים.

בשנת 2012 נבחר על ידי טיים מגזין לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
*The Wise Men: Six Friends and the World They Made (1986)
*Kissinger: A Biography (1992)
*Benjamin Franklin: An American Life (2003)
*Einstein: His Life and Universe (2007)
*American Sketches (2009)
*Steve Jobs (2011)
*The Innovators: How a Group of Hackers, Geniuses, and Geeks Created the Digital Revolution (2014)
* Leonardo Da Vinci (2017)
*The Code Breaker: Jennifer Doudna, Gene Editing, and the Future of the Human Race (2021) - ביוגרפיה על ג'ניפר דאודנה
</div>

חמישה מספריו תורגמו לעברית:
*איינשטיין: חייו והיקום שלו, בהוצאת משכל, 2011
*סטיב ג'ובס, בהוצאת מודן, 2011
*החדשנים: על חבורת ההאקרים, הגאונים והגיקים שיצרה את המהפכה הדיגיטלית, תרגומו של אסף שור בהוצאת כנרת זמורה-דביר, ספטמבר 2017
*לאונרדו דה וינצ'י: הביוגרפיה, בהוצאת מודן, 2019
*אילון מאסק, בהוצאת כנרת זמורה דביר, 2023

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:זוכי מלגת רודס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל CNN
קטגוריה:זוכי הרצאת ג'פרסון
קטגוריה:סגל טיים מגזין
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
איי CpG

בגנומיקה, איי CpG (באנגלית: CpG islands) אלו אזורים גנומיים בעלי שכיחות גבוהה של אתרי CpG. ה"p" ב-CpG מייצג את הקשר הפוספודיאסטרי שבין ציטוזין (C) לגואנין (G), הנוצר בעת פילמור חומצת הגרעין. ה-C וה-G מצויים זה לצד זה ברצף ה-DNA או ה-RNA עקב קישורם הכימי בקשר הפוספודיאסטרי שהוא קשר קוולנטי, להבדיל מקשרי המימן הנוצרים בעת זיווג בסיסים בין ציטוזין וגואנין המצויים זה מול זה בחומצת גרעין בעלת מבנה דו-גדילי, כדוגמת DNA המצוי בתאים.
גואנין
ציטוזין
אין הגדרה אובייקטיבית לאיי CpG וההגדרה הפורמלית הרווחת של אי CpG היא - אזור בעל לפחות 200 זוגות בסיסים, בעל שכיחות C ו-G הגבוהה מ-50% ובעל יחס observed-to-expected של CpG (המחושב על ידי הנוסחה -
((Num of CpG/(Num of C × Num of G)) × Total number of nucleotides in the sequence)) הגבוה מ-60%.

==איי CpG ביונקים==
בגנומים של יונקים, איי CpG הם לרוב באורך של 300-3,000 זוגות בסיסים, ונמצאים בתוך או בסמיכות ל-40% מהפרומוטורים של הגנים. אצל בני אדם - כ-70% מהפרומוטורים מכילים ריכוז CpG גבוה ועקב כך איי CpG הם דרך נוחה לזיהוי מיקומם של גנים.
מחקר שנערך ב-2002, המבוסס על סקירה נרחבת של רצף הכרומוזומים ההומניים 21 ו-22 מצא כי בניגוד לאזורים גנומיים העשירים ב-GC כגון חזרות מסוג Alu, איי CpG "אמיתיים", המקושרים לאזורי ה5' של גנים, הם אזורים באורך של יותר מ-500 זוגות בסיסים, בעלי לפחות 55% של GC ובעלי יחס observed-to-expected של CpG הגבוה מ-65%.

==מאפיינים==
איי CpG מאופיינים בשכיחות CpG של לפחות 60% מהשכיחות המצופה, שהיא בערך 4-5% (בגנום האנושי כ-42% מהנוקליאוטידים הם G או C ולכן ההסתברות לקבל אתר CpG צריכה להיות 0.21*0.21=4.41%), כלומר שכיחות של לפחות 2.6% (0.6*0.0441=0.02646), בעוד שבשאר הגנום שכיחות ה-CpG נמוכה יותר - פחות מ-1%. בניגוד לאתרי CpG באזורים המקודדים בתוך גנים, ברוב המקרים אתרי CpG באיי CpG שבתוך פרומוטורים אינם ממותלים במידה והגן מתבטא. ההבחנה בתופעה זו הובילה להבנה כי מתילציה של אתרי CpG בפרומוטורים יכולה להוביל להשתקה של ביטוי הגן. בגנים שמתבטאים - רוב המתילציות מתבצעות במרחק קצר מאיי ה-CpG (באזורים הנקראים "חופי CpG") ולא באיים עצמם.

הרצף CpG הוא רצף פלינדרום ולכן לאחר ההכפלה האנזימים שיוצרים את המתילצייה מזהים את ה-C הממותל מה-CpG בגדיל המקורי וממתלים את ה-C החדש, המשלים ל-G המקורי. הסיבה לנדירות היחסית של אתרי CpG בDNA של חולייתנים היא שציטוזין בסידור כזה נוטה לעבור מתילציה וציטוזין ממותל נוטה לעבור דה-אמינציה (הסרת קבוצת אמין) ספונטנית ולהפוך כתוצאה מכך לתימין. בבני אדם אמנם קיים אנזים בשם Thymine-DNA glycosylase היודע לתקן תימינים ממוטציות T/G אך הוא אינו יעיל מספיק כדי למנוע את קצב המוטציות הגבוה יחסית בדינוקלאוטיד CpG. כתוצאה מכך הדינוקלאוטיד CpG הולך ונעלם במהלך האבולוציה וקיומם של צברי CpG הוא לא דבר מובן מאליו. איי CpG לרוב נמצאים באזורי תחילת השעתוק של גנים (במיוחד ליד housekeeping genes, בחולייתנים). קיומם של איי CpG מוסבר לרוב על ידי כוחות סלקטיביים המובילים לרמות מתילציה נמוכות באזורים גנומיים אלו. היות שמתילציות באזור זה מעלות את ההסתברות לדה-אמינציות ספונטניות של הציטוזינים, שיכולות להוביל להרס הפונקציה או הבקרה של הגן קיימת סלקציה אבולוציונית חזקה נגד אותן מתילציות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנטיקה מולקולרית
קטגוריה:גנומיקה
קטגוריה:DNA
קוז'ה אחמט יסאווי

[[המאוזוליאום של קוז'ה אחמט יסאווי]]
קוז'ה אחמט יסאווי (או אחמד יסאווי; באוזבקית: Xoja Ahmad Yassaviy, בקזחית: Қожа Ахмед Яссауи; נולד ב-1093 בסאיראם, נפטר ב-1166 בחזרט-י טורקסטן) הוא משורר ומיסטיקן סופי בן העמים הטורקיים, שהותיר חותם עז על התפתחות הצווים המיסטיים בעולם דוברי השפות הטורקיות. יסאווי הוא המשורר המוקדם ביותר שידוע כי חיבר שירה בניב טורקי. אחמט יסאווי היה חלוץ במיסטיקה פופולרית, ייסד את הטריקה (מסדר) הטורקית הראשונה, היסאוויה, שנפוצה במהרה ברחבי העולם דובר השפות הטורקיות.

==רקע==
יסאווי נולד כבנו של שייח' איברהים, שהיה ידוע באזור בשל מעשי הגבורה שלו ושנודעו אגדות רבות על אודותיו. בגיל שבע, לאחר שנותר יתום לאחר מותו של אביו, גידל את יסאווי ארסלן באבא, שהיה לו לאב רוחני. עד גיל שבע, כבר רכש אחמט יסאווי רמה גבוהה של רוחניות, ותחת הדרכתו של ארסלן באבא, אחמט הצעיר הגיע לרמה גבוהה של בגרות והחל בהדרגה לקנות את שמו במחוזות שונים כדמות רוחנית.

==השפעה==
בהמשך עבר אחמט יסאווי לבוכרה ולמד אצל המחנך הסופי הידוע יוסוף חמדני. יסאווי הקדיש מאמצים ניכרים להפצת האסלאם ברחבי מרכז אסיה ולימד מספר תלמידים באזור. הפואמות שלו יצרו ז'אנר חדש בספרות הטורקית של מרכז אסיה והשפיעו על משוררים דתיים רבים במאות הבאות. יסאווי הפך את העיר יאסי (טורקיסטן) למרכז לימוד עיקרי בעבור תושבי הערבות הקזחיים, ובגיל 63 פרש לחיי התבוננות (קונטמפלציה). הוא חפר לעצמו מרתף תת-קרקעי שבו בילה את שארית חייו. החוקר הטורקי חסן בסרי צ'נטיי (Hasan Basri Çantay) ציין כי "היה זה מלך סלג'וקי שהביא את רומי, המשורר הסופי הגדול, לקוניה; והיה זה בתקופת הסלג'וקים שאחמט יסאווי, סופי גדול אחר, חי והגה. השפעתם של שני מורים מופלאים אלו ממשיכה להתקיים עד היום."

==מורשתו==
בין השנים 1389 ו-1405 בנה המצביא טימור לנג מאוזוליאום באתר קברו של אחמט יסאווי בטורקיסטן. דרך היסאוויה שייסד המשיכה להיות בעלת השפעה במשך כמה מאות לאחר מותו, והשייח'ים של היסאוויה החזיקו בעמדה בכירה בבתי המשפט של בוכרה עד המאה ה-19. בקרב הסופים שפועלים לפי היסאוויה ניתן להבחין באלמנטים שמאניסטיים רבים יותר מכל תורה סופית אחרת.

ניתן למצוא סופים יסאווים גם בקשמיר. הם הגיעו לקשמיר מטורקיסטן בדרך המשי בהובלתו של חזרט אמיר-י-כביר מיר סעיד עלי חמדני. רקע היסטורי על התורה היסאווית ניתן למצוא בספר "סילסלאי יסאווי", שנכתב בידי פירזדה מוחמד שאפי יסאווי, זקן בני משפחת יסאווי היושבים בקשמיר. הספר כתוב באורדו.

האוניברסיטה הקזחית-טורקית הראשונה והליקיאון (בית ספר גבוה) הראשון נקראו על שמו של אחמט יסאווי: אוניברסיטת אחמט יסאווי וחוק'ה אחמט יסאווי ליססי, בהתאמה.

הסופר והמחנך הסופי הנקשבנדי אידריס שאה מציין את אילן היוחסין של אחמט יסאווי ב"ספר הספרים".

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופיות
קטגוריה:מיסטיקנים
קטגוריה:ילידי 1103
קטגוריה:נפטרים ב-1166
ערן זינגר

ערן זינגר (נולד ב-8 בינואר 1977 בחיפה) הוא עיתונאי וכתב רדיו ישראלי.

== ביוגרפיה ==
למד ערבית באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בר-אילן. את עבודתו בקול ישראל החל בשנות ה-90, ככתב רשת ב' בחיפה. היה ממונה על סיקור אירועים מיוחדים, בהם הנסיגה מדרום לבנון בשנת 2000, אירועי הטרור באינתיפאדה השנייה וכן סיקור שוטף מהשטח במהלך מלחמת לבנון השנייה.

באמצע שנות האלפיים שידר מוזיקה ב-88FM, ובמשך כמה שנים ערך לפרקים את חדשות קול ישראל מירושלים.

משמש ככתב לענייני ערבים בכאן 11 מחטיבת כאן חדשות ומגיש התוכנית "מרחאבית" ברדיו כאן ב' ומשמש כמגיש מחליף בתוכנית "העולם היום" המשודרת בכאן 11. מסקר את העולם הערבי ואת ערביי ישראל בסיועם של קשבי רדיו מכאן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* ערן זינגר: "[https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=10890 מן הראוי שיהיה כתב ערבי שיסקר את החברה הערבית]", מתוך הפודקאסט "מה קורה כאן" בהגשת לי-אור אברבך, כאן- תאגיד השידור הישראלי, 23 באוגוסט 2018
* 

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:פרשנים לענייני ערבים
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - כתבי כאן חדשות
קטגוריה:סגל כאן ב'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (חיפה)
רנה ויויאני

ז'אן רפאל אדריאן רנה ויויאני (בצרפתית: Jean Raphaël Adrien René Viviani; 8 בנובמבר 1863 – 7 בספטמבר 1925) היה ראש ממשלת צרפת בשנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה.

== תולדות חייו ==
ויויאני נולד ב-8 בנובמבר 1862 בסידי בל-עבאס באלג'יריה הצרפתית. את הקריירה הפוליטית החל ב-1893 כשנבחר כנציג הרובע החמישי של פריז לפרלמנט מטעם פלג שיתאחד ב-1905 למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, הוא לא הצליח להיבחר שנית ב-1902. בשעת איחוד המפלגות הסוציאליסטיות ב-1905 סירב לאיחוד ונותר יחד עם אריסטיד בריאן מחוץ לאיחוד כ"סוציאליסט עצמאי". ב-1906 נבחר לפרלמנט וכיהן בממשלתו של ז'ורז' קלמנסו כשר החינוך והתרבות.

ב-13 ביולי 1914, לאחר בחירות שהותירו בית מפולג, הוסכם ויויאני כמועמד של פשרה למשרת ראש הממשלה והוכתר על ידי נשיא הרפובליקה, רמון פואנקרה, עד ה-26 באוגוסט כיהן גם כשר חוץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הנהיג ממשלת חירום, שתפקודה נחשב ככושל עקב התבוסה הצבאית והמורלית של צרפת. ב-27 באוקטובר 1915 התפטר, העביר את התפקיד לאריסטיד בריאן וכיהן בממשלתו כשר המשפטים.

ב-1920 נבחר כנציג ארצו לחבר הלאומים. באוקטובר 1922 נבחר כסנאטור, אולם ביוני 1923 לקה באירוע מוחי שהותיר אותו משותק עד למותו כשנתיים מאוחר יותר.

כיכר הסמוכה לכנסיית נוטרדאם דה פריז קרויה על שמו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.firstworldwar.com/bio/viviani.htm ביוגרפיה באנציקלופדיית מלחמת העולם הראשונה]
* [https://web.archive.org/web/20130719111225/http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/FWWviviani.htm ביוגרפיה באתר ספרטקוס]
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים ילידי אלג'יריה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1925
משהו מתוק

משהו מתוק הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2004 בהפקתו של יורם גלובוס ובבימויו של דן תורג'מן, המשחק גם בתפקיד הראשי לצידה של איילת זורר.

==עלילה==
אלון (דן תורג'מן) ומאיה (אביטל אברג'יל) מגיעים למושב של מאיה מלונדון, למסיבת החתונה של אחותה מיטל (תמר קינן). סופר בשם יואל סלע (אולי שטמברג), נקלע במקרה למקום לאחר שהמכונית שלו מתקלקלת. ספרו הראשון לא זכה להצלחה, ומאיה מספרת שהספר שיעמם אותה, מבלי לדעת שהוא הכותב. אך סלע מתחיל לכתוב את סיפור הספר החדש, הפעם בכתב ידו. מכוניתו התקלקלה והדבר מאפשר לו לשהות בביתו של בן המושב ועקנין (אלברט אילוז). ועקנין וידידו שיטרית מטפלים בתיקון הרכב. מפגשים רגעיים בין הסופר ומאיה יוצרים קשר, שגורם לו להתאהב בה. במקביל לסיפור המתרחש בין תמר (איילת זורר) ואלון. תמר שבה מפריז, על מנת לעזור לשני הוריה במושב. היא מוותרת על קריירה משלה. ועובדת במאפיה שלהם. המאפיה נקראת "משהו מתוק". מערכת היחסים בין אלון ומאיה מסתבכת בעקבות הקשר שנוצר בינו לבין תמר. במקביל הקשר בין מאיה והסופר מתהדק. אך תמר שוב עומדת להקריב את עצמה לידידה הטוב אזולאי, שאוהב אותה אהבה גדולה ומוכן ללכת עימה לנישואין, עד לתפנית העלילה שבו מבין אלון שהוא לא מוכן לוותר על תמר, ומגיע לחתונתה. מאיה רואה שאחותה תמר אינה שלמה אם נישואיה לאזולאי, ואומרת לה שהיא כבר בזוגיות עם יואל ומבחינתה לא מפריע לה שהיא ואלון יהיו יחד, וכאשר אלון מגיע אל תמר בערב החתונה היא אומרת לאזולאי את האמת על כך שלא מרגישה שהיא יכולה להיות טובה עבורו, והם מחליטים לוותר, ולהיפרד. אלון פוגש את תמר, ולאחר שמתוודים זה אל זו, השניים מחליטים לצאת אל כולם, ולהינשא.

== שחקנים ==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| דן תורג'מן || אלון
|- 
| איילת זורר || תמר
|- 
| אביטל אברג'יל || מאיה
|-
| ריימונד אבקסיס || רחל, האמא של תמר, מיטל ומאיה
|-
| רמי דנון || מאיר, האבא
|-
| אולי שטמברג || יואל סלע, הסופר
|-
| אלברט אילוז || ועקנין
|-
| דוד דנינו || שיטרית
|-
| גולן אזולאי || יעקב אזולאי
|-
| אברהם סלקטר || הרב מלול
|-
| תמר קינן || מיטל
|-
| רבקה בכר || סוליקה
|-
| בבר יוקו || בבר
|-
| רונן יפרח || שלומי
|-
| יוסי קאנץ || אביגדור צוף, אבא של אלון
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי דרמה קומית ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי דן תורג'מן
קטגוריה:המושב בתרבות ובאמנות: סרטים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
פיטר הילמן

פיטר הילמן (4 בדצמבר 1928 - 20 ביוני 2013) היה פרופסור במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ומייסד מוזיאון המדע בירושלים.

==ביוגרפיה==
הילמן נולד בדרום אפריקה ב-1928. הוא קיבל תואר דוקטור לפיזיקה גרעינית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1953. כשסיים את לימודי החל לעבוד במכון המחקר לאנרגיה באנגליה (AERE). משם עבר בשנת 1956 למחלקה לאסטרונמיה ופיזיקה ב-אוניברסיטת אופסלה. בשנת 1958 ועד עלייתו לארץ עבד הילמן במכון לחקר חלקיקים CERN. הוא עלה לישראל בשנת 1960. בשנת 1964 נתמנה לעמוד בראש המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע. בשנת 1967 החל לעסוק בנוירוביולוגיה ומדעי המוח. בשנת 1969 התמנה להיות פרופסור מן המניין במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית.

== הנגשת המדע לציבור הרחב ==
בשנת 1980 הגה הילמן את רעיון הקמתו של מוזיאון למדע בירושלים, בעקבות ביקור במוזיאון המדע בסן פרנסיסקו, וכצעד ראשון במימוש חזונו הקים באוניברסיטה העברית את "עין רואה – סדנא למדע" אשר פעלה באוניברסיטה במשך כעשר שנים.

פעילות הסדנה נעשתה במקביל לקידום הרעיון של הקמת מוזיאון מדע גדול ומבוסס, רעיון אשר זכה לתמיכה של האוניברסיטה העברית והקרן לירושלים וזכה לידי מימוש בשנת 1992 עם חנוכתו של מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים.

הילמן שימש בהתנדבות כמנהלו הראשון של המוזיאון במשך כשלוש שנים ועם צאתו לגמלאות בשנת 1995, המשיך עד ימיו האחרונים לשמש כמנהל מדעי בהתנדבות.

== ראו גם ==
* מוזיאון המדע בירושלים

== קישורים חיצוניים ==
* [http://mada.org.il אתר מוזיאון המדע] ע"ש בלומפילד ירושלים
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מדעי החיים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: פיזיקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ישראלים ילידי דרום אפריקה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
עדי לב

עדי לב (20 באוגוסט 1953 – 12 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ומדבבת ישראלית.

==ביוגרפיה==
נולדה בטרנסילבניה ועלתה עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1969, בגיל 16. למדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובבית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה והשתלמה בסדנת משחק בניו יורק, בשנות ה-70 של המאה ה-20. החלה את דרכה כשחקנית בתיאטרון הבימה.
בשנת 1984 העלתה את הצגת היחיד "לואיזה בוכה לואיזה צוחקת", במרכז התרבות "צוותא".
כתבה מחזה יחיד, "תפקידים שלא שיחקתי", בשיתוף עם הבמאית והמורה למשחק, סופי מוסקוביץ'.
השתתפה בסרטי הקולנוע במקום חלום (1978), תלווה לי את אשתך (בבימוי זאב רווח, 1989), "מי האבא?", (בבימוי אלי קנר, 1996) וכנפיים שבורות (תסריט ובימוי ניר ברגמן, 2002). בתיאטרון הופיעה ב-1999 במחזמר עלובי החיים (מחזמר) בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד גברת תנרדייה.
בטלוויזיה השתתפה בסדרה תמונות יפואיות. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים בשנים 1995–1996. כמו כן, הופיעה ב-2002 בסרט סוחרי גומי, על פי מחזהו של חנוך לוין, בבימוי זאב רווח.

נישאה ב-1981 לפטר ורטהיימר, נגן כלי נשיפה, שחקן קולנוע ותיאטרון. לזוג נולדו בן ובת. הבת, שירלי ורטהיימר, היא מדבבת.

בסוף חודש ספטמבר 2005 אובחנה לב כחולת סרטן.
נפטרה במרץ 2006, בגיל 52.

==קריירת דיבוב==
* טרזן 2 (קאלה), 2005
* נאדי בארץ הצעצועים, 2002
* בבי הקוסמת הצעירה, 2002
* לילו וסטיץ', 2002
* מפלצות בע"מ (רוז), 2001
* מרד התרנגולים (הגברת מליסה טווידי), 2000
* ברטוק המשגע, 1999

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gesher-theatre.co.il/he/אנשי_התיאטרון/שחקנים/שיחקו_אצלנו/עדי_לב_וורטהימר_זל דף שחקנית], באתר תיאטרון "גשר"

קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולות בשנות ה-1960
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
פעולת 15 באוגוסט 1915

פעולת 15 באוגוסט 1915 הייתה קרב ימי קטן, בין מפרשית בריטית חמושה לבין צוללת גרמנית, אשר התרחש בעת מלחמת העולם הראשונה, מול חופי גרייט ירמות' (Great Yarmouth) שבחוף המזרחי של אנגליה. הקרב נסתיים, בניגוד גמור ליחסי הכוחות שבין כלי השייט, בהטבעת הצוללת על כל אנשי צוותה.

==רקע==
ספינת דיג דומה לספינת ה-Q "אינברליון"

במלחמת העולם הראשונה ערכו הגרמנים מתקפת צוללות במטרה להחניק את הספנות של מדינות ההסכמה. הגרמנים ניסו לפגוע במיוחד בספנות הבריטית, כיוון שבהיות בריטניה אי, הייתה תלויה במיוחד בנתיבי הים לכלכלתה. 

בשנת 1915, השנה השנייה למלחמת העולם הראשונה, עמד הצי הבריטי מול מתקפת הצוללות הגרמנית כמעט חסר אונים. אבדות אוניות הסוחר הבריטיות עלו מאוד, ולצי לא היה שום אמצעי נגד הצוללות. האמצעי היעיל ביותר היה הגנת אוניות הסוחר בשיירות, ואולם אמצעי זה היה נתון בוויכוח עז והוכנס לשימוש רק ב-1917; בשלב זה פעל הצי הבריטי על פי תפיסה התקפית, שמשמעותה - ניסיון לתקוף את הצוללות. ואולם, אמצעי גילוי לא היו קיימים, ולא היה נשק שיכול היה לפגוע בצוללת מתחת לפני המים - פצצות העומק טרם הומצאו. ניתן היה לפגוע בצוללת באמצעות תותח כאשר הייתה מעל למים, או לנגוח בה, ואולם לשם כך היה צורך לגרום לצוללת לעלות אל פני המים או להפתיע אותה שם. מכאן בא הצורך לפתות את הצוללת לעלות אל פני המים. מובן שהצוללת לא תעלה כאשר תגלה כלי שיט מלחמתי, אך תתפתה לעלות כאשר תגלה אוניית סוחר תמימה למראה המפליגה לבדה.

אחד הרעיונות שהועלו, בהמשך לקו מחשבה זה, היה אוניות פתיון: אוניות סוחר שנראו תמימות, אך למעשה נשאו חימוש. המטרה הייתה לאפשר לצוללת להתקרב אל האונייה ואז לפתוח עליה באש ולהטביע אותה. כדי לפתות את הצוללת להתקרב, היה על אוניית הפתיון להיות מטרה קטנה, כזו שהצוללת לא תרצה להשקיע בה טורפדו יקר אלא תעדיף לצוף לידה ולנסות להטביע אותה באש תותחים, או להעלות עליה צוות השתלטות. כך נולדה אוניית ה-Q, אחד מן הסודות השמורים ביותר של המלחמה. אחת מאותן ספינות פיתיון הייתה ה"אינברליון" (Inverlyon), ספינת דיג המונעת בכוח מפרשים. הספינה גויסה לצורכי הצי המלכותי הבריטי בתחילת אוגוסט 1915, וחומשה בתותח שלוש ליטראות. על הספינה פיקד ארנסט מרטין ג'האן (Jehan).

==הקרב==
הצוללת הגרמנית UB-4
ב-14 באוגוסט תקפה הצוללת הגרמנית UB-4 את אוניית הסוחר הבריטית הקטנה בונה פידה (Bona Fide, בתרגום חופשי מלטינית: "באמונה שלמה"). הצוללת עצרה את האונייה והטביעה אותה באמצעות חומר נפץ שהונח על ידי צוות השתלטות. ג'האן, אשר שייט על ה"אינברליון" מול גרייט ירמות' (בחופה המזרחי של אנגליה), קיבל את הידיעה על ההטבעה והפנה את ספינתו למקום הידוע האחרון של ה"בונה פידה". 

ואכן, בשעה 20:20 הצוללת צפה ועלתה מול ה"אינברליון" והתריעה שצוות השתלטות עומד לעלות עליה. ג'האן המתין עד שהצוללת קרבה למרחק של כ-25-30 מ', ואז פקד להניף את דגל הצי הבריטי וירה שלושה פגזים, ואחריהם עוד שישה. לאלה הצטרפו יריות של נשק קל. הצוללת נפגעה והחלה להתמלא במים, ולבסוף טבעה בהיותה במצב אנכי כמעט. כל אנשי צוותה, 14 במספר, נהרגו. עם טביעתה, נלכדה הצוללת ברשת הדיג של "אינברליון", שהייתה קרובה אליה. כיוון שכך, ג'האן הציע בשדר לאדמירליות שהצוללת תובא עמו לנמל. האדמירליות סירבה לכך, והרשת נחתכה.

==אחרית דבר==
על פעולה זו ג'האן זכה בצלב השירות המצוין, והועלה לדרגת סגן.

==לקריאה נוספת==

* 
* 
* 

15 באוגוסט
15 באוגוסט
15 באוגוסט
קטגוריה:הים הצפוני: מלחמת העולם הראשונה
ויקטור מוזס

ויקטור מוזס (אנגלית: Victor Moses; נולד ב-12 בדצמבר 1990 בלאגוס) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת ספרטק מוסקבה. מוזס ייצג את בנבחרת ניגריה במונדיאל 2014 ו-2018.

==ביוגרפיה==
מוזס נולד בניגריה לאב שהיה כומר נוצרי. בגיל 11 ברח כמבקש מקלט אל אנגליה, לאחר שהוריו היו בין האלפים שנטבחו שם בשל מהומות על רקע דת.
== קריירה ==
=== אנגליה ===
באוגוסט 2012 חתם בשורות הקבוצה צ'לסי. ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה נגד קווינס פארק ריינג'רס.

ב-2 בספטמבר 2013 הושאל מוזס לליברפול האנגלית. ב-16 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד סוונסי סיטי בתיקו 2-2. ב-16 באוגוסט 2014 הושאל שוב והפעם לסטוק סיטי עד לסוף העונה. ב-1 באוגוסט 2015 הושאל לווסטהאם יונייטד עד לסוף העונה. ב-25 בינואר 2019 הושאל לפנרבחצ'ה עד לסוף העונה. ב-23 בינואר 2020 הושאל לאינטר מילאנו עד לסוף העונה.
=== רוסיה ===
באוקטובר 2020, הושאל עד סוף העונה לספרטק מוסקבה הרוסית. את הופעת הבכורה ערך במשחק ב-17 באוקטובר מול חימקי, במחזור 11, שבו קבוצתו ניצחה 3:2.
=== נבחרות לאומיות ===
מוזס ייצג את אנגליה בנבחרות הנוער השונות, מגיל 16 ועד גיל 21, אולם לבסוף החליט לשחק עבור הנבחרת הניגרית הבוגרת. נכלל בסגל מונדיאל 2014 עם נבחרת ניגריה, ובטורניר העפיל עם הקבוצה לשמינית הגמר. נכלל בסגל המוקדם בנבחרת ניגריה למונדיאל 2018, שם הבקיע שער פנדל עבור ניגריה בדקה ה51 שהפסידה לארגנטינה 1–2.
== תארים ==
;צ'לסי
* הליגה האירופית: 
* אליפות אנגליה: 
* הגביע האנגלי: 

ספרטק מוסקבה
* גביע רוסי: 2021/2022
;ניגריה
* גביע אפריקה לאומות: 2013

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ניגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ניגרים
קטגוריה:לאגוס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני ויגאן את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ניגריה
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2013
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:אנגלים ממוצא ניגרי
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1990
גרא סנדלר

גרא סנדלר (נולד ב-1 ביולי 1973 בברית המועצות) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.

==ביוגרפיה==
סנדלר נולד בברית המועצות, ובשנת 1990 עלה לישראל. בין השנים 1994–1997 למד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". במהלך השנים השתתף סנדלר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2002 דיבב בסרט האנימציה "עידן הקרח". בשנת 2004 גילם את דמותו של יוני בסרט הקולנוע "אבנים".

בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי CCCP". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "מדוזות". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "משמורת" ששודרה בערוץ 2.

בשנת 2010 גילם את דמותו של "סמיון בלנקיי" בסדרת הטלוויזיה "בין השורות" ב-yes. במהלך השנים 2009–2011 שיחק בשתי עונות בסדרה "תמרות עשן" ששודרה ב-HOT3. ב-2011 שיחק בעונה הראשונה של הסדרה "אליפים", בה גילם את דמותו של שמעון כהן, אביו של דוידי (גיא סלניק).

בשנת 2012 שיחק בדרמה היומית "נויורק" בשלושה תפקידים שונים לצדם של אורי פפר, אושרי כהן, יובל שרף, איתי תורג'מן, מגי אזרזר ועוד. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מכתב מהעבר", בסדרת הנעורים "החממה", וכן בסרט הקולנוע "חיותה וברל", פרי עטו של עמיר מנור.

בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "איגור ומסע העגורים". באותה שנה החל לשחק בתפקיד ממוקה בסדרה הקומית "שנות ה-80" שיצרו האחים שלום ומני אסייג. 

סנדלר השתתף במספר מחזות, בהם: "דון ז'ואן", שהוצג בתיאטרון גשר. הוא שיחק בתיאטרון מלנקי במחזה "השד האחרון", וכן שיחק בתיאטרון יידישפיל במחזות, "סיפור פשוט", "יושקה מוזיקאנט", "הקוסם מלובלין", מי הוא מי?, "שני קונילמל" ו"ילדה יפה".

בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח של הוט 3, "בתולות". ב-2015 שיחק בסרט "סוף עידן התמימות".

בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרת הדרמה קומית של כאן 11 "איפה אתה חי?" שיצרו האחים חי, ורונן דוידוב. שיחק את יהודה דמטוב אבא של אסתי. בתפקיד זה החליף את רומן שמחייב, שנרצח לפני תחילת הצילומים.

בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המורדת" בנטפליקס, על צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה. בסדרה השתתפה גם אשתו של סנדלר, השחקנית רונית אשרי, וגם בנם נועם.

שיחק בתפקיד סטאס בסרט "אסיה", אשר זכה בפרס אופיר 2020 כסרט הטוב ביותר. החל משנת 2022 סנדלר חזר לגלם את דמותו של ממוקה בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך לקומדיה "שנות ה-80". כמו כן, גילם באותה שנה את קפוסטין בסדרה "גדול עלינו" בכיכובם של "מה קשור".

בשנת 2023 גילם את דמותו של מארק שאגאל במיני-סדרה של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס". בהמשך השנה שיחק פעם נוספת את ממוקה בסרט "ההילולה", וכן שיחק בתפקיד סמיון גולדנברג, אביה של ענת, בסדרת הטלוויזיה ״סובייצקה״ של ערוץ כאן 11.

== חיים אישיים ==
נשוי לרונית אשרי ואב לשלושה. מתגורר בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידישפיל
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973