תומאס קיקל

תומאס הנרי קיקל (באנגלית: Thomas Henry Kuchel; 15 באוגוסט 1910 – 21 בנובמבר 1994)<ref name="SSDI">
</ref> היה פוליטיקאי אמריקאי. רפובליקני מתון, כיהן כסנאטור אמריקאי מטעם קליפורניה מ-1953 עד 1969 והיה מצליף המיעוט בסנאט,<ref name="bio"></ref> שם ניהל המשותף את העברת חוק זכויות האזרח של 1964 וחוק זכות ההצבעה של 1965.<ref name="obit"></ref> קיקל הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957, <ref></ref> <ref></ref> 1960, <ref></ref> ו-1964, <ref></ref> וכן התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית, <ref></ref> חוק זכויות ההצבעה משנת 1965, <ref></ref> <ref></ref> ואישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית, <ref></ref> בעוד שהוא לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1968. <ref></ref>

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
קוכל נולד ב-15 באוגוסט 1910 באנהיים, מחוז אורנג', והיה בנו של הנרי קיקל, עורך עיתון, ולטיליה ביילי.<ref name="CA-Deaths">
</ref> קיקל למד בבית ספר ממלכתי בילדותו. בזמן שלמד בתיכון אנהיים, הוא היה נשיא קבוצת התלמידים, מנהיג צעקות וחבר בצוות הדיונים. בעודו שם, הוא התווכח עם צוות מבית הספר התיכון Whittier, וניצח בוויכוח שלו נגד יריבו ומאוחר יותר יריבו הפנים-מפלגתי, ריצ'רד ניקסון.

קיקל סיים את לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1932, שם היה חבר באחוות פי קאפה פסי ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דרום קליפורניה לפני שנכנס לממשלת המדינה.

=== קריירה ===
קיקל כיהן באספה המדינתית של קליפורניה בין השנים 1937–1941, בסנאט של מדינת קליפורניה בין השנים 1941–1945, וכמבקר המדינה של קליפורניה בין השנים 1946–1953. במהלך מלחמת העולם השנייה, קוכל היה לוטננט קומנדר במילואים של הצי האמריקאי.

בשנת 1953, מונה קיקל לסנאט האמריקני על ידי המושל ארל וורן כדי למלא את המשרה שהתפנתה לאחר שהסנאטור הרפובליקני ריצ'רד ניקסון נבחר לסגן הנשיא. קיקל נבחר לשארית כהונתו של ניקסון ב-1954 ולכהונה מלאה ב-1956 וב-1962.

כסנאטור אמריקאי, קיקל ניסה לראשונה להתרחק מהקרבות בין הפלגים בתוך המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה, שהתרחשו בשנות ה-50 בין סגן הנשיא ניקסון, המנהיג הרפובליקני בסנאט האמריקאי ויליאם פ. קנולנד, שמרן, והמושל הרפובליקני גודווין ג'יי. נייט, ליברל. קיקל, הידוע כמתון, תמך בסופו של דבר בקנולנד בקמפיין שלו להדיח את נייט בפריימריז הרפובליקני לתפקיד המושל ב-1958. נייט הסיר את הצעתו לבחירה מחדש והתמודד על מושב הסנאט של קנולנד, אך הוא וקנולנד הפסידו שניהם באותה שנה.

בעודו מתמודד לקדנציה מלאה שנייה ב-1962, סירב קיקל בתוקף לאשר את מועמדותו של ניקסון לתפקיד המושל במירוץ סוער נגד הדמוקרט המכהן אדמונד ג'י "פט" בראון האב הבחירות ב-1962 העדיפו את בעלי התפקידים המכהנים, שכן בראון ניצח את ניקסון בהפרש נוח וקיקל זכה בניצחון סוחף. עד כה, קיקל הוא המועמד האחרון לסנאטור שזכה בכל 58 מחוזות קליפורניה בבחירות בודדות.

עם זאת, קיקל נפרד מקנולנד ב-1964 כאשר האחרון ביקש ממנו לאשר את בארי גולדווטר כמועמד הרפובליקני לנשיאות, וקיקל במקום זאת תמך בנלסון רוקפלר, שהפסיד במעט בפריימריז לנשיאות בקליפורניה לגולדווטר. במהלך הקמפיין שלו עבור רוקפלר, הזהיר קיקל במודעות מסע הפרסום כי שליטה של תנועת הימין של המפלגה הרפובליקנית בקליפורניה תוביל להרס של מערכת שתי המפלגות.
הנשיא לינדון ג'ונסון בחדר הסגלגל, יוני 1968]]
בזמן שקיקל ערך קמפיין נגד גולדווטר, הופץ "מסמך מרושע" שהתיימר להיות תצהיר חתום על ידי שוטר בלוס אנג'לס, האומר שבשנת 1949 הוא עצר את קיקל. במסמך נכתב כי המעצר היה בגין שכרות בזמן שקיקל היה בעיצומו של אקט מיני עם גבר. ארבעה גברים הואשמו בגין הוצאת דיבה: נורמן ה. קראוזה, בעל בר ושוטר לשעבר בלוס אנג'לס, שלמעשה עצר שני אנשים בשנת 1950 שעבדו במשרדו של קיקל בשל שכרות; ג'ק ד' קלמונס, סמל במשטרת לוס אנג'לס עד להתפטרותו שבועיים לפני מעצרו; ג'ון פ. פרגוס, איש יחסי הציבור של Eversharp, שהואשם בהחזקת נשק סמוי ונידון למאסר על תנאי ב-1947; ופרנסיס א. קאפל מזארפאת', ניו ג'רזי, המוציא לאור של ניוזלטר ימני. <ref></ref> <ref></ref>

במהלך הפריימריז של מושל קליפורניה ב-1966, קיקל נדחק על ידי המתונים להתמודד נגד השחקן השמרני רונלד רייגן. בהתבסס על פעולות האיבה של התנועה השמרנית ההולכת וגדלה, החליט קיקל שלא להתמודד. במקום זאת הוא פרסם הצהרה שלילית על השמרנים: "כת פוליטית נאו-פשיסטית פנאטית של אנשי ימין ברפובליקה הדמוקרטית, המונעת על ידי תערובת מוזרה של שנאה קורוזיבית ופחד מחליא שנחוש בפזיזות לשלוט במפלגה שלנו או להרוס אותה!" במאי 1963 תקף קיקל בנאום את תנועת הימין בסנאט, ותיאר אותם כלא שמרנים, אלא "רדיקלים עם ר' גדולה" וכי התנועה מטמאת את השמרנות.

קיקל היה אחד משלושה עשר סנאטורים רפובליקנים שהצביעו בעד מדיקר. ב-1981 הוא תיאר את עצמו כרפובליקני מתקדם, סוג של רפובליקני השולט למען רבים.

קיקל הובס בקושי בפריימריז הרפובליקני ב-1968 על ידי המפקח על ההוראה הציבורית של המדינה, מקס ראפרטי, שהפסיד בבחירות הכלליות לאלן קרנסטון, במקר המדינה לשעבר, תפקיד שהוחזק בעבר על ידי קיקל עצמו. קיקל חזר לקליפורניה ועבר לבוורלי הילס, שם עסק בעריכת דין עד פרישתו ב-1981.

הוא מונה על ידי בית המשפט העליון לייצג את הערעור בתיק ארצות הברית נגד 12 200-ft. סלילים של סרט.

=== מותו ===
הוא נפטר מסרטן ריאות ב-21 בנובמבר 1994 בבוורלי הילס, קליפורניה.

== מורשת ==
שר ההגנה וראש הסגל לשעבר של הבית הלבן וראש ה-CIA ליאון פאנטה התחיל בפוליטיקה כעוזר פרלמנטרי של קיקל. פאנטה היה מצטט את קיקל כ"מודל לחיקוי אדיר".

ב-17 באוגוסט 2010, מועצת עיריית בוורלי הילס ספדה לסנאטור קוצ'ל במלאת 100 שנה להולדתו. אלמנתו בטי קיקל ובתו קארן קיקל קיבלו בישיבת המועצה כרוז מאת חבר המועצה דאז וכיום ראש העיר ויליאם וורן בריאן, נכדו של המושל ארל וורן.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ריצ'רד ניקסון
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994