OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תקרית שיאן

תקרית שיאן הייתה מפגש ועימות בין שני מנהיגי צבא סיניים בשנת 1936, לפני מלחמת סין–יפן השנייה. תקרית זו הובילה לשינוי המדיניות הסינית ממלחמה כנגד הקומוניסטים למלחמה ממוקדת ביפן.

== היסטוריה ==
ב- 12 בדצמבר 1936 ביקר צ'יאנג קאי שק, מנהיג של המפלגה הסינית הלאומית, הקואומינטנג, בשיאן, ודן שם עם ג'אנג שו'ליאנג, שכונה "המרשל הצעיר", המרשל שמינה לעניין דיכוי מרידות, בעניין המסע האנטי-קומוניסטי. ג'אנג, שמזה זמן מה חש קרבה גדלה והולכת למאו דזה-דונג והקומוניסטים, החליט כי הגיעה השעה שצ'יאנג יתאחד עם הקומוניסטים מול יפן. הוא דרש במפגיע מצ'יאנג קאי שק לארגן מחדש את המשטר הלאומי, ולאחר סירוב צ'יאנג החליט לעצור אותו עד שייחתם הסכם עם הקומוניסטים. חטיפת צ'יאנג ומניעת חזרתו לנאנג'ינג היוו בכל אמת מידה שהיא מרידה צבאית גלויה ופגיעה בכבודו של צ'יאנג, אשר מעולם לא סלח לג'אנג. לאחר מכן, ג'אנג שבה אותו וסימם אותו באופיום, תוך מניעת חזרתו לסין. עם זאת, בזכות "חטיפה" זו התאפשרה התפנית החדה ביחסה של סין עם יפן, כך שעיקר כוח הלחימה הופנה אל יפן במקום אל הקומוניסטים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחמת האזרחים הסינית
קטגוריה:מלחמת סין–יפן השנייה
קטגוריה:1936
קטגוריה:שיאן
יאנגצה

אחד מעיקולי הנהר
אזור בקטע שלושת הערוצים של הנהר
יַאנְגְּצֶה (במנדרינית תקנית: , צָ'אנְג גְ'יָאנְג, מילולית: "הנהר הארוך") הוא הנהר הארוך ביותר באסיה והשלישי באורכו בעולם אחרי הנילוס באפריקה והאמזונאס בדרום אמריקה. מבחינת ספיקת המים שלו הוא מספר ארבע בעולם, אחרי הנהרות אמזונס, קונגו ואורינוקו כשאחריו פרנה.

==שם הנהר==
שמו הסיני של הנהר הוא צ'אנג ג'יאנג, שפירושו "נהר ארוך"; שם זה נפוץ גם במפות לועזיות. השם "יאנגצה" התייחס אצל הסינים רק לחלק מן הנהר, אולם מאחר שהיה זה השם הראשון אשר שמעו המיסיונרים והסוחרים האירופאיים שהגיעו לאזור, הוא הוחל באנגלית על הנהר כולו. השם מופיע בצורות רבות, ביניהן נהר יאנגצה, ינגטסי קיאנג ויאנגצי. במקומות בהם היאנגצה זורם בערוצים עמוקים, הוא ידוע לסינים בשם "נהר ג'ינשה" (נהר חולות הזהב).

==מאפיינים==

מקורו של נהר היאנגצה בקרחון בהרי טיבט המזרחיים. הוא זורם דרך מזרח מחוז צ'ינגהאי, וממשיך דרומה עד מחוז יונאן אשר בתחומו הוא זורם בערוצים עמוקים במקביל לנהרות המקונג והסלווין, המהווים יחד את אתר המורשת העולמית "האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן". בהמשך זורם היאנגצה צפון מזרחה דרך מישוריה של סצ'ואן, שם נשפכים אליו מימיהם של יובלים רבים וספיקתו גדלה משמעותית. היאנגצה ממשיך מזרחה עד שהוא נשפך אל תוך הים הסיני המזרחי. אורך הנהר הוא כ-6,380 ק"מ. הנהר נחשב לאחד החוצצים בין דרום סין וצפונה (הנהר הצהוב נחשב לחוצץ השני).

הנהר הוא בית הגידול הבלעדי של דג החרב הסיני והיה בית הגידול הבלעדי של דולפין הנהרות הסיני שבשנת 2006 הוכרז כי כנראה נכחד.

==היסטוריה==
סבלים בנהר היאנגצה מושכים סירה לעבר הגדה, 1913
מבחינה היסטורית, היאנגצה הפך לגבול המדיני בין צפון ודרום סין מספר פעמים (ראו היסטוריה של סין) עקב הקושי לחצות את הנהר. הדבר אירע בעיקר בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות, וכן בשושלת סונג הדרומית. קרבות רבים התקיימו לאורך הנהר, המפורסם שבהם הוא קרב הצוקים האדומים שהתרחש בשנת 208 לספירה במהלך תקופת שלוש הממלכות.

היאנגצה מהווה עורק תחבורה ראשי, המקשר את חופי סין אל פנים הארץ. התחבורה בנהר כוללת תנועת סחר של סחורות כגון פחם, ונוסעים. השיט בנהר האורך מספר ימים הופך פופולרי לאחרונה בקרב תיירים, במיוחד באזור שלושת הנקיקים.

לאורך הנהר הוקמו ערים רבות אשר נהנו מקרבה לעורק התחבורה, אך סבלו מהצפות כאשר הנהר עלה על גדותיו. הצפות משמעותיות אירעו בשנים 1911 בה נספו בהצפות כ-100,000 בני אדם, ב-1931 (145,000 נספו וכ-40 מיליון נשארו ללא קורת גג) ו-1935 (142,000 נספו), ב-1954 (כ-30,000 נספו) וב-1998.

ב-20 במאי 2006, הסתיימה בנייתו של סכר שלושת הערוצים, המסדיר את הזרימה בנהר למניעת הצפות ומייצר חשמל. סכר שלושת הערוצים הוא הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם, ובנייתו הייתה כרוכה בהצפת כפרים רבים והעיר פֶנְגְגְ'יֵה (奉节) ושינוי בקנה מידה גדול של האקולוגיה המקומית.

ב-2011 נפתח על הדלתה של נהר יאנגצה הגשר הארוך ביותר בעולם, הגשר הגדול דאן-יאנג–קונשאן, באורך 164.8 קילומטר. גשר הרכבת דניאנג-קונשאן ממוקם בין שאנגחאי לבין נאנג'ינג במחוז ג'יאנגסו.

ב-2021, הסתיימה בנייתו של סכר באיחטאן, תחנת הכוח ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם והסכר הרביעי בגודלו בעולם מבחינת נפח.

==פטרול היאנגצה==
בין השנים 1854 ל-1945 קיים הצי האמריקני סיורים אל תוך הנהר, עד לצ'ונגצ'ינג.

==ראו גם==
*תקרית נהר היאנגצה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.discoveryangtze.com/Yangtzediscovery/index.htm מידע על הנהר ואזוריו] 
* [http://www.chinaodysseytours.com/yangtzecruise/maps.htm מפות היאנגצה ואזור שלושת הערוצים]
* 

*
קטגוריה:סין: נהרות
מפקד העם

250px
מפקד העם היה מערכת לגיוס כללי ביישוב סמוך להקמת מדינת ישראל.

מפקד העם, ששמו הרשמי היה "המפקד לשרות העם", היה מערכת לגיוס כללי ביישוב בתקופה שבין כ"ט בנובמבר ועד להכרזת המדינה (נובמבר 1947 עד מאי 1948), שהוקמה על ידי הנהגת היישוב וארגון "ההגנה". המערכת כוננה שיטת גיוס שכללה פרסום צווי גיוס בעיתונים העבריים, הקמת לשכות גיוס, עריכת בדיקות כושר גופני והמגויסים נשלחו לבסיסי קלט במערכת היסעים של אוטובוסים. הגיוס הוכרז כחובה וההיענות אליו הייתה המונית. בראש המערכת עמד "המרכז למפקד העם", שהוקם ב-19 בנובמבר 1947 בראשותם של לוי אשכול (אז שקולניק) ובנימין אבניאל (לימים חבר הכנסת מטעם תנועת החרות).

נקראו לגיוס גברים ונשים בגילאים 17 עד 25. בצווי הגיוס שפורסמו בעיתונות, תחת הכותרת "כל בן 17–25 לשירות העם", נאמר בין היתר:

::"אתה בן 17 - 25, שטרם מילאת חובתך - ניתנת לך בזה 
::ארכה למלא את צו האומה לשירות העם.
::חבריך התגייסו כבר.
::למענך השאירו שלוש לשכות שתהינה פתוחות בכל יום...
::כל בן 17 - 25 שלא יתייצב...דינו כדין משתמט".

לעידוד הגיוס נערכו תהלוכות של בני נוער ותזמורות בערים הגדולות שבהם נישאו כרזות האומרות: 

::"הגיעה השעה !
::חבריך בעמדות ! ואתה בבית ?"

המרכז למפקד העם ערך גם מבצעי גיוס מיוחדים של סמלים וקצינים בצבא הבריטי ובצבאות אחרים וכן של רופאים ורופאות.

ב-12 בפברואר 1948 הועלה גיל הנקראים להתייצבות ל-35.

הגיוס, הביא להתגייסותם של עשרות אלפים, אשר בטרם כינון צה"ל כונו בשם "כוחות המגן". ההתנדבות ההמונית איפשרה להגנה לעמוד מוכנה עם 6 חטיבות חי"ר ביום פלישת צבאות ערב, 15 במאי 1948.

<gallery>
Mityazev1.jpg|כריכתה החיצונית של "תעודת המתיצב לשרות העם". התעודה חולקה למתייצבים למפקד העם
Mityazev2.jpg|תעודת "המתיצב לשירות העם" של רפאל רושנסקי
קובץ:כרזת גיוס של מרכז המפקד לשרות העם.JPG|כרזת גיוס של המפקד
</gallery>

==ראו גם==
* משמר העם
* גיוס חוץ לארץ

==הערות שוליים==

קטגוריה:צה"ל: היסטוריה
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:מלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראל: היסטוריה צבאית
קרב טולוז

[[אנדרטה לזכר קרב טולוז שהוקמה ב-1835]]
קרב טולוז הוא קרב שהתרחש ב-10 באפריל 1814 בעיר טולוז שבצרפת. קרב טולוז התרחש ארבעה ימים לאחר כניעתו של נפוליאון למדינות הקואליציה השישית, שהידיעה עליה לא הגיעה למפקדי הצדדים הלוחמים לפני הקרב.

לאחר שהדפו בעלות הברית, בפיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, את הצבא הצרפתי במערכה קשה שהתחוללה בחצי האי האיברי בסתיו הקודם, פלש הצבא האנגלו-פורטוגזי והספרדי לדרום צרפת באביב 1814. החברות האחרות בברית האנטי-צרפתית השישית, פרוסיה, רוסיה ואוסטריה, גברו על צבאו של נפוליאון בקרב לייפציג באוקטובר 1813, וב-1814 פלשו לצרפת ממזרח, פלישה שריתקה את עיקר הצבא הצרפתי והסתיימה בנפילת הבירה וכניעת נפוליאון, ב-6 באפריל 1814. טולוז, ששימשה כבירה האזורית, הייתה ערוכה להגנה תחת הנהגתו של מרשל צרפת ז'אן-דה-דייה סו (Soult), שנודע בתוארו "הדוכס מדלמטיה". שתי דיוויזיות ספרדיות ודיוויזיה בריטית נפגעו קשות בקרב שנערך ב-10 באפריל, ואבדות בעלות הברית עלו על אבדות הצרפתים בכ-3,000 נפגעים. סו החזיק בטולוז למשך יום נוסף ואז נסוג ממנה עם צבאו. ולינגטון לקח בשבי 1,600 איש, לרבות שלושה גנרלים, אם כי רבים מהם היו פצועים שהושארו בעיר.

כניסת צבאו של ולינגטון לטולוז בבוקר ה-12 באפריל התקבלה בתשואות מצד תושבים מלוכנים רבים, אשר אישרו את חששו של סו מפני אפשרות של גיס חמישי בתוך העיר. בשעות אחר הצהריים של אותו יום הגיעו לוולינגטון הידיעות על התפטרותו של נפוליאון בונפרטה וסיום המלחמה. סו הסכים לשביתת נשק ב-17 באפריל.

==קישורים חיצוניים==

טולוז
קטגוריה:טולוז
קוודרופולטורס

קוודרופולטורס (בלטינית: quadruplatores) הוא שמו של מודיע או מאשים פומבי של אדם בתקופת הרפובליקה הרומית. שמו מבוסס על העובדה שקיבל רבע (קוודרו) מרכושו של הפושע, או מכיוון שאלו שהורשעו נדונו לשלם פי ארבעה (quadrupli damnari), כמו במקרים של הפרת החוקים בנוגע להימורים וריבית.

הקוודרופולטורים הופיעו ברומא כאשר הוענקה הזכות להאשים אדם בפעולה בלתי חוקית. בתחילה, הועברו הקנסות שהושתו על עבריינים לקופה הציבורית. ההאשמה נחשבה אז, גם כאשר הועלתה כנגד פקיד רשמי (מגיסטראט) שירות למדינה. השם קוודרופולטורס ניתן, עם זאת, ככינוי גנאי לשכירי חרב או מאשימי שווא.

==קישורים חיצוניים==
* [https://thelawdictionary.org/quadruplatores/ פרוש המונח]
* 

קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
הטרוסקסואליות

הסמלים של מרס ושל ונוס באסטרולוגיה ובאסטרונומיה.]]

הטֶרוסקסואליות (הלחם בסיסים של המילים έτερος (בתעתיק: הטרוס, מיוונית: שונה) ו-sex (תעתיק: "סקס"; מלטינית: מין); כלומר, "מין שונה") היא נטייה מינית המאופיינת במשיכה של אדם לבני המין השני. מי שזו נטייתו קרוי בסלנג "סטרייט". זו הנטייה המינית הרווחת, המאפיינת כ-90% מהאוכלוסייה. עם זאת, לאורך חייו של האדם, כ-46% מהגברים יגיבו מינית גם או רק למין הזהה להם, וכך גם כ-16% מהנשים. בדתות שונות, ובהן יהדות אורתודוקסית, זו הנטייה המינית היחידה שהדת מתירה לממש ביחסי מין.

== היסטוריה ==
===הטרוסקסואליות===
המושג נכנס לשימוש בסוף המאה ה-19, לאחר שהעיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני טבע את המונח "הומוסקסואליות" בפמפלט בשנת 1868. למרות זאת, בשנת 1901 המונח "הטרוסקסואליות" הוגדר במילון דורלנד למונחי הרפואה שפורסם בפילדלפיה, כ. גם במהדורת 1923 של מילון ובסטר נותר נוסח דומה. 

בתחילת המאה ה-20, המונח חדר לאנגלית בעקבות השתרשות המושג בתרבות. כך בשנת 1934, מילון ובסטר, הגדיר "הטרוסקסואליות" כ.

===סטרייט===
בסלנג שכיח לכנות אדם הטרוסקסואל כסטרייט (באנגלית: Straight, מילולית "ישר"), כנראה כפועל יוצא של הביטוי "to go straight" (מילולית "ללכת ישר"). בין הספרים הראשונים בהם הופיע הסלנג היה ספרו של ג'ורג' ווילאם הנרי משנת 1941. הסלנג הופיע בשיחה של גברים הומוסקסואלים שדנו על הומוסקסואל אשר שינה את העדפתו המינית, חזרה להטרוסקסואלי (כלומר "ex-gay", גיי לשעבר). מאוחר יותר, השימוש הפך לציין הטרוסקסואל פשוטו כמשמעו. בימנו, נותר סלנג, לא דווקא כדי לציין העדפה מינית ש"חורגת מהנורמה", אלא תוצר של שיח-חברתי.

מאחר שמשמעות המילה סטרייט היא "ישר", יש הרואים במונח זה מבזה, שכן הוא מרמז שהטרוסקסואליות היא "ישרה", דהיינו נכונה, ואילו נטיות מיניות אחרות הן "עקומות", דהיינו לא נכונות.

==סולם קינסי על פי אלפרד קינסי==
על פי אלפרד קינסי נטיותיו של האדם ניתנות למיון על פי ציר, לו קרא סולם קינסי. לטענתו, ההטרוסקסואליות ממוקמת על ציר נטיות המיניות בקצהו האחד, ואילו ההומוסקסואליות, משיכה לבני אותו המין, נמצאת בקצהו השני. במרכז הציר ממוקם הביסקסואליות. 

==ראו גם==
*מטרוסקסואליות

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זהות מינית
זנבזיף כספי

זנבזיף כספי (שם מדעי: Lepisma saccharina), הידוע גם בשם העממי "דגיג כסף הסוכר" או "דג הכסף" (מ-Silverfish באנגלית) הוא חרק מחוסר כנפיים זריז. המין קיבל את שמו בשל הגוון האפור-כסוף של גופו. הוא ניזון מחומרים שמוצאם צמחי, במיוחד פחמימות כדוגמת סוכרים ועמילנים, תזונה שהיא המקור לשמו המדעי. זנבזיף כספי הוא המין המוכר ביותר לאדם בסדרת דגיגי כסף (Thysanura).

==מראה חיצוני==
אורכו של הזנבזיף הכספי הוא בערך סנטימטר אחד, מחושיו ארוכים ודמויי חוט. מקור הברק המתכתי של גופו הוא בקשקשים כסופים המופיעים לאחר הנשל השלישי.

==התפתחות==
לזנבזיף נדרשים לפחות ארבעה חודשים כדי לגדול לצורתו הבוגרת, ולעיתים נדרשות עד שלוש שנים לשם כך, בהתאם לתנאי מחייתו. בטמפרטורת החדר גדל החרק לחרק בוגר בתוך שנה. אורך חייו נע בין שנתיים לשמונה שנים. זנבזיף שחי תקופת חיים מלאה מתנשל בערך שמונה פעמים, אך כיוון שהחרק גדל כל הזמן, הוא מסוגל להתנשל עד ארבע פעמים בשנה. כאשר הטמפרטורה היא בין 20°C ל־30°C תטיל הנקבה כמאה ביצים. לשם כך היא מעדיפה סדקים וחרכים. זנבזיף יכול להתרבות גם בסביבה קרה ויבשה.

==רבייה==
זנבזיף כספי ללא קשקשי הכסף שלו, שמתפתחים רק לאחר הנשל השלישי
בשל אופיו הלילי, התבררה צורת ההזדווגות של החרק רק לאחרונה. הזכר והנקבה מתרוצצים בהתרגשות במשך כל התהליך. הזכר מטיל ספרמטופור, נרתיק זרע מכוסה בקרום דקיק; הנקבה מאתרת את הנרתיק ונוטלת אותו לצורך ההפריה.

==מזון==
המזון המועדף על הזנבזיף הוא חומר המכיל עמילן או רב־סוכרים כדוגמת דקסטרין שבדבקים וכריכות ספרים, תצלומים, סוכר, שיער, קשקשים ואשפה. הוא אינו נרתע מחומרים כדוגמת כותנה, פשתן, משי וסיבים מלאכותיים, חרקים מתים והעור שהשיל. בתקופת רעב, מסוגל הזנבזיף לאכול מוצרי עור ובדים העשויים מסיבים סינתטיים. עם זאת, הוא מסוגל לרעוב במשך חודשים מבלי שהדבר יגרום נזק לגופו.

==תנאי מגורים==
זנבזיפים מופיעים במגורי אדם, בדומה לזנבזיף הבית (Thermobia domestica). ניתן למצוא אותם, בין השאר, מתחת למקררים או בשירותים מחוממים, אם הסדקים והבקיעים במרצפות מאפשרים תנאי מחיה פוטנציאליים עבור זנבזיפים. הם נוהגים לכרסם ספרים, טפטים ובדים. זנבזיפי הבית מעדיפים תנאים חמימים יותר, וניתן למצוא אותם במאפיות, שם הם ניזונים מקמח ומלחם, וכן במוצרי מזון אחרים שהם יכולים למצוא.

==אויבים טבעיים==
האויב הטבעי של הזנבזיף הוא חרק הידוע בשם צבתן (Forficula auricularia).

==הדברה==
ספר שניזוק מדגיג כסף הסוכר
אף שהזנבזיף נחשב מזיק, הנזק שהוא גורם זניח ואין לו השפעה מזיקה לבריאות. במבנים יכולים זנבזיפים להתקיים רק בסביבות שבהן קיימים סדקים ולחות. אם שני תנאים אלה ייעלמו, ייעלם גם הזנבזיף. אפשר להשתמש במגוון דרכים אחרות על מנת להדביר או לצמצם מאוד את אוכלוסיית זנבזיף, אם כי רק זמנית.
*יחס של 50:50 של תמיסת בור וסוכר הוא פיתיון אמין כדי להרוג זנבזיף.
*ריח של תמיסת מלחי אמוניה ירחיק זנבזיף בתוך 24 שעות.
*ניתן ללכוד זנבזיף באמצעות התזת טיח על בד כותנה לבן לח, והנחתו בפינה למשך הלילה סמוך למחבואו של הזנבזיף.
*דרך נוספת ללכוד זנבזיף היא להניח תפוח אדמה מרוסק על לוח ליד מחבואם למשך הלילה. הם יזחלו לתוך תפוח האדמה כדי לאכול ממנו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.doyourownpestcontrol.com/silverfish.htm הדברת דגי כסף] הדברת מזיקים – עשה זאת בעצמך 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:דגיגי כסף ביתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: זנבזיפאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:בעלי חיים שוכני בית
אתר קרוואנים

אתר קרוואנים, 1991

אתרי קרוואנים היו שכונות של קרוואנים למגורים, שהוקמו בישראל כפתרון זמני לעלייה ההמונית מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה בראשית שנות ה-90. ברוב אתרי הקרוואנים התקיימו מגורים במשך תקופה שמעבר למתוכנן, בשל אוזלת יד בתכנון ובביצוע פתרון קבוע למצוקת הדיור. כיום רוב אתרי הקרוואנים נסגרו וקיומם תם.

== היסטוריה == 
בשנת 1990, ערב הגעתה של העלייה העצומה מברית המועצות ומאתיופיה, פנתה מדינת ישראל אל האדריכל יונה פיטלסון, אשר היה בעל ידע וניסיון מוכח בכל הנוגע ליחידות מתועשות ולמהירות תכנון וביצוע, ומינתה אותו כראש צוות תכנון פרויקט המגורים הזמניים, לפתרון מצוקת הדיור.

מצוקת הדיור עלתה עם בואם של מאות אלפי העולים החדשים, אשר הגדילה את האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל ביותר מ-10% בתוך פרק זמן קצר.

תחילה נהגתה תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) 33 לדיור מיידי וזמני, אשר אושרה בזמן שיא של כ-5 חודשים ופתחה מסלול ישיר לוועדות המקומיות להוצאת היתרי בנייה. תמ"א 33 לדיור מיידי וזמני הקיפה 55 אתרים ובהם 24,406 יחידות דיור.

27,000 קרוואנים ומגורונים הוצבו תוך שנתיים כפתרון דיור מיידי וזמני, עד להשלמת בניית הקבע של משרד הבינוי והשיכון. על פי "תוכנית הצל" אשר הגה צוותו של יונה פיטלסון, היו אתרי הדיור הזמני אמורים להתפנות בתוך תקופה שלא תעלה על חמש שנים, ועל מקומם יוקמו פונקציות שונות: מגורים, אזורי מלאכה ותעשייה, אזורי נופש וכדומה. תוכניות אשר לא מומשו לבסוף, בשל אוזלת יד אשר הביאה לדחיית פינויים של האתרים.

הצורך הדחוף בקרקע זמינה תוך הישענות על אוכלוסיות חזקות ותשתיות על קיימות (כבישים ארציים, מערכות קליטת ביוב ואספקת מים, וקווי הולכת חשמל), היוו התניה לאיתור האתרים. הצורך להישען על ערים גדולות במגבלות שטחים זמינים הוליד את הפריסה הסופית. פיזור באוכלוסיות כפריות של מושבים וקיבוצים, יש"ע ומועצות קטנות איפשר פיזור של חלק קטן מהצורך הכולל והיווה פתרון משני.

בהתפלגות יחידות הדיור לפי אזורי הארץ נמצא כ-30% מהן במרכז הארץ ועוד כ-30% מצפון לנתניה. שאר היחידות נבנו בנגב ובישובי יש"ע. האתרים הגדולים ביותר הם בבאר שבע (שכונת נחל בקע, שם הוצבו 2308 יחידות דיור)<ref></ref>, בסמוך לעכו (חצרות יסף, שם הוצבו 1658 יחידות דיור), בסמוך לבסיס חצור (בת חצור או חצורית, שם הוצבו 918 יחידות דיור)<ref></ref> וכן בסמוך לחיפה (נוה כרמל, שם הוצבו 914 יחידות דיור).
הרצון לפיזור גדול ככל שניתן, יצר גם אתרים קטנים בהם האתר "חצר בארותיים" שהיה בסמוך לבארותיים וכן האתר אתגר בסמוך לעצמון-שגב של מספר עשרות יחידות דיור, וסך כל השכונות שהוקמו הוא כ-430.

מלכתחילה לא נקבעו אתרים מיוחדים עבור עולי אתיופיה, אך כאשר הגיעו אלו ארצה במבצע מהיר, אוכלסו במלואן שכונות אחדות, אשר בהן לא התגוררו אוכלוסיות עולים אחרות.

==ראו גם==
*מעברה
*אתגר (יישוב)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עלייה
קטגוריה:ישראל: דיור
פלביסקיטום

פלביסקיטום (בלטינית : Plebiscitum; החלטות פלבס) היה השם שניתן בתקופת הרפובליקה הרומית לחוקים שהועברו על ידי אספת הפלבס.

בתקופת קיומה הראשונה של אספת הפלבס, היה מעמדה של הצעה שהתקבלה בה מעמד מיוחד, "החלטת פלבס (Plebiscitum)", ולא חוק (Lex), מאחר שאספת הפלבס לא הייתה אספה של כל העם (Populus), שכן הפטריקים לא לקחו בה חלק.

בשל מעמד זה לא היה להצעות אלו תוקף מחייב לכלל העם הרומאי אלא אם כן אושרו מחדש על ידי הקונסול באספת הקנטוריות. למרות זאת נהוג היה לראות בהן חוקים של כל העם אם זכו לתמיכה מן הסנאט. 

כחלק מן המאבק בין הפלבס לפטריקים הועלתה דרישה מצד הפלבס להכרה בפלביסקיטום כמחייב את כלל העם, הפטריקים התנגדו לדרישה זאת ובתגובה פרשו הפלבס לגבעת היאניקולום וקווינטוס הורטנסיוס, הדיקטטור שמונה כדי לטפל במשבר, נכנע לדרישתם ובשנת 287 לפנה"ס חוקק חוק שקבע שכל פלביסקיטום מחייב את כל העם הרומאי. כך הפכה מועצת הפלבס לאחד הצינורות המרכזיים לחקיקת חוקים ברפובליקה, וחשיבות ההבחנה בין פלבאים לפטריקים דעכה.

בזמן הדיקטטורה של לוקיוס קורנליוס סולה בוטלה עצמאות אספת הפלבס בתחום החקיקה והיא נדרשה לקבל קודם לכן את אישור הסנאט, דבר זה היה במסגרת מדיניותו של סולה שנועדה לבצע תיקונים בהתנהלות המדינה שיחזקו את הסנאט ויחלישו את טריבוני הפלבס. תיקון זה בוטל בשנת 70 לפנה"ס על ידי הקונסולים קראסוס ופומפיוס.

== קישורים חיצוניים ==
 

קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
מחלקת המטבע

מחלקת המטבע היא המחלקה האחראית בבנק ישראל על הנפקת מטבעות ושטרות.
המחלקה הוקמה עם קום המדינה כחלק מבנק אפ"ק (שהפך בהמשך לבנק לאומי), והייתה אחראית על הנפקת המטבעות והשטרות החדשים של מדינת ישראל מ-1948 ועד 1954 - תחילה הלירה הארץ-ישראלית, שהייתה המשך למטבעות מתקופת המנדט הבריטי, ומשנת 1952 הלירה הישראלית. בשנת 1954 הועברה במלואה לידי הבנק המרכזי - בנק ישראל.

== היסטוריה ==
עם הידיעה שמדינה יהודית הולכת לקום על אדמת ארץ ישראל הוזמנו על ידי מוסדות היישוב שטרות חדשים כדי להחליף את הלירה הארץ ישראלית (לא"י) שהונהגו על ידי שלטונות המנדט הבריטי. באותה תקופה לא היה קיים מוסד פיננסי מרכזי למדינה שבדרך ולא הייתה אפשרות להקים מוסד כזה מפאת חוסר זמן וחוסר בידע, כמו כן היה פחד שהציבור לא יתן את אמונו במוסד פיננסי חדש ולא ישוש להחליף את הכסף. בשל הסיבות הללו פנו מוסדות היישוב לראשי בנק אפ"ק לשם הקמת מחלקה מיוחדת בתוך הבנק שתהיה אחראית על הנפקת המטבע והדפסת הכסף - מחלקת המטבע. עם חלוף השנים והתבססות המדינה בלט הצורך בגוף מרכזי שלא רק ידפיס את השטרות אלא גם יפקח על פעילותה הכלכלית של המדינה, לשם כך הועברה המחלקה ב-1954 לידי בנק ישראל.
קטגוריה:בנק ישראל
קטגוריה:ישראל: מטבעות
אילן מוכיח

אילן מוכיח (נולד ב-12 ביולי 1948) הוא מלחין, מנצח, מוזיקאי, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. ממייסדי רימון - בית ספר למוזיקה.

==ביוגרפיה==
נולד והתחנך בתל אביב. בצעירותו למד בארצות הברית עיבוד מוזיקלי, ניצוח והלחנה באוניברסיטת ניו יורק ובבית ספר מאנס למוזיקה.
בשנות ה-70 וה-80 ניהל הפקות מוזיקליות עבור קול ישראל והערוץ הראשון הידוע שביניהם הוא אות הפתיחה של "עוד להיט".
כמו כן הלחין ועיבד מוזיקה להפקות תיאטרון וקולנוע.
מוכיח שיתף פעולה עם זמרים רבים בישראל, בהם אחינועם ניני, אריק איינשטיין, אסתר עופרים ויהודית רביץ.

ב-1971 הלחין ועיבד 6 משירי אלבומו של יגאל בשן שנשא את שמו של הזמר. הבולט מבין השירים היה "מתוק מתוק", שהפך ללהיט גדול ולאחד השירים המזוהים ביותר עם בשן.

ב-1973 הלחין את הפסקול לסרט "המשכנע בע"מ".

ב-1977 עיבד שני שירים לאלבומו השני של דורי בן-זאב: "אני יוצא לרקוד" ו"לו ידעת", ניגן בהקלטות בפסנתר וכתב את המוזיקה לסרט "בוא נפוצץ מיליון".

ב-1979 תיזמר ועיבד את שירי אלבום הבכורה של דייוויד ברוזה, וניגן בהקלטות בפסנתר ופנדר רודס. מוכיח עבד יחד עם אריק איינשטיין באלבומים: "הופעה משותפת עם שלום חנוך" (1980), "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב" (1980; בו עיבד את שיריו) חמוש במשקפיים (1980) ושמש רטובה (2002).

בשנות השמונים עיבד מוכיח מספר מופעים ללהקת המחול "שלום" שאיתה הופיע בארץ וברחבי העולם.

ב-1980 מוכיח היה שותף לעיבודי שיר אלבומה של יהודית רביץ "גלוי ונעלם", וניגן בהקלטות בסינטיסייזר ובאורגן האמונד. עוד באותה שנה עיבד וינצח את התזמורת בהקלטות האלבום "פנטסיה בארץ הפלאות", שכלל כ-50 ביצועים של זמרים שונים לשירי מסרטי ילדים ומחזות מוזיקליים.

ב-1982 עיבד ניהל מוזיקלית, ואף הלחין 6 שירים לאלבומו של אריק לביא "קרוב לפנות בוקר". בהקלטות האלבום ניגן בפנסתר, סינטסייזר וסקסופונים.

בשנת 2001 שב לשתף פעולה עם יהודית רביץ, כאשר עיבד מבחר משיריה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שבוצעו בפני קהל. הופעות אלו הוקלטו והוצאו על גבי דיסק באותה שנה.

בין השנים 2018–2020 עיבד מוכיח עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית שירים עבור זמרים ויוצרים מן השורה הראשונה כגון: יוני רכטר, מתי כספי, שלומי שבן, ערב הוקרה ליוסי בנאי ועוד.

כיום הוא מלמד ברימון בית ספר למוסיקה ובאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.

מוכיח הוא אביהם של המתופף, המעבד והמפיק המוזיקלי רע מוכיח והבסיסט תם מוכיח.

==קישורים חיצוניים==

* [https://youtu.be/3BFeh-y_QIQ אילן מוכיח], הפרויקט של מפעל הפיס לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית, עם יואב קוטנר, אוגוסט 2017

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:סגל בית הספר רימון
קטגוריה:סקסופוניסטים ישראלים
קטגוריה:קלידנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
פלסטלינה (אלבום)

פלסטלינה הוא אלבום שנוצר בשנת 1970, במהלך העבודה על סדרת הטלוויזיה "לול", על ידי אריק איינשטיין ושלום חנוך. באלבום זה, ובאלבום "שבלול" שהוציאו השניים מוקדם יותר באותה שנה הצליחו איינשטיין וחנוך להחדיר לראשונה אל המיינסטרים הישראלי את מוזיקת הרוק.

== הפקה ==
באלבום זה שר איינשטיין את כל השירים, מלבד שיר הנושא האינסטרומנטלי (שהוקלט מאוחר יותר עם מילים באנגלית לאלבומו של חנוך "Shalom") והשירים "מאיה" ו"שחק אותה" ששר חנוך. את השיר "מאיה" הקדיש חנוך לבִיתו, עוד בטרם נולדה). את השיר "מה איתי" שר איינשטיין בדואט עם ג'וזי כץ. "אבישג" הוא אחד השירים הבודדים והנדירים שאריק איינשטיין הלחין בעצמו במהלך הקריירה הארוכה שלו.

"פלסטלינה" נחשב לאחת מפסגות היצירה של איינשטיין מצד אחד ולפריצה הגדולה של חנוך מצד שני. מהאלבום הצליחו השירים: "אמא שלי", "מאיה", "מה איתי", "אסור לוותר" ו"ערב שישי".

בעקבות ההצלחה, פנה חנוך לקריירה עצמאית וניסה את מזלו באנגליה, שם הקליט אלבום סולו באנגלית (Shalom, 1971) שנכשל מסחרית ולא סלל את דרכו של חנוך לשוק הבינלאומי. שלום חנוך חזר לישראל בסוף 1973, הקליט שירים אחדים עם להקת בני נח וב-1975 הקים עם אריאל זילבר את להקת תמוז. ב-1977 הוציא חנוך את אלבום הסולו הראשון שלו בעברית, "אדם בתוך עצמו".

את עטיפת האלבום "פלסטלינה" עיצב דוד טרטקובר שעיצב רבים מאלבומיו של איינשטיין באותו עשור, כשהוא משתמש בתמונות שצילמה אלונה איינשטיין, באותה עת אשתו של איינשטיין.

שיתוף הפעולה בין איינשטיין לחנוך התחדש רק עשור לאחר יציאת "פלסטלינה", במסע הופעות משותף שתועד באלבום כפול. אלבום האולפן המשותף הבא של השניים, שנקרא "מוסקט", יצא בשנת 1999.

==השירים באלבום==

== קרדיטים ==
*אריק איינשטיין: שירה, כתיבת מילים
*שלום חנוך: שירה ב"מאיה" (3) ו"שחק אותה" (8), גיטרה אקוסטית, קולות, עיבודים וכל הלחנים (למעט "אסור לוותר" ו"אבישג")
*רוב הקסלי: גיטרות
*יעקב נגר: פסנתר, פסנתר חשמלי (אונדיולין), אורגן האמונד, צ'מבלו, מפוחית
*אלי מגן: גיטרה בס
*מיקי גבריאלוב: גיטרה בס ב"כתבו עליו בעיתון" (2), "מה איתי" (4) ו"אסור לוותר" (5)
*אהרון קמינסקי: תופים וכלי הקשה
*ג'וזי כץ: שירה ב"מה איתי" (4)
*ג'רי גרבל: טרומבון
*פנצ'ו בלומנצוויג: קונטרה באס
*אורי זוהר, צבי שיסל וחבורת לול: קולות
*מנהל הקלטה: יהודה קולטון באולפני "ישראקול"
*מפיק: צבי שיסל
*צילומי העטיפה: אלונה איינשטיין
*עיצוב העטיפה: דוד טרטקובר

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1970
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי שלום חנוך
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
קטגוריה:אלבומים בעברית
כנסיות עתיקות בארץ ישראל

אייל רועה מהכנסייה הביזנטית בנהריה שנבנתה במאה ה-6 לספירה]]
ברחבי ארץ ישראל נמצאו כ-265 כנסיות נוצריות עתיקות. רובן נמצאו באזור ירושלים ובית לחם ומיעוטן בגליל, בגולן ובנגב. ביוני, 2011, נתגלו בפעם הראשונה בעכו העתיקה שרידי מבנה ציבורי, שככל הנראה שימש ככנסייה בתקופה הביזנטית.

הכנסיות שנמצאו בארץ ישראל נבנו בשלוש תקופות עיקריות:

* בימיו של הקיסר קונסטנטינוס הגדול, החל משנת 313 לספירה.
* בימיה של הקיסרית אאודוקיה בשנים 393-460 לספירה.
* בימיו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנים 527-565 לספירה.

לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי המוסלמים, כמעט שלא נבנו כנסיות חדשות.
==ראו גם==
*כנסייה ביזנטית בנהריה
*כנסייה ביזנטית ליד כיסופים
==לקריאה נוספת==
* האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, משרד הביטחון והוצאת כרטא.
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:מבנים עתיקים
רסלינג

רסלינג היא הוצאה לאור של ספרי עיון, המקדישה עצמה לקידום השיח התאורטי-ביקורתי בשדות האמנות, התרבות והחברה. נכון לשנת 2023, פרסמה ההוצאה כ־1100 כותרים.

== היסטוריה ==
ההוצאה הוקמה בשנת 2000 על ידי עידן צבעוני ויצחק בנימיני והם גם בעלי ההוצאה ועורכיה הראשיים. להוצאה ועדה אקדמית המפקחת על בחירת הכותרים לפרסום ועל טיב העריכה והתרגום. חברי הוועדה הם אליעזר (אד) גרינשטיין, רות הכהן-פינצ'ובר וחנן חבר.

ההוצאה מפרסמת כ־40 ספרים בשנה, בשלוש סדרות עיקריות:
* ליבידו: סדרה לתרגום. בסדרה מתפרסמים תרגומים לספרי עיון בתחומי מדעי הרוח והחברה. ספרים רבים בסדרה הם מספרי היסוד של הפילוסופיה הפוסטמודרנית (כותבים כגון מישל פוקו, ז'אק דרידה, רולאן בארת) ושל הפסיכואנליזה (בעיקר זיגמונד פרויד וז'אק לאקאן). בנוסף מתפרסמים בה כתביהם של גדולי הפילוסופים (אריסטו, קאנט, הגל ועוד) וספרי מחקר ועיון נוספים בתחומים הנזכרים. נכון לאפריל 2020 יצאו בסדרה קרוב ל־300 כותרים. מספר התרגומים הרב גורר לעיתים ביקורת על איכותם.
* פֶטיש: סדרת מקור לביקורת התרבות. בסדרה מתפרסמים לראשונה ספרים שנכתבו בעברית. ביניהם ספרי מחקר בתחומי מדעי הרוח והחברה, כולל בלשנות, ספרות ואמנות, פילוסופיה ופסיכואנליזה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה, היסטוריה, תקשורת, מחשבה פוליטית, דת ומדעי היהדות ועוד. רבים מספרי הסדרה מתאפיינים במתודות מחקר חדשות או בין־תחומיות. בנוסף מתפרסמים בסדרה ספרי הגות מקוריים וספרים נוספים. נכון לשנת 2020 ראו אור בסדרה זו למעלה מ־500 ספרים.
* ושתי: מחלקה ספרותית. בסדרה רואים אור ספרי פרוזה. הסדרה יחסית לא פעילה, ועד 2020 התפרסמו בה פחות מארבעים ספרים.

בשנת 2006 הושקה, בשיתוף בית הספר לעיצוב שנקר, סדרת ספרים בנושאי תרבות בשם תרבות חזותית. עורכי הסדרה הם מיכה לוין, עודד היילברונר ולארי אברמסון.

בשנת 2014 השיקה רסלינג סדרת מקור לספרות ניסיונית בשם מעבדה בעריכת נעמה צאל. בסדרה ראו אור שמונה ספרים (ביניהם 'רוגטקה' מאת תמר גטר וספר עלטה מאת עיגול שחור), והיא נסגרה עם פטירתה של צאל.

עד שנת 2021, פרסמה ההוצאה מעל אלף ספרי עיון וביקורת.<ref></ref>

==ספרים בולטים בהוצאת רסלינג==
* האמנה החברתית (2006) - תרגום חדש של ד"ר עידו בסוק לספרו של הפילוסוף ז'אן-ז'אק רוסו שיצא לראשונה לאור בשנת 1762.
* הארכאולוגיה של הידע (2005) - תרגום לעברית של הספר משנת 1969 מאת הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו.
* מתי ואיך הומצא העם היהודי? (2008) - ספר עיון שכתב שלמה זנד שמתמודד עם מסורת ההיסטוריוגרפיה הפרוטו-לאומית והלאומית שהעלתה על נס את קיומו של עם יהודי מאז יציאת מצרים.
* שעבוד האישה (2009) - תרגום של שונמית ליפשיץ לספרו של הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל שיצא לראשונה לאור בשנת 1869.
* קיצור תולדות יהוה (2017) - ספר מאת חוקר המקרא וההיסטוריון ד"ר יגאל בן-נון המפרט את דרך התהוותן של ממלכות ישראל ויהודה עד לתקופה הפרסית, ההלנית והרומית. במהלך תיאור זה מתעכב הספר על דרך התהוותם של הטקסטים המקראיים ועל העריכות שבוצעו בהם. הספר מסתמך על מחקרים אחרונים בתחום ההיסטורי, הספרותי, הפילולוגי, האפיגרפי, הארכאולוגי ועל תרבויות האזור שהשפיעו על שתי הממלכות.

== קישורים חיצוניים ==
* , המכיל בנוסף לקטלוג ספרי ההוצאה, גם שפע של מאמרים ומסות, וכן הודעות על אירועים שונים.
* 
* 
* [http://www.e-mago.co.il/issue-198.htm מאמרים על ספרים בהוצאת רסלינג], באתר אימגו.

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2000
פלסטלינה

חבילת פלסטלינה
דמויות מעוצבות בפלסטלינה
פיסול בפלסטלינה בבריטניה (1944)
אנימציה [[סטופ מושן בפלסטלינה]]
פלסטלינה (מיוונית: Plastikos - מכויר) או בשמה העברי טינית (מהמילה טין) היא חומר פלסטי, כלומר חומר אשר אינו נוטה לחזור לצורתו המקורית, וניתן למתוח אותו במידה רבה מעבר למידתו המקורית. פלסטלינה היא תערובת של וזלין, מלחי סידן (בעיקר סידן פחמתי) וחומצות שומן, השם (Plasticine) הוא סימן מסחר של חברת Flair Leisure Products. ייעודו של החומר לשמש כצעצוע ילדים, אך הוא משמש גם באמנות ובהפקת סרטי אנימציה.
הפלסטלינה אינה מתקלקלת כאשר היא חשופה לאוויר, והיא מיועדת לשימוש רב-פעמי. על ידי ערבוב פלסטלינה בצבעים שונים ניתן לגוון את צבעי הפלסטלינה לצבעי ביניים.

המשחק בפלסטלינה מחזק את שרירי כף היד ואת המוטוריקה העדינה.

סביב הפיסול בפלסטלינה קיימת תעשייה של ספרי הדרכה וכלי עיצוב.

ממציא הפלסטלינה (בשנת 1897) היה האמן הבריטי ויליאם הרבוט.

פלסטלינה מהווה חומר גלם לאנימציית סטופ מושן. בין היצירות שהופקו בצורה זו נמצאות הסדרה משלים שועליים ואגדות המלך שלמה.

==לקריאה נוספת==
* סודות של פלסטלינה - חיות הבית והגינה, רוני אורן
** סודות של פלסטלינה 2 - חיות הבר, רוני אורן
*** סודות של פלסטלינה 3 - דינוזאורים , רוני אורן
* שעשועי פלסטלינה עיסת נייר וחימר, הוצאת מעריב
* קסם של פלסטלינה , מוני רוקח-אוחנה ולילך קסיאלי-שיפמן
* מפלצטלינה - מפלצות מפלסטלינה, גליה ארמלנד

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: המצאות
לגיון הזרים

לגיון הזרים הוא כוח צבאי, המוקם על ידי המדינה מבני לאומים זרים. חיילי לגיון הזרים מתפקדים כמו שכירי חרב ובעבר היו נפוצים בכל רחבי אירופה. כיום נותרו רק שני לגיוני זרים ביבשת: הצרפתי והספרדי. הביטוי "לגיון הזרים" מתייחס בדרך כלל ללגיון הזרים הצרפתי, שהוא המפורסם מבין כולם.

==רשימה של לגיונות זרים בעולם==
*לגיון הזרים הצרפתי
*לגיון הזרים הספרדי
*הצבא המלכותי ההולנדי של מזרח הודו
*הצבא התמיד מנצח (לא פעיל יותר)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יחידות צבאיות

es:Legión Extranjera
sk:Cudzinecká légia
מימן גופרי

מימן גופרי הוא תרכובת כימית המורכבת משני אטומי מימן ואטום גופרית, סימונה הכימי הוא H<sub>2</sub>S . מזכירה את מבנה המים, אך האלקטרושליליות של הגופרית נמוכה מזו של החמצן ולכן הקוטביות פחותה יותר. התרכובת משמשת חיידקים ליצירת אנרגיה על ידי חמצון המימן הגופרי, על פי ההערכות מפעולה זו התפתחה יכולת הפוטוסינתזה.

המימן הגופרי הוא חומצה חלשה ובתמיסה מימית הוא נפרד לקטיון מימן H<sup>+</sup> ולאניון HS<sup>-</sup>:
:<math> \ H_2S \rightarrow HS^{-}+H^{+}</math>
::K<sub>a</sub>=1.3×10<sup>-7</sup> מול בליטר; pK<sub>a</sub>=6.89

כמויות קטנות של מימן גופרי מצויות בנפט גולמי, אולם גז טבעי עשוי להכיל עד 28% מימן גופרי. הרי געש ומעיינות חמים פולטים מימן גופרי שנוצר ככל הנראה מהידרוליזה של מינרליים גופריים, כלומר MS + H<sub>2</sub>O מגיבים ליצירת MO + H<sub>2</sub>S (כאשר M = מתכת כלשהי).

הריכוז הממוצע הנורמלי של מימן גופרי באוויר נקי הוא בסביבות 0.0001-0.0002 ppm.

המימן הגופרי הוא גז בטמפרטורת החדר, חסר צבע, בעל ריח של ביצים סרוחות, דליק ורעיל מאוד. מאחר שהוא כבד מן האוויר הוא נוטה להצטבר בתחתיתם של חללים לא מאווררים (מקומות מוקפים). על אף שריח המימן הגופרי חריף מאוד בתחילה, תוך זמן קצר המימן הגופרי פוגע בחוש הריח ועל כן קורבנות פונטנציאליים עשויים שלא לחוש בנוכחותו.

מימן גופרי הוא אחד המרכיבים הנפוצים של גז הביצות, לצד מתאן.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:גופרית: תרכובות
קטגוריה:מימן: תרכובות
בן-ציון אריה לייבוש הלברשטאם

הרב בן-ציון אריה לייביש הלברשטאם (נולד בג' באייר ה'תשט"ו (1955), ארצות הברית) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות באבוב.

==ביוגרפיה ==
האדמו"ר מבאבוב (משמאל), עם רבי [[שמואל דוד הלברשטאם מצאנז קלויזנבורג (במרכז), ורבי צבי יהודה שפירא מבלאז'וב]]
נולד לאדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם (השני) ולרבנית פריידא, בת רבי אריה לייבוש רובין, האדמו"ר מטומשוב. בשנת ה'תשל"ה (1975) נישא לקרובת משפחתו העסא, בתו של הרב מנחם מנדל רובין, האדמו"ר ממוזשאי. בני הזוג התגרשו כעבור כשנתיים. נישא בשנית לרוזה, בת ר' משה צבי ווקסמן, ולזוג נולדו 12 ילדים.

לאחר פטירת אביו האדמו"ר רבי שלמה בשנת ה'תש"ס (2000), הוכתר על ידי אחיו האדמו"ר רבי נפתלי צבי הלברשטאם כרב הצעיר של קהילת באבוב. לאחר פטירת אחיו בשנת ה'תשס"ה (2005), הוכתר לאדמו"ר על ידי רוב חסידי באבוב. כשליש מהחסידים הכתירו כאדמו"ר את אחיינו רבי מרדכי דוד אונגר, חתן אחיו האדמו"ר רבי נפתלי צבי. בפסק דין שניתן בבוררות בין שני הצדדים נקבע כי חצרו של רבי בן ציון היא היחידה שיכולה להיקרא בשם "באבוב" ללא שם לוואי.

==קהילותיו==
מרכז חצרו בבורו פארק שבניו יורק. קהילות של חסידיו קיימות גם במונסי, לייקווד, ויליאמסבורג, לינדן, לונדון, אנטווערפן ועוד. בישראל יש לחסידות קרייה בבת ים ("קריית באבוב"), וכן קהילות בערים בני ברק, ירושלים ביתר עילית אשדוד ואלעד וחיפה. בקנדה ישנן קהילות במונטריאל ובטורונטו.

דברי תורתו מופיעים מדי שבוע תחת הכותר אמרי קודש.

== בניו ==
* בנו הרב חיים שלום, רב הצעיר של קהילת באבוב. חתן רבי בעריש מייזליש אב"ד סאטמאר בארא פארק.
* חתנו הרב חיים שלמה הלברשטאם, סגן דומ"ץ באבוב.
* בנו הרב דוד, חתן רבי לייבוש הורוויץ בן הרב צבי הירש מסטריזוב.
* חתנו הרב חיים דוד וואקסמאן, דומ"ץ באבוב במאנסי.
* חתנו הרב יחזקאל ליפשיץ
* בנו הרב מרדכי דוב, חתן הרב ברוך אברהם הורוויץ ראש ישיבת באבוב, חתן האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם.
* בנו הרב יחזקאל שרגא, חתן הרב אברהם ברוך הורוויץ ר"מ בישיבת באבוב.
* בנו הרב אברהם יהושע העשיל, חתן הרב ישכר בעריש פרידמאן אב"ד קהל בית ישראל סידערהורסט
* חתנו הרב ישראל בלום בן הרב בן ציון דומ"ץ באבוב לאנדאן, חתן האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם.
* חתנו הרב בן ציון משה הלוי הורוויץ בן רבי אברהם אבא, ראש ישיבת באבוב בלונדון.
* בנו הרב ישראל אלימלך, חתן רבי יצחק יוסף לעזער, כותב בבית האדמו"ר מבאבוב, חתן רבי נחום הורוויץ רב ד'קהל שארית ישראל.
* בנו הרב שלמה, חתן הרב בעריש ארנסטר, נכד רבי משה ארנסטר אב"ד מאור חיים ירושלים, ורבי יצחק קאליש, האדמו"ר מאמשינוב.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אדמו"רי באבוב
קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:משפחת טברסקי: ענף צ'רקס-שניאורסון
קטגוריה:משפחת טברסקי
קטגוריה:נשיאי כולל חבת ירושלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
אוגוסטוס (תואר)

מטבע עם הפרופיל של הקיסר דיוקלטיאנוס. בצד ימין כתוב התואר "אוגוסטוס"
אַוּגוּסְטוּס (בלטינית Augustus: "הנשגב" או "הנעלה") היה התואר הידוע ביותר של הקיסר הרומאי הראשון, גאיוס יוליוס קיסר אוקטביאנוס. מאוחר יותר אומץ השם כאחד מתארי הקיסרים הרומים. בתקופת שלטון הטטררכיה שימש התואר להבדיל בין הקיסרים הבכירים, האוגוסטוס של המערב והאוגוסטוס של המזרח, מאלה בעלי הסמכות הקטנה יותר, הקיסרים.

עד לתקופת הטררככיה התואר עצמו היה חסר סמכויות ממשית והיה תואר כבוד בלבד, שניתן לאוגוסטוס, או ליתר דיוק נלקח על ידיו, כסימן לייחודו וליוקרתו. השם כנראה קשור למושגים אוגור (augur), כהן דת רומי שתפקידו היה לפרש את מחשבות האלים מצפייה בתעופת ציפורים, והמילה אוקטוריטאס (auctoritas) שפירושה השפעה ויוקרה הנובעת מתכונותיו והישגיו של האדם.

==התואר אוגוסטוס בקיסרות המוקדמת==
אוקטביאנוס אימץ את השם לפי הצעתו של מונאטיוס פלאקנוס, במטרה להימנע מלקחת לעצמו תואר שיזכיר את תואר המלך השנוא על העם הרומי, ויחד עם זאת תואר שיציג את העובדה שהוא בעל היוקרה והמעמד הגדולים ביותר ברומא. 

התואר ותרגומו ליוונית הציגו אפשרות של משמעויות דתיות אצל היסטוריונים מימי קדם והעת החדשה. התרגום ליוונית של המושג הוא "סבאסטוס", כינוי בעל משמעויות דתיות ביוונית המצביע אולי על פירושים של היותו של אוקטביאנוס ישות מעל האדם. ההיסטוריון קאסיוס דיו כותב שהתואר מסמל את בעליו כ"יותר מאנושי" ואילו אצל ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס, מופיע התואר כניגוד למילה "אנושי".

כיום מקובלת ההנחה שהתואר אוגוסטוס נועד לסמל את יוקרתו העליונה של אוקטביאנוס, או כפי שניקולאוס איש דמשק מתאר בפשטות, שאוקטביאנוס אימץ את השם בשל שאיפתו לכבוד. התיאור לא היה מעוגן במשפט הרומי ולמעשה לא העניק לקיסר סמכויות. בהקשר זה כותב צבי יעבץ בספרו, , את המילים הבאות:

"אחרי שנת 27 לפנה"ס היו לאוקטביאנוס שלושה שמות מרשימים IMPERATOR CAESAR AUGUSTUS (אימפרטור קיסר אוגוסטוס) אך סמכויותיו נבעו ממקור אחר"

עם התבססות משטר הפרינקיפט אימצו הקיסרים את ארבע התכונות שתוארו למעלה, יחד עם התואר אוגוסטוס שהיה מזוהה איתן, כקווים המנחים של המשטר החדש, לפחות באופן רשמי. בנוסף לכך היה נהוג לקרוא לחלק מאימותיהם ונשותיהם של הקיסרים בתואר "אוּגוּסְטָה".

== התואר אוגוסטוס בימי הטטררכיה==
בשנת 286 הקים הקיסר דיוקלטיאנוס צורת משטר חדשה שנועדה לבלום אי היציבות שפשתה באימפריה הרומית. הוא חילק את האימפריה הרומית ל-2 חלקים: מזרחי ומערבי, ובעוד הוא שולט על הצד המזרחי כשליט בכיר, מינה את חברו מקסימיאנוס לשלוט על המערב. לכל אחד מהשליטים ניתן התואר "אוגוסטוס", ולכל אחד מהם מונה סגן שקיבל את התואר קיסר. מחזיק התואר של האוגוסטוס היה בעל הסמכות הגבוה יותר. על פי תקנותיו של דיוקליטיאנוס, אמור היה כל אחד מה"אוגוסטים" למשול כ-5 שנים ואז לפנות את כיסאו ליורשו הקיסר. צורת ממשל זו לא החזיקה מעמד יותר ממספר שנים לאחר פרישתו של דוקליטיאנוס מתפקידו. צורת השלטון של הטטררכיה התמוטטה והתואר אוגוסטוס איבד את משמעותו החדשה.

==לקריאה נוספת==
* צבי יעבץ, אוגוסטוס - נצחונה של מתינות, הוצאת דביר.

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
צייטלין

צייטלין הוא שם משפחה יהודי מטרונימי, שנגזר משם האם או הרעיה צייטל (שם חיבה לשרה).

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
en:Zeitlin
ישיבה תיכונית קריית ארבע

ישיבה תיכונית קריית ארבע (יתק"א) היא ישיבה תיכונית שהוקמה בשנת 1989 על ידי הרב אבינועם הורביץ העומד בראשה.

בישיבה מתחנכים כ-250 נערים.

הישיבה הקימה עם תלמידיה את מיזם ההתנדבות "שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל", במסגרתו מתנדבים תלמידי הישיבה בבאר שבע. למיזם חברו כ-4,000 בני נוער נוספים בכל הארץ.

הישיבה הקימה מיזם של מועדון לקשיש בתוך הישיבה, לפיתוח הקשר בין צעירים למבוגרים, בהובלת כיתות י'.

הישיבה שומרת על קשר קרוב עם הבוגרים, ואף הקימה עבור בוגרי הצבא שהתחתנו את התוכנית לשילוב תורה בבקרים בבית המדרש, ולימודי אקדמיה בירושלים בשעות אחר הצהרים. הבוגרים גרים בישיבה, ומשמשים חונכים לתלמידיה.

==מיזמים של הישיבה ==
* "שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל"
* "והדרת" - בסמוך לישיבה, פועל בסיוע הישיבה מרכז יום לקשישים, ותלמידי הישיבה מתנדבים בו אחת לשבוע.
* "מצפה אביחי" - מאחז שהוקם על ידי תלמידי מחזור י"ד על גבעה 18 הנמצאת בקרבת הישיבה בשנת התשס"ו. המאחז קרוי על שם של חבר המחזור אביחי לוי, שנרצח בפיגוע ירי בסמוך לבית חג"י שבהר חברון.
* כולל דיינות

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קריית ארבע
קריית ארבע
קריית ארבע
קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
שדה סגור אלגברית

במתמטיקה, שדה <math>F</math> הוא סגור אלגברית אם לכל פולינום לא קבוע עם מקדמים מ-<math>F</math> קיים שורש ב-<math>F</math>. 

== דוגמאות ==
* שדה המספרים הממשיים <math>\mathbb {R}</math> הוא לא סגור אלגברית. הפולינום <math>x^2 + 1</math>, למשל, הוא פולינום עם מקדמים ממשיים (0 ו-1) שלא קיים לו שום שורש ממשי - לא קיים מספר ממשי <math>x</math> כך ש-<math>x^2 + 1=0</math>. בצורה דומה ניתן לראות שכל תת-שדה של שדה המספרים הממשיים (ובפרט, למשל, שדה המספרים הרציונליים) הוא אינו סגור אלגברית.
* כל שדה סופי <math>F</math> הוא לא סגור אלגברית. אם <math>a_1,\ldots,a_q</math> הם איברי השדה <math>F</math>, אז הפולינום <math>(x-a_1)(x-a_2)\cdots (x-a_q) + 1 = x^q-x+1 \in F[x] </math> הוא פולינום שמקדמיו מ-<math>F</math> אבל לא קיים לו שורש ב-<math>F</math>.
* בניגוד לדוגמאות הקודמות, לפי המשפט היסודי של האלגברה, שדה המספרים המרוכבים הוא סגור אלגברית (למשל, לפולינום <math>x^2 + 1</math> קיים שורש מרוכב).
* דוגמה נוספת לשדה סגור אלגברית הוא שדה המספרים האלגבריים, שהוא הסגור האלגברי של שדה המספרים הרציונליים.
* הסגור האלגברי של שדה סופי ממאפיין <math>p</math> הוא האיחוד של כל השדות הסופיים מאותו מאפיין. לשדה המתקבל קוראים לפעמים <math>GF(p^{\infty})</math>.

== הגדרות שקולות ==

שדה <math>F</math> הוא סגור אלגברית אם ורק אם הוא מקיים את אחת התכונות השקולות הבאות:
* אין לשדה הרחבה מממד סופי.
* אין לשדה הרחבה אלגברית לא טריוויאליות
* לכל פולינום מעל השדה (שאינו קבוע), יש שורשים בשדה.
* כל פולינום ממעלה גדולה מ-1 מעל השדה הוא פריק.
* כל פולינום שמקדמיו בשדה <math>F</math> מתפצל שם לגורמים ליניאריים.
* לכל מטריצה ריבועית ישנו ערך עצמי.

== חשיבות גאומטרית ==

בגאומטריה אלגברית, כאשר חוקרים מערכות משוואות מנקודת מבט גאומטרית, עובדים תמיד מעל שדה סגור אלגברית; גישה זו מסירה את ההפרעות האריתמטיות (שנובעות מאי-קיום שורשים לפולינומים או למערכות של פולינומים), ומותירה רק את האופי הגאומטרי שלהם. לדוגמה, כאשר עוסקים במספרים רציונליים, הקו הישר <math>y=x</math> אינו נחתך עם המעגל <math>x^2+y^2=1</math> (משום שנקודות החיתוך <math>x=y=\pm \frac{\sqrt{2}}{2}</math> אינן רציונליות). שתי נקודות החיתוך מופיעות כאשר עוברים לסגור האלגברי.

== סגור אלגברי ==
לכל שדה <math>F</math> ישנו שדה הרחבה סגור אלגברית. מבין כל שדות ההרחבה הסגורים אלגברית, קיים ויחיד (עד כדי איזומורפיזם, שאיננו יחיד), שהוא הרחבה אלגברית של <math>F</math>, והוא נקרא הסגור האלגברי של <math>F</math>.

==קישורים חיצוניים==
* 

סגור אלגברית
סגור אלגברית
סופרי דור תש"ח

סופרי דור תש"ח (או דור בארץ / דור הפלמ"ח) הוא כינוי לקבוצה של יוצרים ספרותיים שפעלו בישראל במהלך שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20. מדובר בקבוצת יוצרים בעלי קבוצת גיל, סגנון ספרותי והזדהות אידאולוגית שונה. היוצרים, ילידי שנות העשרה והעשרים של המאה ה-20 היו הדור הראשון שנולד וכתב בארץ, מה שייחד אותם מאוד מבחינה ספרותית ומכאן כינויים. תופעת יצירתם נבעה מהיותם הדור היהודי הראשון המופיע בארץ ישראל ששפת-אמם היא עברית וגדלו אל-תוך תרבות יהודית, חילונית ולאומית.

רוב יצירותיהם פורסמו בכתבי העת שזוהו עם מפלגות השמאל של התקופה "על המשמר, "משא", "למרחב" ו"אורלוגין" כמו גם בספרית פועלים. רובם הגדול של סופרי דור תש"ח זוהו עם מפ"ם וחלקם כיהנו בכנסת מטעמה.

==רקע היסטורי==
היצירה נועדה לבטא את רגשותיו של דור חדש ומיוחד, שבניגוד לאבותיו חי חיים עצמאיים בארץ ישראל. עולמו וחינוכו של דור זה היו שונים לגמרי מעולמם של אבותיהם - יוצאי אירופה ועל כן היה מקום לצפות לפריצה של זרם ספרותי, שיבטא את רוחו המיוחדת והחדשנית. גם מאורעות התקופה - השואה, המאבק בבריטים ומלחמת העצמאות דרשו יצירות ספרותיות שיעסקו בהן.

==התפתחות==
נהוג לראות בפרסום יצירתו של ס. יזהר, "אפרים חוזר לאספסת" ב-1938 את מבשרו של גל זה. לכדי ביסוס הגיע הזרם עם פרסומם של חוברות שהכילו כמה סיפורים קצרים ונקראו "ילקוט הרעים" לאחר 1943. לביסוס סופי וקיבוע יצירתו הגיע דור תש"ח ב-1945-1946, עת הופיעו הרומנים הראשונים של יוצרי דור זה ("הוא הלך בשדות" - משה שמיר, "אפורים כשק" - יגאל מוסינזון).

קום המדינה היווה בעיה רצינית עבור יוצרים אלו שכן הם לא הורגלו בחיים נורמטיביים ושגרתיים כפי שנוצרו במדינה לאחר מלחמת העצמאות, עבורם היה מדובר במשבר אישי וספרותי כבד, הם לא ידעו איך להתמודד עם השגרה המעיקה ועם השינויים הדמוגרפיים וההתברגנות. לקראת סוף שנות החמישים ובעיקר בשנות השישים של המאה ה-20 הלכה יצירתו של הזרם ודעכה - הוא לא דיבר אל המוני העולים החדשים והאותנטיות שלו נשחקה בחלוף השנים.

כמה יצירות המשתייכות לזרם זה נכנסו לפנתיאון התרבות הישראלית ביניהם יצירתו המפורסמת של משה שמיר - "הוא הלך בשדות" ויצירתה המפורסמת של נעמי פרנקל - שאול ויוהאנה, יצירות אלו נלמדות במסגרת הבגרות בספרות.

בין היצירות הספרותיות, המאפיינות ביותר את לבטיו של דור תש"ח לאחר מלחמת העצמאות, ניתן למנות את ספריו של חנוך ברטוב, בעיקר באמצע הרומן ומתום עד תום, את חדווה ואני של אהרן מגד ואת פנים אל פנים של אבא קובנר.

==נושאי כתיבה==
סיפוריהם של בני דור תש"ח היו ריאליסטים ובעלי מאפיינים אוטוביוגרפים מסוימים. הם עסקו בעיקר בשלושה נושאים - היסטוריה קרובה ורחוקה- מלחמת העצמאות והמאבק בבריטים מחד וימי בית ראשון ושני מאידך; השואה והגלות; ומציאות החיים במדינה הצעירה והמתהווה.

==לקריאה נוספת==
* אבנר הולצמן, הסיפורת של "דור בארץ". בתוך: "ישראל בעשור הראשון", תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
* אביבה מהלו, וכי עירום אתה?! אמת ומיתוס בסיפורי דור הפלמ"ח, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008. 
* ירון גולן וגרשון שקד, חיים על קו הקץ : אנתולוגיה לסיפורת ישראלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982
* אניטה שפירא, "דור בארץ", אלפיים 2 (תש"ן), עמ' 203-178. 

*
*
קטגוריה:חבורות ספרותיות
קטגוריה:דורות סוציולוגיים
אלג'יר (להקה)

אלג'יר הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 1992 במושב תלמי אליהו בידי הסולן והגיטריסט אביב גדג', המתופף דביר לביא וגבריאל בלחסן. הלהקה התפרסמה עם יציאתו של אלבום הבכורה שלה "נאמנות ותשוקה" בשנת 1995, שם החלו חברי הלהקה לפעול גם בתל אביב. 

הלהקה פרצה לתהילה והכרה רחבה ברחבי ישראל בזכות אלבומה השני והאחרון "מנועים קדימה" בשנת 2004, שם השתנה הרכב הלהקה אחרי שלביא עזב ובמקומו הגיע אביב ברק ואת בלחסן החליף הגיטריסט עופר קורן לסירוגין בעקבות מצבו הנפשי של בלחסן. על אלבום זה זכתה הלהקה בפרס אקו"ם. הלהקה התפרקה כשנתיים לאחר מכן. 

==היסטוריה==
אלג'יר הוקמה בתחילת שנות התשעים על ידי אביב גדג', יחד עם חבריו למושב תלמי אליהו - גבריאל בלחסן ודביר לביא. חיים שמש, מפיק מחברת הד ארצי, ראה את הלהקה מופיעה בתל אביב והחתים את הלהקה על חוזה בחברה. בדצמבר 1995 יצא האלבום הראשון של הלהקה שנקרא "נאמנות ותשוקה" והופק על ידי אסף שריג, חבר להקת "איפה הילד?". להקלטות הצטרף אחיו של אביב גדג', שלום גד, בגיטרה בס. סגנון האלבום היה רוק שהושפע ממוזיקה אתנית ומחזנות והוא לא הצליח מסחרית. לאחר הוצאת האלבום הראשון עברו חברי הלהקה חוויות שונות, ביניהן תקופה של חזרה בתשובה, ניסיונות התאבדות ואשפוז מרצון של גיטריסט הלהקה בלחסן בבית החולים הפסיכיאטרי "אברבנאל".

שמונה שנים אחרי הוצאת "נאמנות ותשוקה" חתמה הלהקה על חוזה עם שאול מזרחי מנהל הבארבי, בלייבל "בארבי רקורדס", בו הוציאו בשנת 2004 את אלבומם השני, "מנועים קדימה", מתוכו בעיקר בלטו השירים "בתוך הצינורות", "דם על הים", "דבר אליי", "קיטש" ועוד. הרכב הלהקה באלבום השני השתדרג, וכלל את המייסדים גדג, ובלחסן, אביב ברק בתופים (מלהקת נקמת הטרקטור), עמי רייס בקלידים וגיל פדידה בגיטרה בס. אל ההקלטות הצטרף הגיטריסט רון בונקר (רון בונקר הוא כיום חלק מההרכב הקבוע שמלווה את גדג' בהופעותיו כאמן סולו). האלבום השני הצליח מבחינה מסחרית וזכה לביקורות נלהבות. לאחר צאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ארוך, שבחלקו לא השתתף בלחסן מסיבות בריאותיות, ועופר קורן החליף אותו כגיטריסט.

חלק מההופעות לוו על ידי רביעיית מיתרים ובחלקן התארחו אמנים שונים, כמו אהוד בנאי, ברי סחרוף, שלום גד ועוד. אלג'יר קיימה גם שתי הופעות עם הרכב מיוחד שהקים גדג' לצורך ההופעות ונקרא התזמורת האנדרלמוסית. ביוני 2005 סיימו את סיבוב ההופעות ויצאו להפסקה.

ב-2005 הודיע גדג' על פירוק הלהקה.

==דיסקוגרפיה==
* (1995) נאמנות ותשוקה
* (2004) מנועים קדימה

==חברי הרכב==
*אביב גדג' - שירה, גיטרה, קלידים
*גבריאל בלחסן - שירה, גיטרה
*גיל פדידה - גיטרה בס, כינור
*אביב ברק - תופים
*עופר קורן - גיטרה
*עמי רייס - קלידים, אקורדיון
*דביר לביא - תופים

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:תלמי אליהו
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1992
פרוטאובקטריה

פרוטאובקטריה (שם מדעי: Proteobacteria) היא המערכה הגדולה ביותר בממלכת החיידקים.

מערכה זו כוללת מגוון רחב של חיידקים, ביניהם מספר ניכר של חיידקים המבצעים פוטוסינתזה המכילים צבען אדמדם - ומכאן שמה העברי הישן של המערכה (חיידקים ארגמניים), וכן כאלה שיכולים להוות פתוגנים בבעלי חיים ובבני אדם, דוגמת E. coli, Salmonella, Vibrio cholerae, Helicobacter pylori ועוד. חיידקים אחרים בקבוצה מקבעים חנקן. שמה הלטיני של המערכה נגזר משמו של האל היווני פרוטאוס אשר יכול היה לשנות את צורתו, וזהו גם שמו של אחד המינים שבמערכה (Proteus), וזאת בשל המגוון האדיר של הצורות המצוי במערכה זו.

כל החיידקים במערכה הם גראם-שליליים, ולהם קרום חיצוני נוסף (בנוסף לקרום התא) המכיל ליפופוליסכרידים, דוגמת LPS, שמהווים אנדוטוקסינים. החלל שנוצר בין שתי הממברנות נקרא חלל פריפלזמי. חיידקים רבים במערכה נעים באמצעות שוטונים, אך חלקם נייחים או מסתמכים על החלקה. קיים מגוון רחב גם בצורות המטבוליזם הנהוגות במערכה.

המערכה מחולקת לחמש קבוצות המצוינות על פי האותיות היווניות: אלפא, בטא, גמא, דלתא ואפסילון. גם חלוקה זו התבצעה על פי רצפי ה-RNA הריבוזומלי.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאס קבלייר-סמית
Children of Bodom

צ'ילדרן אוף בודום (אנגלית: Children of Bodom; מילולית: הילדים של בודום) הייתה להקת דת' מטאל מלודי פינית שהוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20, אחת הלהקות המובילות בסצנת המטאל הפופולרי באירופה. קרויה על שמם של שלושה נערים שנרצחו באגם בודום בפינלנד, בפרשת רצח שהסעירה את המדינה. נושא זה הוא מוטיב מרכזי בשירי הלהקה, אשר מתבטא בשיריה הידועים ביותר: Lake Bodom ("אגם בודום"), Bodom After Midnight ("בודום אחרי חצות") Bodom Beach Terror ("טרור בחוף בודום") ואחרים.

סמל הלהקה הוא מלאך המוות, בעל הברדס המכסה את עיניו והחרמש (Scythe) ביד, החוזר על עצמו על גבי עטיפות כל אלבומי הלהקה, כל פעם צורה אחרת - בדיוק כמו השלד המפלצתי המצויר "אדי" של איירון מיידן.

== סגנון מוזיקלי, תוכן לירי והשפעות שונות ==
המוזיקה של צ'ילדרן אוף בודום מהווה שילוב של דת' מטאל מלודי ופאוור מטאל, כאשר הקלידים הם כלי דומיננטי. המנגינות הן מתפתחות, חסרות תבנית קבועה, ועל כן בלתי צפויות. צ'ילדרן אוף בודום היא אחת הלהקות העדינות והמלודיות ביותר בסצנת הדת' מטאל באירופה.

הליריקה של הלהקה עוסקת בנושאים אפלים; לעיתים קרובות במוות, לנטיותיו וצורותיו השונות. שירים אחרים עוסקים בשנאה, כעס ואנטגוניזם. נושא מרכזי נוסף במספר שירים של הלהקה הוא הרציחות באגם בודום. ייתכן שהעיסוק בנושאים אפלים קשור לעובדה שסולן הלהקה, אלכסיי לייהו, כתב את הרוב המוחלט של הליריקה; ידוע שאלכסיי סבל מבעיות של אלכוהוליזם ודיכאון, ואף ניסה להתאבד לאחר שחרור אלבום הבכורה של הלהקה Something Wild.

==הופעות==
ב-3 בנובמבר 2011 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי שבתל אביב.

==דיסקוגרפיה==
{| class="wikitable mw-collapsible" border="1"
|-
!אלבום
!שנה
|-
|Something Wild
|1997
|-
| Hatebreeder ||1999
|-
| Follow the Reaper ||2000
|-
| Hate Crew Deathroll ||2003
|-
| Trashed, Lost & Strungout (מיני אלבום) ||2004
|-
| Are You Dead Yet? ||2005
|-
| Blooddrunk ||2008
|-
| Hellhounds on My Trail (מיני אלבום) ||2008
|-
| Skeleton in the Coffin (מיני אלבום) ||2009
|-
| Relentless Reckless Forever ||2011
|-
| Halo of Blood ||2013
|-
| I Worship Chaos ||2015
|-
| Hexed ||2019
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://metalist.co.il/AlbumReviewPrivate.asp?id=14 סקירה של האלבום Hate Crew Deathroll באתר מטאליסט]
* [http://metalist.co.il/AlbumReviewPrivate.asp?id=272 סקירה של האלבום Are You Dead Yet? באתר מטאליסט]
* [http://www.metalist.co.il/AlbumReviewPrivate.asp?id=957 סקירה של האלבום Blooddrunk באתר מטאליסט]
* [http://www.metalist.co.il/AlbumReviewPrivate.asp?id=1206 סקירה של האלבום Skeletons In The Closet באתר מטאליסט]

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות פאוור מטאל
קטגוריה:להקות פיניות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
ים טימור

ים טימור (באינדונזית: Laut Timor, בפורטוגזית: Mar Timor), הוא זרוע של האוקיינוס ההודי, הממוקמת בין האי טימור (המחולק בין אינדונזיה ומזרח טימור), לבין הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. מזרחית לים טימור נמצא ים אראפורה - זרוע של האוקיינוס השקט.

רוחבו של ים טימור הוא 480 ק"מ.

בים טימור מצויים איי מלויל, וכן איי אשמור וקרטייר (הנמצאים בשליטת אוסטרליה).

מתחת לים טימור נמצאים מרבצי נפט גדולים. השליטה במרבצים אלה מצויה במחלוקת, כאשר מזרח טימור ואוסטרליה טוענות שתיהן לשליטה.

==קישורים חיצוניים==

* 

טימור
טימור
טימור