משה פייגלין

כנס שדרות לחברה שבמכללה האקדמית ספיר, 2015]]
מֹשֶׁה זלמן פייגלין (נולד ב-31 ביולי 1962, כ"ט בתמוז ה'תשכ"ב) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד וכסגן-יו"ר הכנסת התשע עשרה. לאחר מכן עזב את הליכוד והקים את מפלגת זהות שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-21 אך לא צלחה את אחוז החסימה. לאחר מכן שב לליכוד, אם כי בדצמבר 2023 הודיע כי הוא פורש ממנה בשנית וחוזר לזהות.

בעברו היה ראש חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד, וכן ממקימי תנועת הימין הציונית זו ארצנו שהתנגדה להסכמי אוסלו עם ייסודה.

==ביוגרפיה==
פייגלין נולד בחיפה, ליעקב צבי ולאסתר, שעלו מאוסטרליה. כנצר לאדמו"רי חב"ד. סב סבו, יעקב צבי פייגלין, עלה עם משפחתו לארץ ישראל בעלייה הראשונה מבלארוס והיה בין מייסדי המושבה משמר הירדן. אבי סבו, משה זלמן פייגלין, ברח לאוסטרליה בשנת 1912 כדי שלא להתגייס לצבא הטורקי. אביו יעקב צבי שירת במשטרת היישובים העבריים ועסק בתעשיית הטקסטיל.

בילדותו, עבר עם משפחתו להתגורר בעיר רחובות, שם למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בישיבה התיכונית אור עציון.

שירת בצה"ל כקצין ולוחם – במערך האב"ך שהיה שייך בעבר לחיל ההנדסה הקרבית – והשתחרר בדרגת סרן.

לאחר שחרורו מצה"ל הקים את חברת גלישת המצוקים הראשונה בישראל שעסקה בתחזוקה חיצונית של בניינים גבוהים. במקביל הקים חברת הזנק, שאת הבעלות עליה העביר בזמן הסכמי אוסלו, עקב פעילותו בתנועת זו ארצנו. לפרנסתו עבד באותה העת כמפעיל מנוף.

==פעילות חוץ-פרלמנטרית==

בשנים 1992–1995 פעל פייגלין נגד הסכם אוסלו ובמסגרת זו הקים עם בני אלון ועם שמואל סקט את תנועת "זו ארצנו" בעקבות ביקורתו על הפסיביות של מועצת יש"ע. תנועת זו ארצנו תמכה ונקטה במרי אזרחי בלתי אלים, ובכלל זה ערכה, כפעולת מרי, הפגנות וחסימות כבישים. פייגלין הדגיש בהפגנות אותן יזם את המרי הבלתי אלים ובחלקן אף הגיעו המפגינים כשידיהם אזוקות כאות לכוונתו שלא להתעמת מול משטרת ישראל. ב-6 באוגוסט 1995 נעצר פייגלין במהלך הפגנה, והוגש נגדו כתב אישום בעוון התקהלות אסורה. פייגלין הורשע בבית משפט השלום, והוטל עליו מאסר על תנאי לשישה חודשים וקנס בסך 10,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט המחוזי נדחה.

בשנת 1997 הורשע פייגלין בגין פעילותו בתנועת הימין "זו ארצנו" בעבירת המרדה ובפרסום דבר מרי אזרחי בעקבות וקריאתו לציבור להפגין ללא היתר משטרתי – כגון לתפוס מאחזים ביהודה ושומרון, ולחסום צמתים מרכזיים במדינה – כל זאת כהתנגדות בלתי-אלימה נגד חתימת ממשלת רבין ופרס על הסכמי אוסלו עם יאסר ערפאת ראש האש"ף ויו"ר הרשות הפלסטינית. פייגלין נדון ל-18 חודשי מאסר, מתוכם שישה חודשים בפועל. נוסף על כך, הופעל נגדו באופן חופף המאסר על תנאי לשישה חודשים שהיה תלוי נגדו. פייגלין ריצה את עונשו בעבודות שירות.

===מנהיגות יהודית===
לאחר ריצוי עונשו, הקים את תנועת מנהיגות יהודית, שהוציאה לאור עלון שבועי, ניהלה קמפיין לבחירתו של פרופ' ירמיהו ברנובר לתפקיד נשיא המדינה, ובשנת 1999 הריצה את מוטי קרפל בלבד בבחירות לכנסת ה-15 ברשימה בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרשה מהמירוץ שלושה ימים לפני הבחירות.

ב-2 באוגוסט 2000 נעצר פייגלין פעם נוספת לאחר שניסה להיכנס להר הבית בכוונה להתפלל על ההר. הוא הורשע בעבירות של התקהלות אסורה ושל הפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו.

סמוך לשנת 2008 הוכרז פייגלין כאישיות בלתי רצויה בבריטניה, עקב התבטאויותיו כנגד הפלסטינים ליבו שנאה ומשום שכינה את מוחמד "אכזר ורמאי". פייגלין כתב בתגובה: "היות שטרוריסטים בעלי שם, כמו איש החזבאללה איברהים מוסאווי - דווקא מתקבלים אצלכם בברכה, אני מבין שמדיניותכם היא עידוד ותמיכה בטרור".

==פעילות פוליטית==
===במפלגת הליכוד===
פייגלין (על הפודיום) נואם ב[[מרכז הליכוד, דצמבר 2008]]
בשנת 2000 התפקדו פייגלין ותומכיו לליכוד כ"חטיבת מנהיגות יהודית". אנשי מנהיגות יהודית כונו לעיתים בשם "פייגלינים". פייגלין אמר כי הליכוד הוא המרחב היחיד המאפשר צמיחת מנהיגות אמונית למדינת ישראל, ולפיכך יש לתמוך בו אף שמפלגות אחרות עשויות להיות ימניות יותר. פייגלין התמודד כמה פעמים על ראשות הליכוד וראשות הממשלה. בהתמודדותו הראשונה על ראשות המפלגה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה זכה ב-3.5% מקולות המצביעים. הוא הצהיר אז שימשיך לרוץ לראשות הליכוד עד שינצח.

====הבחירות לכנסת השש עשרה====
מלבד ריצתו לראשות הליכוד, התמודד פייגלין בבחירות המקדימות במרכז הליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003, והגיע למקום ה-39 ברשימת המועמדים. עקב הרשעתו הפלילית, היה פייגלין מחויב על פי חוק להצהיר על הרשעתו ולבקש כי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית יחליט, לפני הגשת רשימת המועמדים, אם זו עבירה שיש עמה קלון. פייגלין לא פנה מיוזמתו, וגם הליכוד לא יזם פנייה כזו. יושב ראש הוועדה החליט לפסול את הכללתו של פייגלין ברשימת הליכוד גם משום שלא יזם את הפנייה וקבע גם שיש בעבירה קלון. בעתירה של פייגלין לבג"ץ, קיבל בית המשפט את הטיעון הטכני (שפייגלין לא יזם את הפנייה ליושב ראש) ואישר את הוצאתו מהרשימה. בג"ץ החזיר את הדיון בשאלת הקלון לוועדת הבחירות. השופט יעקב טירקל, שמונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית, קבע כי בעבירה אין קלון. היועץ המשפטי עתר בשל כך לבג"ץ, אך העתירה נדחתה בשל חוסר רלוונטיות (העתירה הוגשה מספר חודשים לפני תום 7 שנים ממועד ריצוי העונש ולא נראו בחירות מוקדמות באופק).

====הבחירות לראשות הליכוד ב-2005–2007====
ב-19 בדצמבר 2005 זכה פייגלין בכ-7,000 קולות, שהם 12.4% מהמצביעים של מתפקדי הליכוד, בבחירות המקדימות לראשות התנועה ובמקום השלישי, לאחר בנימין נתניהו וסילבן שלום. במקביל, החלו ניסיונות של מקורבי נתניהו להדיחו מהליכוד ולמנוע את התמודדותו לכנסת ה-17. בעקבות הלחצים, ועל אף שיו"ר ועדת הבחירות של הליכוד קבע כי במעשיו של פייגלין אין קלון ושהוא כשיר להיבחר לכנסת, הסיר פייגלין את מועמדותו לכנסת. הוא נימק את הצעד הזה בכך שבמתכונתה הנוכחית של הכנסת הוא מעדיף לפעול מחוצה לה, ושאינו רוצה להיות שותף למצג השווא של הדמוקרטיה בישראל; או כלשונו: "חושש להיכנס לבקבוק שבכיסו הקטן של אהרן ברק".

בעקבות החלטת מרכז הליכוד לקיים בחירות מקדימות ב-14 באוגוסט 2007, הודיע פייגלין כי יתמודד במירוץ לראשות הליכוד. לפני הבחירות הוגשה בקשה לוועדת הבחירות של הליכוד למנוע את התמודדותו, בנימוק שמשנתו נוגדת את ערכי הליכוד. מנגד טען פייגלין כי ערכיו הם הקרובים יותר לערכי הליכוד. בקשה זו נדחתה. סיסמתו של פייגלין בהתמודדות זו הייתה: "משה פייגלין – כי יש לו א-לוהים" לבסוף הגיע פייגלין שני מבין שלושת המועמדים עם קרוב ל-9,000 קולות שהיוו 23.4% מקולות הבוחרים (לעומת 72.8% לנתניהו ו-3.5% לדני דנון).

====הבחירות לכנסת השמונה עשרה====
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה פתח פייגלין בקמפיין תחת הסיסמה "פייגלין, אפשר להאמין". על אף שנתניהו פעל בדרכים שונות להקטנת כוחו, נבחר פייגלין למקום ה-20 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת, מקום הנחשב ריאלי ברשימה, בקבלו 12,270 קולות שהם כ-25.3% מקולות המצביעים. ב-11 בדצמבר 2008 התקבלה עתירה לוועדת הבחירות של הליכוד שהגיש אופיר אקוניס, שבעקבותיה נדחק פייגלין למקום ה-36. בבחירות עצמן זכה הליכוד ב-27 מנדטים, נתניהו נבחר בשנית לראשות הממשלה, ופייגלין נותר מחוץ לכנסת.

====הבחירות לראשות הליכוד 2012 ולכנסת התשע עשרה====
בבחירות לראשות הליכוד בינואר 2012, התמודד שוב פייגלין מול נתניהו, וזכה לכ-23.2% מקולות הבוחרים.

בפריימריס לקראת הכנסת התשע עשרה ב-26 בנובמבר 2012, זכה פייגלין בהישג השיא שלו ונבחר במקום ה-15 ברשימה, לאחר שקיבל 26,472 קולות. ברשימה המאוחדת עם מפלגת ישראל ביתנו הוצב פייגלין במקום ה-23, ובעקבות זאת נבחר כחבר הכנסת, ומעט לאחר מכן מונה לסגן יושב ראש הכנסת.

פייגלין היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה, בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדה מיוחדת לפניות הציבור, בוועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת המדע והטכנולוגיה.

בנוסף לכך שימש כיו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוסטרליה (יחד עם ח"כ נחמן שי) וכיו"ר השדולה להעלאת המודעות למחלת פרקינסון. בין הצעות החוק שהעלה: הפיכת יום ירושלים ליום שבתון מלא (יחד עם חברי הכנסת מוטי יוגב ונסים זאב) וכן חוק שמטרתו תהיה חיוב רשויות ציבוריות להשתמש בתאריך עברי בכל מכתב רשמי.

בתחילת כהונתו בכנסת ביקר בהר הבית וביקש להיכנס לכיפת הסלע תוך הסתמכות על חסינותו כחבר כנסת. במקום התפתחה מהומה והמשטרה הוציאה אותו מהמקום ועצרה את ביקורי הלא מוסלמים בהר בעקבות כך הנחה ראש הממשלה נתניהו את המשטרה למנוע את כניסתו להר. במחאה על ההנחיה שלדבריו שיקפה ויתור על הריבונות בהר, הצהיר פייגלין שאינו רואה עצמו מחויב למשמעת הקואליציונית, והצביע נגד הצעת "חוק המשילות", שבאותה גרסה כללה דרישה של רוב של שישים ואחד חברי כנסת להגשת הצעת אי אמון נגד הממשלה. בעקבות כך הורחק מחברותו בועדת החינוך. בפברואר 2014 הותרה מחדש כניסתו להר.

ב־30 באוקטובר 2014, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל ביהודה גליק, הורה יו"ר הכנסת על הצמדת אבטחה לפייגלין עקב איומים על חייו מצד גורמים מוסלמיים בשל פעילותו הציבורית למען הר הבית והמקדש.

==== פרישה מהליכוד====
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד בדצמבר 2014, החליט פייגלין לא להתמודד על ראשות הליכוד כדי לא לפגוע בסיכוייו להיכנס לרשימה. למרות זאת הוא נבחר למקום ה-17 ברשימה הארצית, ושובץ במקום ה-36, הבלתי ריאלי, ברשימה לכנסת. בעקבות זאת הודיע על פרישה מהליכוד, תוך טענות על סיכול ממוקד של מועמדותו מצד ראש הממשלה.

===מפלגת זהות===
במרץ 2015 הודיע פייגלין על הקמת מפלגת "זהות - תנועה ישראלית יהודית". יעדיה של המפלגה הם מדינה יהודית המשיבה את מרב החירות לאזרח, מבצרת את ערכי המשפחה והקהילה, מקיימת כלכלה חופשית, מממשת את ריבונותה בכל חלקי ארץ ישראל שבשליטתה, ובראשם בהר הבית, וחותרת לסיום מצב הלוחמה ושפיכות הדמים באמצעות ניצחון על אויביה.

==== המשבר הפוליטי בישראל ====
בפברואר 2017 התקיימה הוועידה הראשונה של המפלגה ובה נבחר פייגלין למקום הראשון. כעבור כשנתיים המפלגה רצה במסגרת הבחירות לכנסת ה-21. פייגלין הודיע כחלק מהמירוץ שאם מפלגתו תיכנס לכנסת היא תתמוך במועמד לראשות הממשלה שיעזור לה לקדם את עקרונותיה. בסופו של דבר המפלגה קיבלה 2.73% מסך הקולות ולא עברה את אחוז החסימה, שעמד על 3.25%. לאחר הקדמת הבחירות לכנסת ה-22, הודיע פייגלין שזהות תתמודד בהן, ושלא ייתן את קולו להקמת ממשלת שמאל. ב-12 ביולי 2019 דווח שפייגלין התפטר מתפקידו כיו"ר זהות בעקבות סכסוך מול הוועד המנהל של המפלגה, לאחר שזה לא אישר את בקשתו לשריין את מנכ"ל המפלגה, שי מלכה, במקום השלישי ברשימת המפלגה לכנסת. הוא חזר בו לאחר שעות אחדות. ב-29 באוגוסט 2019 הגיע פייגלין להסכם עם ראש הממשלה בנימין נתניהו שלפיו פרשה זהות מהמירוץ ובתמורה הובטח לפייגלין תפקיד שר במקרה שנתניהו ירכיב את הממשלה הבאה וכן קידום חקיקה ברוח מצע מפלגת זהות. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הודיע פייגלין כי מפלגתו לא תתמודד בבחירות אלה. לדבריו, "במרחב הפוליטי אין כיום קשב לבשורתה והיא ותשוב להתמודד כשהחברה הישראלית תבשיל לשינוי". אותם דברים אמר לפני הבחירות לכנסת העשרים וארבע.

ב-8 ביולי 2021 משה פייגלין הכריז כי התפקד לליכוד ועל תחילת תקופת הכשרתו להתמודדות מטעם המפלגה. כמו כן קרא לתומכיו להתפקד לליכוד<ref></ref><ref></ref>.

בבחירות לכנסת ה-25 התמודד פייגלין בפריימריז של הליכוד והגיע למקום ה-54 ברשימת הליכוד לכנסת.

פייגלין ברך על הקמתה ממשלתו השישית של נתניהו ועל השותפות עם עוצמה יהודית והציונות הדתית, וראה בהקמתה יום חג למדינת ישראל. את ממשלת בנט-לפיד בקר בחריפות וכינה אותה "מפלגת אסון" ו"מפלגת כל ערבייה"<ref></ref>.

בדצמבר 2023 ביטל את חברותו בליכוד תוך שהוא מותח ביקורת על רקע מדיניות הלחימה במלחמת חרבות ברזל. וב־17 בינואר 2024 הכריז משה פייגלין בכנס פעילים על הקמתה מחדש של מפלגת זהות ועל ריצה לראשות הממשלה.

==עמדות והשקפות עולם==
===עמדות מדיניות===
לפייגלין תפיסות מדיניות ימניות מובהקות. הוא שולל את השימוש במושג "פלסטיני" ורואה בנוכחות הערבית בארץ ישראל "כיבוש שהחל לפני 1,370 שנים", אשר יש לסיימו, בדגש על סיום שליטת הווקף בהר הבית והעברת השליטה בו לרבנות הראשית. הוא התנגד להסכמי אוסלו וההתנתקות מרצועת עזה, ומצדד בסיפוח מחדש השטחים שנמסרו לרשות הפלסטינית ובהחלה של החוק הישראלי על שטחי יהודה ושומרון וכן על רצועת עזה. לצד זאת מצדד בעידוד הגירתה מרצון של האוכלוסייה הערבית למדינות ערב. כל עוד לא ניטשת מלחמה שיזם האויב יש להתנגד לטרנספר כפוי, של יהודים או של ערבים. תושבים שלא ירצו להגר ושלא פעלו נגד ישראל יוכלו להישאר בבתיהם ויקבלו מעמד של תושבים בלבד, ולאחר שיקבלו באופן מלא את מדינת ישראל ודרך חייה, כולל שירות צבאי/לאומי, רק אז יוכלו להתאזרח בה. לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל קרא פייגלין להפוך את עזה לעיר עברית<ref></ref>. בראיון ביוני 2024 ציטט פייגלין את היטלר, שאמר "אינני יכול לחיות בעולם הזה אם יהודי אחד נותר בו", ורמז כי יש לאמץ תפיסה דומה כלפי תושבי הרצועה תומכי הטרור.

===ביטחון וצבא===
בשנת 2014 פרסם תוכנית שלפיה תקרא ישראל לחמאס שייכנע ללא תנאי ולאוכלוסייה ברצועת עזה שתברח לסיני. אם יסרב חמאס, תתקוף ישראל באופן מדויק את כל בנק המטרות שלה. אזורים שמהם יירו רקטות יותקפו, ללא התחשבות בגורל התושבים בסביבה.

בנו של פייגלין, אבי, הודח ביולי 2018 מתפקיד לוחם בכפיר ונידון למאסר על תנאי לאחר שפרסם פוסט בפייסבוק שבו כתב שצה"ל מסכן את חיי לוחמיו כדי להכיל הפרות סדר פלסטיניות, והודיע שיסרב פקודה אם יידרש לעשות זאת. אביו שיבח את הצעד ואמר ש"רוב חיילי צה"ל שנהרגו בשנים האחרונות, נהרגו בשל העדפת שלומה של אוכלוסייה עוינת על חייהם של בנינו".

פייגלין היה יו"ר "השדולה לצבא מקצועי" בכנסת. לגישתו גיוס החובה נוגד את ערך החירות שצריך להיות מרכזי במדינה יהודית, ולכן יש לגייס רק את מי שבוחר בכך ושלצבא יש צורך בו. כל צעיר שיתגייס יקבל משכורת מעל הממוצע במשק, לימודים אקדמיים והכשרה מקצועית. כתוצאה מכך החיילים יהיו מקצועיים יותר, יקטן תקציב הביטחון, ויימנעו החיכוכים בנושא "השוויון בנטל". 

במהלך מלחמת חרבות ברזל קרא להוציא את האסלאם מחוץ לחוק כמו במספר מדינות וכן הביע תמיכה בגירוש הפלסטינים מעזה והתיישבות יהודית מחדש של עשרות יישובים בחבל עזה.<ref></ref><ref></ref> 

===כלכלה וחברה===

לדברי פייגלין הוא מייצג את ערכי הליברליזם. כחלק מכך, הוא טען כי חלה חובה ערכית על המדינה לגלות סובלנות כלפי כל מרי אזרחי בלתי אלים ובפרט כלפי כל סרבנות מצפון, מימין ומשמאל. הוא מתנגד לקיומן של מפלגות דתיות ולכפייה דתית. עם זאת, לפי תוכניתו משרדי הממשלה ימשיכו להיות מחויבים בשמירת כשרות ושבת והאחריות על גיור תישאר בידי הרבנות הראשית. הוא תומך בלגליזציה של סמים קלים וקורא לתמוך בקנאביס כתרופת מרשם שתימכר בבתי המרקחת.

מבחינה כלכלית, פייגלין תומך בליברליזם כלכלי. הוא תומך בהורדת מיסים, בביטול מדיניות הרווחה וסבסוד שירותים ובסגירת משרדים ממשלתיים. את מערכת החינוך הממלכתית הוא שואף להחליף בתקצוב שכר הלימוד במוסד חינוכי שיבחרו ההורים ('שיטת השוברים').

בנושא המשפחה עמדותיו של פייגלין שמרניות. לדבריו, חלק מחוליי החברה נובעים מהתפרקות התא המשפחתי המסורתי. בדף הפייסבוק שלו התבטא נגד הצועדים ההומוסקסואלים במצעד הגאווה בירושלים ודרש מהם ש"ישאירו את רשות הרבים לאנשים נורמליים". עם זאת, לאחר הרצח בברנוער בתל אביב ביקר במקום והעיד שבעקבות שיחה ארוכה עם הומוסקסואל, הוא מבין ומזדהה עם מצוקתם.

===מדיניות חוץ===
פייגלין כתב פעמים רבות, כי יש לוותר על הסיוע הביטחוני שמעניקה ארצות הברית לישראל משום שהוא פוגע בריבונותה. כמו כן קרא למדינת ישראל לשקול שינוי ברמת הקשרים הדיפלומטיים שלה עם סין העממית עקב טענות הפאלון גונג בנוגע לקצירת איברים המתרחשת בסין במתרגלי השיטה, כמו כן הוא גינה את התעלמותה רבת השנים של ישראל מרצח העם הארמני.

=== מגפת הקורונה ===
פייגלין התנגד למדיניות הריחוק החברתי, לסגרים, לחובת עטיית המסכות, לעידוד האוכלוסייה להתחסן, לתו הירוק, וליתר מגבלות הקורונה העולמית.

==חיים אישיים==
נשוי לציפורה, שאותה הוא מכיר מאז שלמד בחטיבת הביניים, ולהם חמישה ילדים. מתגוררים בקרני שומרון.

בשנת 2020, פייגלין תרם כליה באמצעות עמותת מתנת חיים.

נכדו יאיר לוין, לוחם סיירת גבעתי, נהרג בפעילות מבצעית בעזה במלחמת חרבות ברזל.

==ספריו וכתביו==
לאחר התפרקות זו ארצנו החל פייגלין לפרסם מאמרים רבים כחלק מפעילותו הציבורית. משנת 1996 ועד 2007 הוציא שני ספרים, שתורגמו לשלוש שפות, וכן פרסם מספר חוברות ומאות מאמרים.
* במקום שאין אנשים, הוצאת מצודה, 1996. סיפורה של תנועת זו ארצנו וניתוח התהליך שהביא לחתימת הסכם אוסלו והמסקנות מכך. הספר תורגם לאנגלית, רוסית וצרפתית, ויצא במספר מהדורות.
* מלחמת החלומות, הוצאת מנהיגות יהודית, תשס"ו 2005. אסופת מאמרים של פייגלין בנושאים שונים. מחולק לשלושה חלקים: "עבר", "הווה" ו"עתיד". תורגם לרוסית ואנגלית.
* המהלך המדיני, הוצאת מנהיגות יהודית, 2004. חוברת המהווה מעין בסיס למצע של תנועת מנהיגות יהודית בתחום יחסי החוץ של מדינת ישראל, ובפרט ביחסי ישראל-פלסטינים.
* שנה לגירוש יהודי גוש קטיף וצפון השומרון - מסקנות והפקת לקחים, הוצאת מנהיגות יהודית, 2006. בחוברת זו מנתח פייגלין את הסיבות שהובילו ליישומה של תוכנית ההתנתקות, ואת הסיבות לכישלון המאבק בתוכנית זו, לצד ניסיון להפיק לקחים לקראת מאבקים נגד תוכניות דומות אפשריות בעתיד ביהודה ושומרון.
*קץ הנורמליות, הוצאת סלע מאיר 2018.
*להיות יהודי חופשי, מדינת ישראל - הוראות הפעלה הוצאת סלע מאיר 2019.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://web.archive.org/web/20081221062707/http://my.ynet.co.il/pic/news/101208/fagline.doc התוכנית המדינית של מנהיגות יהודית]
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20151208013640/http://www.myim.co.il/אני-איש-בשורה-בלאט-אבל-בלאט/ אני איש בשורה בלאט! (אבל בלאט!)], באתר מים - מעייני הישועה, 11 במרץ 2014
* 
* 
* 
* 
* 
* נחמה דואק, [https://theliberal.co.il/?p=12732 זהות כפולה // ריאיון עם משה פייגלין], באתר ליברל, 10 במרץ 2019
* 
* '[https://allpodcasts.co.il/2023/04/27/ישראל-מחר/ ישראל מחר]' - פודקאסט בהנחיית משה פייגלין

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת התשע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד-ישראל ביתנו
קטגוריה:פעילי מפלגת זהות
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:ליברליזם בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בישראל
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:פוליטיקאים שנפסלו מהתמודדות לכנסת
קטגוריה:פעילי הר הבית ובית המקדש
קטגוריה:פעילים ישראלים למען לגליזציה של סמים קלים
קטגוריה:קרני שומרון: אישים
קטגוריה:חברי כנסת מתנחלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (רחובות)
קטגוריה:בוגרי ישיבת אור עציון
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת התשע עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962