OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פלאסה דה לה ויה

פלאסה דה לה ויה
פלאסה דה לה ויה (בספרדית Plaza de la villa - כיכר העיר) היא כיכר מפורסמת במרכז מדריד, בירת ספרד. הכיכר ממוקמת לצדו של רחוב מאיור (Calle Mayor), עורק התנועה הראשי במרכז העיר, וממנה יוצאים בשלושה רחובות קטנים שנחשבו למרכזה של מדריד העתיקה.

בהיקף הכיכר ניצבים שלושה מבנים בעלי חשיבות היסטורית, שנבנו ונוספו לכיכר במאות שונות. הראשון להיבנות היה בית ומגדל לוחאנס (Casa y Torre de los Lujanes) - אחוזה מהמאה ה-15 שנבנתה בסגנון מודחאר, בצדו המזרחי של הכיכר.

המבנים הנוספים בכיכר הם בית סיסנרוס (Casa de Cisneros), ארמון שנבנה במאה ה-16 בסגנון פלאטרסקו (Plateresco) בצדה הדרומי של הכיכר, ובית העיר (Casa de la Villa) שנבנה במאה ה-17 בסגנון בארוק בצדה המערבי של הכיכר, ושימש כבית העירייה.

==היסטוריה==
פלאסה דה לה ויה הייתה לאחד האתרים החשובים במדריד העתיקה, ונמצאה במרחק זהה משער גוודלחרה ומשער דה לה וגה, שתיים מהכניסות הגדולות למדריד בימי הביניים. עד המאה ה-15 נקראה הכיכר פלאסה דה סן סלבדור, על שם כנסייה בעלת שם זהה שניצבה בקרבת מקום ושימשה לישיבות מועצת העיר.

==בית ומגדל לוחאנס==
בית ומגדל לוחאנס
שני המבנים הללו, שנבנו בסגנון מודחאר-גותי, הם המבנים העתיקים ביותר במדריד ששימשו למגורים ונשתמרו עד ימינו. בניית המגדל החלה בתחילת המאה ה-15 והבית נוסף מעט אחרי סוף המאה. המבנים נקראים על שם משפחת לוחאנס, סוחרים עשירים ממוצא אראגוני, שהיו הראשונים לאכלס את המבנים.

על פי המסורת, המגדל שימש כמקום כליאתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, שנלקח בשבי במהלך קרב פאביה. כיום משמש המגדל כמטה האקדמיה המלכותית למדעי הרוח והחברה.

==בית סיסנרוס==
בית סיסנרוס הוא ארמון שנבנה בסגנון פלאטרסקו בשנת 1537 בהוראתו של בניטו חימנז דה סיסנרוס, אחיינו של הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס שהיה עוצר ספרד ועמד בראש האינקוויזציה הספרדית.

החזית הנוכחית של המבנה הפונה לכיכר, נבנתה בתחילת המאה ה-20, לאחר שמועצת העיר מדריד רכשה את הארמון ופעלה לשילובם של המבנים בכיכר. השיפוץ, שנותר נאמן לתכנון המקורי, כלל גם בניית גשר בין המבנה לבין בית העירייה הסמוך.

==בית העיר==
בית העיר
בנייתו של בית העיר החלה בשנת 1645 על ידי האדריכל חואן גומז דה מורה ונסתיימה בשנת 1693. עד שנת 2007 שימש המבנה כבית עיריית מדריד, אז הועתקה מרבית הפעילות לארמון התקשורת בפלאסה דה סיבלס.

==פסל אלברו דה בזן==
במרכז הכיכר ניצב פסל ארד של האדמירל אלברו דה בזן, מגיבורי קרב לפנטו. התוכנית להקמת הפסל נהגתה בשנת 1888, במלאת שלוש מאות שנים למותו של בזן, כך הפסל הוצב רק ב-19 בדצמבר 1891. בחזית העמוד עליו מוצב הפסל, חרוטה כתובת המוקדשת לזכרו של בזן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מדריד: כיכרות
מאואיזם

מאואיזם, אשר נודע רשמית כ"מחשבת מאו דזה-דונג", הוא מעין פילוסופיה פוליטית המהווה זן של מרקסיזם המורכב מתורתו של המנהיג הסיני מאו דזה-דונג, יושם בהרחבה כאידאולוגיה המנחה של הצבא והפוליטיקה ברפובליקה העממית של סין מאז עלייתו של מאו לשלטון עד להחלתה של תאוריית דנג שיאופינג והרפורמות הכלכליות בסין בשנת 1978. המאואיזם יושם גם בצורה בינלאומית באותם זמנים, מפלגות וקבוצות מאואיסטיות קיימות ברחבי העולם, כאשר הבולטות בהן קיימות בפרו, בהודו ובנפאל, בה זכתה המפלגה בבחירות הדמוקרטיות החופשיות הראשונות בתולדותיה, בשנת 2008.

עיקרי המאואיזם כוללים מאבק מהפכני של רובה של האוכלוסייה נגד המעמדות המנצלים ומנגנוני המדינה שלהם המכונה "מלחמת העם" בעיקר תוך שימוש באיכרים. האסטרטגיה הצבאית שלה היא לוחמת גרילה בהתמקדות על כיתור הערים המרכזיות מהאזורים הכפריים שסביבה. מאואיזם שונה ממרקסיזם אירופי בהתמקדותו במעמד האיכרים, לעומת התעשייה האורבנית. מפלגות מאואיסטיות בנפאל, פרו והפיליפינים מאמצות דגש שווה על תעשייה וחקלאות בתלות בדרגת הפיתוח של הארץ.

בתקופה הפוסט-מהפכנית, המאואיזם מתואר בחוקת המפלגה הקומוניסטית הסינית כ"מרקסיזם-לניניזם בהקשר סיני", שסונתז על ידי מאו ומנהיגי הדור הראשון של סין. החוקה טוענת שהמאבק המעמדי ממשיך גם אחרי שמעמד הפועלים הדיח את הבורגנות, וישנם אלמנטים פרו-בורגניים בתוך המפלגה עצמה. היא מנסחת עבור המפלגה קווים מנחים תאורטיים להמשך המהפכה הסוציאליסטית, יצירתם של חברה וצבא סוציאליסטיים, ומציינת מספר סתירות בחברה בהן יש לטפל באמצעות בנייה סוציאליסטית. האידאולוגיה שורדת בשמה גם בחוקה המודרנית של המפלגה, ומוצגת כמי שיצרה "סין חדשה" ואת הרעיון המהפכני נגד אימפריאליזם ופאודליזם.

המאואיזם שבר את מסגרת הקפיטליזם ממלכתי בברית המועצות תחת הנהגת ניקיטה חרושצ'וב ופטר אותה כרוויזיוניזם מודרני, מונח המשמש בקרב קומוניסטים כדי לתאר את מי שנלחם עבור הקפיטליזם בשם הסוציאליזם. חלק מהמבקרים טוענים שהמאואיסטים רואים ביוסיף סטלין המנהיג הסוציאליסטי האחרון של ברית המועצות, על אף שההערכות המאואיסטיות לסטלין נעות בין החיוביות מאוד ליותר אמביוולנטיות. פילוסופים פוליטיים מסוימים רואים במאואיזם ניסיון לפשר בין קונפוציאניזם וסוציאליזם, מה שאחד מהם כינה "דרך שלישית בין קפיטליזם לקומוניזם".

ב־13 בפברואר 1996 המפלגה הקומוניסטית הנפאלית החלה את "מלחמת העם" – מרד שמטרתו להפיל את המדינה המלוכנית הקיימת ולייסד רפובליקה קומוניסטית, או "דמוקרטיה עממית" נוסח מאו. המאבק האלים בין ממשלת נפאל לבין המורדים המאואיסטים גבה למעלה מ-12,000 הרוגים.

בהודו, המפלגה הקומוניסטית ההודית המאואיסטית קמה ב-2004 כדי להפיל את הממשל ההודי בדרך התקוממות עממית. ליחידות הגרילה של הקומוניסטיים התחילו לקרוא נקסליטים על שם הכפר נאקסאלברי שם קמה התנועה בשנות ה-60, אך בפועל, כל התארגנות גרילה מאואיסטית נקראת נאקסאלית, בין אם קשורה למפלגה או לא.

==ראו גם==
*הספרון האדום
*קו ההמונים
*מהפכת התרבות

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: היסטוריה
קטגוריה:אידאולוגיות על שם אישים
קטגוריה:מאו דזה-דונג
מדוזת-ענק יפנית

מֵדוּזַת-עֲנָק יַפָּנִית או נומורה (שם מדעי: Nemopilema nomurai) היא אחת ממיני המדוזה הגדולים בעולם. קוטרה מגיע עד לשני מטרים, ומשקלה יכול להגיע עד ל-. היא מצויה בעיקר באזורי הים הצהוב, ים סין המזרחי וחופי יפן.

בשנים האחרונות נצפה גידול ניכר באוכלוסייה של המין. הסיבה אינה ברורה דיה, אולם אחת הסברות היא כי מדובר בתוצאה של זיהום ימי והתחממות גלובלית. הדבר מהווה בעיה משום פגיעת המדוזות בתעשיית הדיג והנזק הכלכלי הכבד שהן גורמות כתוצאה מכך, ולפיכך מדינות המזרח הרחוק - ובפרט יפן, הנפגעת העיקרית - פועלות לצמצום התופעה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.news1.co.il/ArticlePrintVersion.aspx?docId=87803&subjectID=1 כתבה על מדוזות נומורה], אתר News1
* עמית ולדמן, [http://reshet.tv/%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%95%D7%AA/News/Abroad/Worldnews/Article,32367.aspx מדוזות ענק מחסלות את הדגה ביפן], חדשות 2 

קטגוריה:מדוזות סוכך
קטגוריה:צורבים יחידים בסוגם
קטגוריה:מגה-פאונה של האוקיינוס השקט
קטגוריה:בעלי חיים ימיים במזרח הרחוק
דומניקו מורוזיני

שלט האצולה של משפחת מורוזיני.]]
דומניקו מורוזיני (באיטלקית: Domenico Morosini; נפטר בשנת 1156) היה הדוכס ה-37 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה משנת 1148 ועד פטירתו. 

הרוזן דומניקו היה בן למשפחת האצולה מורוזיני. מורוזיני נבחר לתפקידו מאחר שהצליח ליישב בין שתי סיעות אשר פילגו את הפוליטיקה הוונציאנית במשך שנים רבות - המאבק בין תומכי ונציה כרפובליקה עצמאית בתמיכת האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי ההשארות כחלק מהאימפריה הביזנטית.

משפחתו של דומניקו קיבלה את תואר האצולה בשלהי המאה ה-10 לאחר שהצליחו לנצח, בתמיכת הקיסר אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את משפחת קאלפוריני היריבה. דומניקו היה זה שהביא את משפחתו לעמדה בעלת השפעה לפוליטיקה הוונציאנית.

בתחילת כהונתו של דומניקו היו היחסים בין ונציה לאימפריה הביזנטית מעורערים, בשל מסעות כיבוש שנעשו בשנים קודמות כנגד רודוס, כיוס, סאמוס, לסבוס, אנדרוס וקפאלוניה; ובמקביל התערערו היחסים עם האימפריה הרומית המערבית בשל תמיכת קודמו של דומניקו, פייטרו פולאני באימפריה הביזנטית כנגד הנורמנים - תמיכה שאף הובילה את האפיפיור להורות על חרם כנסייתי על העיר כולה.

בראשית כהונתו גישר דומניקו על הפערים בינו לבין מדינות האפיפיור (באותה עת אאוגניוס השלישי) בכך שבשנת 1152 הסכים להכיר בעצמאותה של הכנסייה בטריטוריות לה סרניסימה (צעד שהביא לביטול מיידי של החרם - ולפריחה מחודשת של המסחר הוונציאני).

שיפור נוסף ביחסים אירע בשנת 1554 עת העניק האפיפיור אנאסטאסיוס הרביעי תואר dominator Marchiæ לדוג'ה. 

שיתוף הפעולה עם האפיפיור השפיע גם על יחסי הפוליטיקה הפנימיים בוונציה, מאחר שאיפשר גישור במחלוקת רבת הימים בין משפחת פולאני ומשפחת דאנדולו (שתים ממשפחות האצולה של ונציה). אנריקו דאנדולו (דודו של אנריקה דאנדולו, לימים הדוג'ה) היה פטריארך גראדו, ומשפחת פולאני שתמכה באפיפיור עיינה את משפחת דאנדולו. במטרה לסיים מחלוקת זו לחץ דומניקו מורוזיני על שתי המשפחות להתקשר בקשרי נישואין - והציע שאנדראה דאנדולו (נכדו של אנריקו) יישא לאישה את פרימרה פולאני (אחייניתו של הדוג'ה פייטרו פולאני). נישואין אלה הביאו ל"שלום בית" במאבק שפילג את משפחות האצולה והקל על היציבות השלטונית ברפובליקה.

בתקופתו של מורוזיני הסתיימה בניית בזיליקת סן מרקו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20190129160754/http://www.korcula.net/history/mmarelic/historyvenice.htm ונציה בין שתי האימפריות]

מורוזיני, דומניקו
קטגוריה:ילידי 1080
קטגוריה:נפטרים ב-1156
תלולית האקסון

תלולית האקסון (באנגלית: Axon hillock) הוא החלק של תא העצב המחבר בין גוף התא לבין האקסון.

==פעולה==

בתלולית האקסון מתרחשת אינטגרציה של דחפים עצביים בתר-סינפטיים, מעוררים או מעכבים, אשר הגיעו לתא העצב דרך סינפסות קלט בדנדריטים ובגוף התא. 

תוצאות האינטגרציה של האותות העצביים שהתקבלו קובעות האם המידע העצבי יועבר הלאה או לא. 
בהתאם לסכום הדחפים שהתקבל בתלולית, יוצא ממנה דחף עצבי, מעורר או מעכב, לאורך האקסון, המהווה את הפלט של תא העצב.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מערכת העצבים
ויטאלה מיקלה השני

שלט האצולה של ויטאלה מיקלה השני.]]
ויטאלה מיקלה השני (באיטלקית: Vitale Michiel II; נפטר בשנת 1172) היה הדוכס ה-38 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה משנת 1156 ועד פטירתו. 
== ביוגרפיה ==
ויטאלה נבחר לתפקיד הדוג'ה בתקופה בה עדיין שררה מתיחות ביחסי ונציה והאימפריה הביזנטית (על אף המאמצים של קודמו, דומניקו מורוזיני). חיכוכים אלה נבעו מאינטרסי המסחר של הוונציאנים, אשר העדיפו לשמור על יחסים טובים עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על מנת להגן על זכויות הסוחרים הוונציאנים ברחבי האימפריה המערבית.

בשנת 1158 פרץ מרד בצפון איטליה כנגד ברברוסה, ובאוגוסט 1159 ייסדו הערים מילאנו, קרמה, ברשה ופיאצ'נצה את הליגה הלומברדית (בתמיכת האפיפיור אדריאנוס הרביעי וממלכת סיציליה). ב-1 בספטמבר 1159 נפטר האפיפיור, ובמהלך הכתרת יורשו, האפיפיור אלכסנדר השלישי, ניסה ויקטור הרביעי לתפוס את כס האפיפיור ביוזמת ברברוסה. כס האפיפיורות נותר במחלוקת ב-18 השנים הבאות, על אף שמרבית ארצות אירופה תמכו באלכסנדר.

ונציה הכריזה על תמיכתה באלכסנדר, ובתגובה תקפו אותה הערים פדובה, ורונה ופרארה אשר היו נאמנות לברברוסה. ונציה הדפה מתקפות אלה על נקלה. ברברוסה שלח את פטריארך אקווילה לתקוף את גראדו (התקפה שנכשלה). 

ברברוסה תקף את רומא תוך הרג רבים שהגנו על בזיליקת פטרוס הקדוש, אולם זמן קצר לאחר מכן נהרג מרבית צבאו של פרדריק במגפה (תושבי אירופה ראו במגפה זו עונש אלוהי על חילול הבזיליקה).

ונציה, אשר עמדה בהתנגדותה לברברוסה (אף שלא הותקפה על ידו ישירות) הפכה למייסדת ולעומד בראש הליגה הלומברדית הגדולה ב-1 בדצמבר 1167.

במקביל קיסר האימפריה הביזנטית החל להקטין את הפרוויליגיות של הסוחרים הוונציאנים ונתן הטבות למתחריה של ונציה: פיזה, ג'נובה ואמאלפי. בשנת 1171 הותקף מרכז מושבם של הסוחרים מגנואה בקונסטנטינופול וקיסר האימפריה הביזנטית, מנואל קומננוס האשים את הוונציאנים והורה ב-12 במרץ 1171 לאסור את כל אזרחי ונציה ברחבי האימפריה - צעד שהביא למלחמה גלויה בין לה סרניסמה לאימפריה. על מנת לממן את המלחמה נוסדו ששת רובעי העיר ונציה: סן מרקו, סן פולו, סנטה קרוצ'ה, דורסודורו, קסטלו וקאנארג'ו, במטרה להסדיר את גביית המיסים.

בספטמבר 1171 יצא הדוג'ה ויטאלה מיקלה השני בראש צי בן 120 ספינות לתקוף את הביזנטים. הקיסר הביזנטי שלח שגרירים שנשאו ונתנו על שלום עם הוונציאנים, והשיחות נמשכו כל החורף בשעה שהצי הוונציאני חיכה בכיוס. מגפה שפרצה הרגה אלפים מהלוחמים הוונציאנים, אולם לבסוף התברר כי השיחות היו טקטיקת השהייה של הקיסר.

במאי 1172 עמד ויטאלה מיקלה בפני אספת עם בארמון הדוג'ה להסביר את העדר המתקפה ואת אובדן הלוחמים למגפה. ויטאלה הואשם בכך שהיה תמים, ונפל לתכסיסי הביזנטים. ויטאלה ניסה להימלט מההמון הזועם שהמתין בכיכר סן מרקו לכנסיית סן זכריה הסמוכה (הנמצאת מאחורי הארמון), אולם נתפס ונדקר למוות.

רצח זה - רצח הדוג'ה הראשון מזה 200 שנה - הביא למחאה ציבורית, לחשבון נפש ולרפורמה חוקתית בעיר. הרוצח נתפס, הוצא להורג וביתו נשרף, וחוק שנחקק קבע כי לא יבנה באתר בית הרוצח בית אבן נוסף. עד שנת 1948 חוק זה נאכף, ובאתר מרכזי בו נמצא הבית נבנו אך ורק בתי עץ.

בנו של ויטאלה, ניקולי, נישא לנסיכת הונגריה, בתו של המלך לאדיסלאוס השני.

==קישורים חיצוניים==

* 

מיקלה, ויטאלה השני
קטגוריה:נפטרים ב-1172
Don't Let Me Get Me

Don't Let Me Get Me הוא הסינגל השני של פינק מאלבומה השני M!ssundaztood. השיר יצא ב-19 בפברואר 2002, וזכה להצלחה מרובה; בארצות הברית הוא הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד, למקום השישי במצעד הבריטי ולמקום העשרים במצעד הקנדי.

הווידאו קליפ יצא בתחילת 2002, ואותה שנה במרץ, השיר היה הכי מבוקש בערוץ אם טי וי. השיר מדבר על תיעוב עצמי וחסר רצון להשתנות בעקבות הפיכתה של פינק לזמרת. השיר נכתב על ידי פינק ודאלאס אוסטין והופק על ידי דאלאס אוסטין.

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!אוסטרליה (ARIA)<ref></ref>
|פלטינה 2×
|140,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי פינק
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פינק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דאלאס אוסטין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי דאלאס אוסטין
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי דייב מאיירס
קטגוריה:בלדות רוק
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אריסטה רקורדס
קטגוריה:שירי פלטינה כפולה באוסטרליה
סבסטיאנו ציאני

סבסטיאנו ציאני (באיטלקית: Sebastiano Ziani; נפטר בשנת 1178) היה הדוכס ה-39 של ונציה. סבסטיאנו כיהן כדוג'ה משנת 1172 ועד פטירתו. 

במהלך תקופת כהונתו הקצרה פיקח סבסטיאנו על רפורמות בחלוקה המנהלית של העיר. בתקופתו, בשל הרעש הרב שגרמו המספנות, שהיו סמוכות באותה עת לארמון הדוג'ה, הורה סבסטיאנו על הזזת המספנות לשטח שתרם במיוחד לצורך זה (לימים הארסנאלה) על מנת להרחיק אותן ממרכז השלטון.

סבסטיאנו אירח את האפיפיור אלכסנדר השלישי, הקיסר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשלחת של ויליאם השני, מלך סיציליה לוועידה שבסיומה נחתם הסכם ונציה ביולי 1177.

==קישורים חיצוניים==

ציאני, סבסטיאנו
קטגוריה:ילידי 1102
קטגוריה:נפטרים ב-1178
עמי ג'יימס

עמי ג'יימס (נולד בישראל ב-6 באפריל 1972) הוא אמן קעקועים ישראלי-אמריקאי.
== ביוגרפיה ==
ג'יימס נולד בעיר שארם א-שייח', דאז תחת שליטת ישראל (כיום במצרים). בגיל 4 אביו, אמריקאי שהתגייר, עזב את הבית. בגיל 6 פונו אימו ואחיו מהעיר בעקבות פינוי סיני. בגיל 12 עבר למיאמי שבארצות הברית, ובגיל 18 חזר לישראל לתקופת שירותו בצה"ל, שם שירת כצלף בסיירת גולני. בגיל 15 החליט להיות אמן קעקועים, אחרי שעשה את הקעקוע הראשון שלו, ולכן בשנת 1992 הפך למתלמד אצל אמן קעקועים. מאוחר יותר הקים מכון קעקועים בשם "קעקועי אהבה-שנאה" במיאמי ביץ', ביחד עם שותף, והקים חברת ביגוד בשם "דה-וויל" ביחד עם מספר אנשים אחרים. בשנת 2006 עיצב סדרת טלפונים סלולריים בשם "RAZR 3" לחברת מוטורולה.

מכון הקעקועים שלו הוא הנושא של תוכנית מציאות אמריקאית בשם "קעקועים בע"מ" בערוץ TLC.

עמי נשוי לג'ורדן ולשניים בת בשם שי-לי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070518224544/http://www.devilleusa.com/ אתר חברת הבגדים של עמי ג'יימס]
* ראיון עם עמי ג'יימס.

קטגוריה:אמנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
דידייה אילונגה מבנגה

דידייה אילונגה־מבנגה (בצרפתית: Didier Ilunga-Mbenga; נולד ב-30 בדצמבר 1980 בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורסלן קונגולזי-בלגי המשחק בעמדת הסנטר. היה בעבר חבר בנבחרת בלגיה בכדורסל.
== קריירה ==
מבנגה נולד בזאיר (כיום, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). הוא החל לשחק כדורסל בגיל צעיר מאוד והצטרף לאקדמיה מיוחדת לספורט ואתלטיקה בבלגיה, עת שהיגר אל המדינה. בהגיעו לגיל 19, הצטרף לקבוצת הנוער של אנטוורפ ג'יינטס ושיחק גם כן מספר משחקים עמה במסגרת הליגה הבוגרת. לאחר מכן הושאל לספירו ג'ילס ול-לוון ברס במשך שנתיים, ואחר כך שיחק עבור ספירו שרלרואה וזכה עמה באליפות הליגה (2004).

בשנת 2004, מבנגה חתם בקבוצת ה-NBA, דאלאס מאבריקס. במדי המאבריקס שיחק במשך ארבע עונות ותרם עבורה 1.5 נקודות ו-2 ריבאונדים בממוצע למשחק. לאחר מכן מבנגה שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס במשך עונה אחת. בינואר 2008 עבר ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונות ו-. בעונת , שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, שיחק עבור ניו אורלינס הורנטס, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת ה-CBA (סין) ובפיליפינים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://stats.nba.com/player/#!/2788/ דף השחקן] באתר ה-NBA
* [http://sports.espn.go.com/nba/players/profile?playerId=2450 דף השחקן] באתר ESPN

קטגוריה:כדורסלני הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קטגוריה:כדורסלנים בלגים
קטגוריה:כדורסלני אנטוורפ ג'יינטס
קטגוריה:כדורסלני לוון ברס
קטגוריה:כדורסלני דאלאס מאבריקס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס הורנטס
קטגוריה:כדורסלני ספירו שרלרואה
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני צ'ינגדאו איגלס
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1980
קטגוריה:קונגולזים שנולדו ב-1980
סגה גיים גיר

סגה גיים גיר (באנגלית: Sega Game Gear) היא קונסולת משחק אלקטרונית ניידת של חברת סגה אשר הייתה אמורה להתחרות בקונסולת הגיים בוי של נינטנדו. המערכת של הקונסולה היא מערכת 8 ביט.

העבודה על הקונסולה החלה בשנת 1989 תחת שם הקוד "פרויקט מרקורי". המערכת יצא לשווקים ביפן ב-6 באוקטובר 1990, בצפון אמריקה ואירופה ב-26 באפריל 1991, ובאוסטרליה בשנת 1992. בתחילת שנת 1997 הפסיקה סגה למכור את הקונסולה.

מבחינת טכנית, הגיים גיר היה טוב יותר מאשר המכשיר המתחרה, בין השאר, משום שהוא הכיל מסך תצוגה צבעוני (קונסולת הגיים בוי המקורית הכילה מסך תצוגה שחור לבן). הסגה גיים גיר זכה להצלחה אבל לתקופה קצרה, החיסרון העיקרי שלו היה שצריכת הסוללות שלו היה גבוה מאוד והסוללות בקושי הספיקו ל-3 עד 5 שעות משחק.

קרוב ל-300 משחקים שוחררו עבור הגיים גיר. המשחק הפופולרי ביותר אשר יצא עבור הסגה גיים גיר היה Sonic the Hedgehog. למרות שהיא נעלמה מהחנויות כבר שנים היא נחשבת למכשיר נוסטלגיה בין האהובים ועדיין בסביבה במיוחד לאספנים.

בשנים 1995–1999 יצא הGenesis Nomad שהייתה הקונסולה הניידת הבאה אחרי הגיים גיר. הGenesis Nomad יצא על ידי סגה של אמריקה והמכשיר עצמו מכר כ1 מיליון יחידות. קונסולה זו הייתה עם הכנסת קלטות ג'נסיס בלבד והיה ניתן לחבר לה ג'ויסטיק של ג'נסיס.

למרות שהיא הופסקה ב-1997 5 שנים לאחר הפסקתה. הגיים גיר הופסק בצפון אמריקה על ידי חברת Entertainment Majesco בשנת 2001.

קונסולת משחק Analogue Pocket ששוחררה לשוק בסוף 2021 תומכת במשחקים של סגה גיים גיר בעזרת מתאם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1990
קטגוריה:קונסולות משחקים
קטגוריה:קונסולות משחקים ניידות
תולדות החולה

תולדות החולה (בלועזית: אָנַמְנֵזָה) הוא מושג ברפואה, ופירושו תיאור ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין בראשית המחלה - כאב, עקצוץ, סחרחורת, נפיחות, אודם וכן הלאה. לקיחת אנמנזה היא חלק בלתי נפרד מן הראיון שרופאים עורכים למטופלים. 

תולדות החולה הן חלק מהותי מתהליך האבחנה, ומסייעות למטפלים להתמקד בשאלות הרלוונטיות לכך. מחקרים רפואיים העלו שבמקרים רבים ניתן להגיע לאבחנה על סמך אנמנזה בלבד, אך שיש לה תפקיד חשוב גם אם אינה מספקת לאבחנה מלאה. לצד זאת, האנמנזה מספקת הזדמנות למגע בלתי אמצעי בין המטפל למטופל ומסייעת בבניית הבנה ואמון מקצועיים.

תולדות החולה כוללות בדרך כלל את הפרטים הבאים:
* פרטים מזהים
* תלונה עיקרית / סיבת הפנייה לטיפול
* המחלה הנוכחית
* תולדות המטופל, מחלות עבר, טיפולים רפואיים בעבר
* תרופות שאותן נוטל המטופל
* אלרגיות
* הרגלים בעלי השלכה בריאותית (עישון, שימוש בסמים וכדומה)
* תולדות המשפחה
* רקע סוציאלי
* סקירת מערכות הגוף

==ראו גם==
* דגל אדום

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רפואה
נרקיס גל הסעות

אוטובוס של חברת גלים ב[[רהט]]
נרקיס גל הסעות בע"מ היא חברת הסעות ישראלית המפעילה קווי תחבורה ציבורית בשם "גלים".
היא נוסדה בשנת 1996 כחברה פרטית.

במסגרת פעילות התח"צ המאופיינת בקווים עירוניים ובינעירוניים, החברה מפעילה 157 אוטובוסים, בהם 29 רכבים שפועלים בעזרת גט"ד (גז טבעי דחוס), ומבצעת כ- 1,200 נסיעות רישוי מדי יום חול.

== פעילות ==
זכתה ב-2009 במכרז להפעלת ארבעה קווים עירוניים וארבעה קווים בין-עירוניים בעיר רהט. 

בנובמבר 2020, זכתה במכרז נוסף להפעלת התחבורה הציבורית העירונית והבינעירונית ברהט וכסייפה, וקווי אוטובוס שנוסעים בין שכונות חרדיות - מנתיבות, תפרח ואופקים שבנגב המערבי לריכוזים חרדים אחרים.

== צי החברה ==
החברה מפעילה את קווי האוטובוס באמצעות צי שכולל אוטובוסים מתוצרת גולדן דרגון, מאן, מרצדס בנץ, וולוו וזונג טונג.
אוטובוס מדגם [[גולדן דרגון במסוף בירושלים לפני יציאה לאופקים]]

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090609165501/http://www.nrkis-gl.co.il/HTMLs/home.aspx אתר חברת נרקיס גל הסעות בע"מ]
* [http://www.mot.gov.il/wps/wcm/resources/file/eb9280015e5a80c/resource.pdf מהיום: תחבורה ציבורית ברהט לראשונה בתולדות המדינה, הודעה לעיתונות מטעם משרד התחבורה], 6 במאי 2009
* 
* [https://m.news1.co.il/Archive/001-D-434329-00.html?AfterBan=1&fbclid=IwAR0SVn72rno0wiaC1oyCF8S3BCs4kjNtDXJCWCTSAPuAB3NKGiGNkYXZRko גלים זכתה באשכול להפעלת קווים בנגב המערבי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1996
אימאם ביילדי

מגש עם המאכל "אימם ביילדי"
אימאם ביילדי (בטורקית: İmambayıldı; מילולית: האימאם התעלף) הוא מאכל חצילים ממולאים אופייני למטבח הטורקי. החצילים נחתכים לאורכם וממולאים בתערובת של ירקות ותבלינים שטוגנו יחדיו, ונאפים בתנור.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:המטבח הבולגרי
קטגוריה:המטבח האלבני
קטגוריה:מאכלי חצילים
נשר אפור-כיפה

נשר אפור-כיפה (שם מדעי: Necrosyrtes monachus) הוא מין של דורס אפריקני בתת-משפחת נשרי העולם הישן. הוא המין היחיד בסוגו.
== מאפיינים ==
הוא מזדווג בקן מקלות שנבנה על עץ (לרוב דקל) ברוב שטחה של אפריקה שמדרום לסהרה, כשהוא מטיל ביצה אחת בלבד. לעיתים יחיה במושבות קטנות. האוכלוסייה ברובה יציבה. זהו אחד מהקטנים שבנשרי העולם הישן עם אורך של 70 ס"מ ומשקל של 2.12 ק"ג.

כמו כל הנשרים האחרים הוא אוכל נבלות, כשהוא ניזון מנבלות ומפסולת שאותם הוא מוצא על ידי דאייה בשמיים מעל הסוואנה קרוב ליישובי אדם, כולל שיפועי זבל ובתי-מטבחיים. לעיתים קרובות הוא נע בלהקות, והתנהגות זו מאוד שכיחה בקרב המין הזה. בחלק נרחב מתחום תפוצתו, כמעט תמיד ישנם כמה נשרים הנראים דואים בשמיים כמעט בכל שעה ביום.

הנשר הזה בדרך-כלל אינו נרתע מבני-אדם, ולעיתים קרובות הוא מתאסף ליד יישובים. לפעמים הוא מכונה בתור "מלקט הזבל" על ידי המקומיים.

הנשר אפור-הכיפה הוא נשר טיפוסי, עם ראש קירח בצבע ורוד ו"כיפה" אפרפרה. כסות הנוצות שלו היא בצבע חום כהה אחיד. כנפיו שטוחות בשביל דאייה ונוצות זנבו קצרות. זהו נשר קטן בהשוואה לנשרים אחרים.

נשרים אלה משמיעים צרחה רמה כאשר הם מופרעים בקינם.

==גלריה==
<gallery mode="packed" heights="130" widths="130">
Sedan Fauconnerie 20 05 2012.jpg|נשר אפור-כיפה ובזייר
Neophron moine MHNT.jpg|ביצה
Hooded Vulture sunbathing (33183846456).jpg
Necrosyrtes monachus.jpg
Africa0703-0134a - Flickr - Dave Proffer.jpg
</gallery>

== ראו גם ==

* הנשר והילדה הקטנה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:נשרי העולם הישן
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:גמביה: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
בית האופרה הח'דיוי

בית האופרה הח'דיוי, 1869
בית האופרה הח'דיוי או בית האופרה המלכותי (בערבית: دار أوبرا الخديوي) היה בית האופרה של קהיר שבמצרים. בית האופרה נחנך ב-1 בנובמבר 1869. הוא נשרף עד היסוד ב-28 באוקטובר 1971. 

בית האופרה נבנה בהוראת הח'דיו איסמעיל פאשה לכבוד פתיחת תעלת סואץ. את המבנה, שהיה בנוי ברובו מעץ, תכננו פייטרו אבוסקני מליוורנו ורוסי. באולם היו כ-850 מקומות ישיבה. המבנה היה ממוקם בין המחוזות אזבאקיה ואיסמעיליה בקהיר.

לפני חנוכת בית האופרה פנה איסמעיל פאשה למלחין האהוב עליו, ג'וזפה ורדי, בבקשה כי ילחין אודה לכבוד חנוכת המקום. ורדי סירב, בטענה כי אינו מלחין מוזיקה לאירועים מסוימים. בסופו של דבר, בית האופרה נחנך בהצגת האופרה ריגולטו מאת ורדי. הח'דיו לא ויתר, ולאחר שכנועים, וכמובן גם כסף רב - 150,000 פרנקים צרפתיים - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז בעבור אופרה, הצליח לשכנע את ורדי לכתוב אופרה שתוצג בבכורה עולמית בבית האופרה. ורדי הלחין את "אאידה", אופרה שעלילתה מתרחשת במצרים העתיקה, ואף שילב במקומות מסוימים באופרה מוזיקה בעלת אוריינטציה מצרית. לאחר עיכוב של כמה חודשים בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה הוצגה אאידה בבכורה עולמית בבית האופרה הח'דיוי ב-24 בדצמבר 1871.

בשנת 1951 על במת האופרה לראשונה הועלתה הצגה שנכתבה על ידי מחזאית מצרית - סופי עבדאללה.

בשעות הבוקר המוקדמות של 28 באוקטובר 1971 נשרף מבנה בית האופרה עד היסוד. המבנה עשוי העץ נאכל לגמרי, ורק שני פסלים מעשה ידי הפסל מוחמד חסן שרדו.

לאחר שריפת בית האופרה נותרה קהיר ללא בית אופרה במשך כמעט שני עשורים, עד לפתיחת בית האופרה החדש של קהיר בשנת 1988. 

במקום בו עמד המבנה המקורי קיים מבנה בטון המשמש כחניון. הכיכר עליה השקיף בית האופרה נקראת "כיכר האופרה" .

==לקריאה נוספת==
* [http://www.israel-opera.co.il/?CategoryID=404&ArticleID=1253 יש אופרות ויש אאידה], יוסי שיפמן <small>(מאתר האופרה הישראלית החדשה)</small>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.cairoopera.org/history.php דף על בית האופרה הח'דיוי] באתר בית האופרה של קהיר

קטגוריה:מצרים: בתי אופרה
קטגוריה:קהיר: מבנים
מישל דוריס תומאס

מישל דוריס תומאס (באנגלית: Michelle Doris Thomas; 23 בספטמבר 1968 - 22 בדצמבר 1998) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר עקב משחקה בקומדיית המצבים "אריזה משפחתית".

== ביוגרפיה ==
תומאס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, אך גדלה בניו ג'רזי במונטקלייר. היא למדה בבית הספר לריקוד ואומנויות, ובמרכז הריקודים בברודוויי שבניו יורק.
אימה הייתה שחקנית תיאטרון, ואביה דניס תומאס היה חבר בלהקת Kool & the Gang.

== קריירה ==
בין השנים 1988–1990 היא השתתפה בתוכנית "משפחת קוסבי" בתור חברתו של תיאו (מלקולם-ג'מאל וורנר). דמותה המוכרת ביותר הייתה בתוכנית "אריזה משפחתית", בה גילמה את מיירה, חברתו של סטיב ארקל (ג'ליל וייט). היא הצטרפה לסדרה בעונה הרביעית בשנת 1992 עד 1998 בה נאלצה לעזוב עקב מצבה הבריאותי, ממש לפני ביטול הסדרה. 

תומאס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות ובסרטים, בהם "רוזאן", "Malcolm & Eddie", בסרט "להסתובב עם החברה" ועוד. תפקידה האחרון היה דמותה של קלי בתוכנית "צעירים חסרי מנוח", שזיכה אותה בפרס ה-NAACP על מעמדה כשחקנית הטובה ביותר בדרמה יומית.
בנוסף היא הופעה בסינגל המצליח "Never Make a Promise" של הלהקה Dru Hill.

== פטירתה ==
באוגוסט 1997 תומאס אובחנה כחולה בסוג נדיר של סרטן הקיבה, שנקרא סרקומה של רקמות רכות. היא שמרה את המידע על כך שהיא חולה בסוד, וסירבה לקבל טיפולים בשל הסיכוי הגבוה שלא תוכל ללדת. כאשר הגדירו את מצבה כסופני היא החלה בטיפולים.
בן זוגה ששהה לצידה עד למותה היה השחקן מלקולם-ג'מאל וורנר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1969
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1998
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
חיים שאול קרליץ

הרב חיים שאול קרליץ (ה' באלול ה'תרע"ב, אוגוסט 1912 - כ' בתמוז תשס"א, 11 ביולי 2001) היה פוסק, דיין, פובליציסט ומנהיג ציבורי חרדי ליטאי. עמד בראשות בד"ץ שארית ישראל. כמו כן עסק בחינוך, היה מנהל רוחני בישיבת בית מאיר הקרויה על שם אביו, ונשיא תלמוד תורה תשב"ר.

== ביוגרפיה ==
נולד בליטא לרב מאיר קרליץ, אחיו הבכור של החזון איש. אמו מרים הייתה בתו של הרב שלמה הכהן מווילנא בעל ה"חשק שלמה". למד אצל רבי מאיר באסין בישיבת רמיילס בווילנה, אצל רבי אלחנן ווסרמן בישיבת ברנוביץ', אצל רבי ברוך בער ליבוביץ בישיבת קמניץ ואצל דודו החזון איש. בשנות ה-30 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת לומז'ה שבפתח תקווה<ref>ראו: , עמ' 10</ref>. בין רבותיו בישיבת לומז'ה היה הרב אלעזר מנחם מן שך שנשאר רבו למשך כל חייו. נישא ללאה גיננדל, נכדת הרב שמואל הלל שינקר. לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה שם למד בחברותא עם הרב אהרן לייב שטיינמן ובכולל חזון איש בבני ברק.

כבר בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 היה מעורב פוליטית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נסע ליישובים וערי פריפריה על מנת להשפיע על הורים מבני עדות המזרח שישלחו את בניהם לישיבות חרדיות. לעיתים למד עם הבחור והכינו לבחינה ולאחר מכן נסע איתו לישיבה כדי לוודא שיתקבל.

עם הקמת העיתון יתד נאמן בשנת 1985 מונה על ידי הרב שך לעמוד בראשות הוועדה הרוחנית של העיתון. בשנת 1988, כשהוא בשנות השבעים לחייו, על רקע המאבק שניהל נגד הרב משה יהודה ליב לנדא על הניסיון למנותו כרב העיר בני ברק, מינהו הרב שך לעמוד בראש בד"ץ שארית ישראל - מערכת הכשרות הליטאית החדשה שהקים.

לאורך שנות פעילותו הציבורית הרבה להתייעץ עם הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב אהרן לייב שטיינמן.

פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דגלנו" - ביטאון צעירי אגודת ישראל ואחר כך ב"יתד נאמן" - ביטאונה של דגל התורה.

קובץ תורני "זיכרון חיים שאול" על מסכת שבת יצא לזכרו.

נטמן בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת רמיילס
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה-פתח תקווה
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:תלמידי החזון איש
קטגוריה:רבני בד"ץ שארית ישראל
קטגוריה:חברי הוועדה הרוחנית של יתד נאמן
קטגוריה:משפחת הכהן (וילנה)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
הנרי פורד השני

הנרי פורד השני (Henry Ford II, 4 בספטמבר 1917 - 29 בספטמבר 1987) היה תעשיין רכב אמריקאי, נכדו המבוגר ביותר של הנרי פורד, מייסד חברת פורד. הוא החליף אותו בתפקיד הנשיא בשנת 1945, עם סיומה של מלחמת העולם השנייה מכיוון שבנו היחיד של המייסד, אדסל פורד, נפטר בשנת 1943. פורד השני היה נשיא החברה עד שנת 1960, המנכ"ל עד שנת 1979, ויו"ר מועצת המנהלים עד שנת 1980. הוא המשיך לעבוד כיו"ר הוועדה הפיננסית, עד למותו בשנת 1987 מדלקת ריאות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תעשיינים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
Comodo

Comodo ("קומודו") היא חברת אבטחת מידע אמריקאית העוסקת בעיקר באבטחת אתרי אינטרנט, מוסדות ממשל ובנקים ברחבי העולם, ובפיתוח טכנולוגיות אבטחה לשוק התעשייתי. Comodo מוכרת בעיקר בזכות הפיתוחים המתקדמים שלה בתחום הצפנת המידע SSL. בנוסף משווקת החברה גם מגוון רחב של מוצרים המיועדים לשוק הפרטי כגון: תוכנות אנטי וירוס, פיירוול, רוגלות, תוכנות שיחזור מידע, תוכנות מעקב, ותוכנות להצפנת מידע באמצעות דואר אלקטרוני. בנוסף על המוצרים בתשלום מציעה Comodo גם מוצרי אבטחה בחינם המיועדים לשימוש ביתי. החברה פועלת גם באירופה ואסיה: לקומודו למעלה מ-30 מיליון התקנות של מוצרי האבטחה שלה ברחבי העולם. בנוסף על כך החברה היא חברה מאושרת CA מטעם הארגון הבינלאומי הקובע את הסטנדרטים של אבטחת אתרים ומידע באינטרנט. בנוסף לכך קומודו נחשבת לחברה השנייה בגודלה בעולם במתן אישורים ותעודות דיגיטליות לאתרי אינטרנט ואבטחת מידע בהם. מוצרי חברת קומודו קיבלו את האישורים של החברות Opswat Certification, Computing Security, WildList Organization, West Coast Labs, ICSA Labs ו-CINET.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות תוכנה אמריקאיות
ג'ים הול

ג'יימס (ג'ים) סטנלי הול (James (Jim) Stanley Hall, 4 בדצמבר 1930 - 10 בדצמבר 2013), היה גיטריסט ומלחין ג'אז אמריקאי.

==ביוגרפיה==
הול למד מוזיקה במכון למוזיקה של קליבלנד (Cleveland Institute of Music) ולאחר שבגר עבר ללוס אנג'לס, שם למד גיטרה קלאסית אצל ויסנטה גומז. בהמשך ניגן בחמישייה של צ'יקו המילטון (1955- 1956), בשלישייה של ג'ימי ג'ופרה (1956 - 1959), ליווה את אלה פיצג'רלד (1960–1961) ושיתף פעולה עם מוזיקאים כבן ובסטר, ג'ון לואיס, זוט סימס, פול דזמונד, לי קוניץ וביל אוונס והפך לדמות מרכזית בסצנת הקול ג'אז של "החוף המערבי". ב-1960 עבר לניו יורק על מנת לנגן עם סאני רולינס וארט פארמר. הקלטותיו מאותה תקופה נחשבות לאחת מפסגות יצירתו (בהן (The Bridge (1962 עם סאני רולינס, (To Sweden with Love (1964 עם ארט פארמר, (Interplay (1962), Undercurrent (1963 ו- (Intermodulation (1966 עם ביל אוונס ו-(Take Ten (1963 ו-(Bossa Antigua (1963 עם פול דזמונד). נגינתו בגיטרה בתקופה זו השפיעה על סגנון הנגינה של גארי ברטון בויברפון, שביקש לחקות את הצליל שלו בכלי נגינה אחר.

סגנונו של הול מוגדר לא על ידי מונחים של הרמוניה, מלודיה וקצב, אלא על ידי מונחי "תחושה" (approach, feel) ומילים כגון "מעודן", "עשיר", "רגוע", "לא מתלהם", "חם" ו"מאזין לאחר", כלומר נותן לשותפיו מקום ומתקשר עמם תוך נגינה.

ב-1986 ניגן עם ויין שורטר ומישל פטרוצ'יאני בשלישייה Power of Three אשר תקליטה והופעותיה זכו להצלחה רבה. שותף נוסף להקלטות ולהופעות של הול הוא רון קרטר. תקליטיו "Textures" ו- "By Arrangement" מ-1996 ו-1998 מציגים יצירות מורכבות המשלבות כלי קשת, כלי נשיפה ממתכת וקולות אנושיים. הול זכה על יצירותיו אלה בפרס "חוג מבקרי הג'אז של ניו יורק" (New York Jazz Critics Circle Award) למלחין הג'אז הטוב ביותר.

הול נודע כמורה ומחנך, בין תלמידיו ביל פריזל, פט מתיני ג'ואי ברון, סקוט קולי ועוד. הוא הוציא לאור מספר ספרי הדרכה ו-DVD ללימוד והכשרה בתחום. הול היה חבר סגל בבית הספר למוזיקה "ניו סקול" בניו יורק (New School for Jazz and Contemporary Music).

ב-10 בדצמבר 2013 נפטר הול בגיל 83 בשנתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20080706063431/http://www.ejn.it/mus/hall.htm פרופיל באתר פסטיבל ניופורט]
* [https://web.archive.org/web/20080924120838/http://www.jazz.com/features-and-interviews/2008/9/12/in-conversation-with-jim-hall ריאיון עם ג'ים הול]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:באפלו: אישים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:סגל ניו סקול
קטגוריה:אמני A&M רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
דן פרופר

דן פרופר (נולד ב-23 במרץ 1941) הוא תעשיין ואיש עסקים ישראלי, יו"ר חברת אסם ובעבר מנכ"ל החברה. היה נשיא התאחדות התעשיינים.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל לעליזה ואויגן פרופר, עולים מצ'כיה שהיו מהמשפחות המייסדות של חברת אסם. סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה כימית ובהנדסת מזון בטכניון, ונכנס לעבוד במפעל המשפחתי. 

== קריירה ==
בשנת 1968 מונה כמנהל המפעל בבני ברק. באותה שנה יזם את פיתוח החטיף "ביסלי" במטרה לנצל בצורה טובה יותר את המכונות לייצור פסטה שהיו במפעל.

בשנת 1981 בהיותו בן שבעים, פרש אביו אויגן פרופר מתפקידו ארוך השנים כמנכ"ל אסם, דן ואחיו גד מונו למנכ"לים משותפים בחברה. אויגן נותר יו"ר מועצת המנהלים של החברה. בספטמבר 1985 נקלעה משפחת פרופר למחלוקת עם בעלי המניות האחרים בחברה, לאחר שביקשו להנפיק את החברה בבורסה. בינואר 1986 התפטרו מתפקידם והחליטו למכור את חלקם בחברה בסך 17.4%. לאחר שלא נמצא קונה למניות, חזר דן פרופר לכהן כמנכ"ל באוקטובר 1986 וגד מונה לדירקטור, ובין 1987 ל-2006 שימש כמנכ"ל יחיד. 

ב-2006 פרש מתפקיד מנכ"ל אסם, מונה ליו"ר דירקטוריון החברה, והעביר את ניהול החברה לגזי קפלן (מקים מפעל טבעול). לאחר שפרש הצטרף לדירקטוריון של חברת "צ'ק פוינט". 

בשנת 1996 יזם את המגעים בסופם רכשה נסטלה 10% ממניות קבוצת אסם. בהמשך מכרו בני משפחת פרופר בהדרגה את כל מניותיהם לנסטלה, ובסך הכול במשך השנים קיבלה המשפחה תמורת המניות כ-1.2 מיליארד שקל. ב-2016, בעקבות הצעת רכש, נסטלה גם מחקה את מניות אסם מהמסחר ב.

באוקטובר 2022 הודיע שבסוף אותה שנה יפרוש מתפקידו כיו"ר דירקטוריון אסם.

== תפקידים ציבוריים ==

* בשנים 1993–1999 כיהן במקביל לעבודתו באסם כנשיא התאחדות התעשיינים 
* יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.

* חבר בוועד הפועל ובמועצת המנהלים של מכון ויצמן למדע
* חבר דירקטוריון של הטכניון 
* חבר במועצות מנהלים של מספר חברות תעשייתיות. 
* בשנים 2011–2014 היה חבר במועצה המנהלית בבנק ישראל.

== פרסים והוקרה ==

* ב-1990 פרס התעשייה בקטגוריית המזון
* ב-1999 תואר ד"ר לשם כבוד מהטכניון על תרומתו לכלכלה והתעשייה הישראלית.
* ב-2003 תואר MBE מהמלכה אליזבת השנייה על תרומתו לחיזוק יחסי הכלכלה של ישראל ובריטניה<ref name=":0" />.
* ב-2006 פרס מפעל חיים מההסתדרות על שמירה על יחסי עבודה תקינים באסם במהלך כהונתו<ref name=":0" />.
* מכהן כקונסול כבוד של צ'כיה.

== חיים אישיים ==
נשוי לסוזן, אב לארבעה ומתגורר בכפר שמריהו. אחיו הוא גד פרופר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.icpas.org.il/news/newsitem.asp?id=179 עושים חשבון עם דן פרופר], באתר לשכת רואי חשבון בישראל
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://directors.dundb.co.il/Details/Director.aspx?id=MRb8caCP3Y7rB+81rZZ+cw%3D%3D&name=דן+פרופר דן פרופר], באתר הדירקטורים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:נשיאי התאחדות התעשיינים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:אסם: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הכרמל (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
יוסף רומנו

לוח לזכר הספורטאים שנרצחו ובהם יוסף רומנו
אילנה רומנו בטקס הזיכרון לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. תל אביב, 2013
יוסף רומנו (ז' בניסן ת"ש, 15 באפריל 1940 – כ"ו באלול תשל"ב, 5 בספטמבר 1972) היה אלוף ישראל במשקל קל ובינוני בהרמת משקולות וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור".

== קורות חיים ==
יוסף נולד בבנגאזי שבלוב לרנטו וחיריה. ב-1946, כשהיה בן 6 עלה ארצה ביחד עם הוריו ועשרת אחיו ואחיותיו. כשגדל, התגורר בהרצליה ביחד עם אשתו אילנה ושלוש בנותיו, אושרת, רחל ושלומית. יוסף היה מעצב פנים ומרים משקולות במשקל בינוני בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. היה אלוף ישראל במשקל קל ובינוני בהרמת משקולות במשך 10 שנים. במלחמת ששת הימים התנדב לשרת ביחידה קרבית והשתתף בכיבוש רמת הגולן. שימש מאמן באגודת הפועל תל אביב. ב-1972 הוא היה חלק ממשלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972). בזמן אולימפיאדת מינכן קרע גיד בברך ונאלץ לפרוש מהתחרות. ב-6 בספטמבר 1972 היה אמור לטוס לישראל ולבצע ניתוח בברך.

ב-5 בספטמבר 1972 פרצו טרוריסטים ערביים לבניין שבו שכנה המשלחת הישראלית, רצחו את משה ויינברג ותפסו את רומנו ותשעה מחבריו כבני ערובה. רומנו, שהיה לוחם במלחמת ששת הימים, תקף בסכין לקילוף פירות את אחד המחבלים, דובר הקבוצה (מוחמד מסאלחה שכינה עצמו עיסא), דקר אותו, באופן קל בלבד, ולקח ממנו את רובה ה-AKM, ואז נורה ונפצע קשה על ידי מחבל אחר (ככל הנראה ע'י מוחמד ספדי, מחבל שנותר בחיים ומתגורר היום בסוריה). המחבלים הותירו אותו על רצפת החדר לדמם למוות, כאות אזהרה עבור שאר החטופים הכפותים, ואף סירסו אותו.

אחרי הטבח אמרה אלמנתו אילנה:

רומנו השאיר אישה ושלוש בנות. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בהרצליה, מקום מגוריו.

אילנה רומנו, שהייתה בת 26 בזמן הטבח, מנהלת עד היום מאבק עיקש לשכנע את ראשי הוועד האולימפי העולמי לשלב בטקס הפתיחה בכל אולימפיאדה דקת דומיה לזכר בעלה ועשרת חבריו שנרצחו בטבח. בנוסף היא הביאה לחשיפת מחדלי שירותי הביטחון הגרמניים בעת החילוץ ובעזרתה ושאר משפחות החטופים קיבלה על עצמה גרמניה את האחריות המלאה על רצח הספורטאים.

בסרט מינכן בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים שחיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, שיחק השחקן והבמאי סם פויר, את דמותו של רומנו. בתגובה לסרט אמרה אילנה רומנו כי "אין לנו בעיה עם הסרט, להפך, אנו שמחות שהאתלטים ייזכרו לעד ואסון מינכן לא יחזור עוד".

ב-2 בספטמבר 2010, בתו של יוסף, אשרת רומנו, אמרה: "38 שנים לחכות לדקה דומיה או לזיכרון זה הרבה יותר מדי והעולם מדבר, אוהד ורוצה, אבל יש מי שפוחד ואני לא מבינה ממה הפחד. התירוץ הוא לא לערב פוליטיקה וספורט אבל לדעתי זה המקום המדויק להנציח אותם. אני קוראת בקריאה כואבת - הגיע הזמן".

בשנת 2004 הוקם מועדון "מכבי רומנו" בהרצליה על ידי עדי ברנה, חברם לקבוצה. המועדון קרוי על שמו של רומנו, ופועל עד היום לזכר הספורטאים וטיפוח ענף הרמת המשקולות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרימי משקולות ישראלים
קטגוריה:ספורטאי הפועל תל אביב
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:חללי אולימפיאדת מינכן
קטגוריה:אישים הקבורים בהרצליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
מסגד השלום

מסגד השלום (ערבית: جامع السلام; ג'אמע א-סלאם) או המסגד החדש, הוא מסגד השוכן ממזרח לעיר העתיקה בנצרת. המסגד הוקם בתחילת שנות ה-60, ונחנך ב-22 בנובמבר 1963, כפי שמעידה עליו כתובת הקבועה מעל דלת הכניסה אליו. המסגד הוא אחד הגדולים והמרכזיים בעיר. 

המסגד עשוי אבן ובצידו המזרחי של המבנה מתנשא מינרט דק וגבוה, שבו שתי מרפסות עגולות. בחלקו העליון של המגדל קבועים ארבעה שעונים המורים לארבע רוחות השמיים, ומעליו גג מחודד אפור. חלל המסגד רבוע ומואר היטב על ידי 22 חלונות גדולים בצורת משושה - בקיר הצפוני קבועות שתי שורות שבכל אחת שישה חלונות, ובקיר הדרומי קבועים עשרה חלונות בלבד, כדי לאפשר מקום למחרב ולמנבר. רצפת האולם מכוסה בשטיח אדום שבו דוגמאות של קשתות. בקיר הדרומי קבועים המחרב והמנרב, שניהם עשויים שיש בגוון אדמדם. כיפת המסגד צבועה בצידה הפנימי בגווני ירוק ובבסיסה היא מוקפת בחלונות קטנים. בצידה החיצוני היא מוזהבת.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
BaisCami0296.jpg|המינרט והכיפה המוזהבת
BaisCami0285.jpg|הכניסה למסגד
BaisCami0287.jpg|הקיר הדרומי של אולם המסגד ובו עשרה חלונות, המחרב והמנבר
קובץ:BaisCami0288.jpg|כיפת המסגד
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נצרת: מסגדים
מקאם א-נבי סעין

מקאם א-נבי סעין (בערבית: مقام النبي ساعين) הוא מסגד ומקאם, השוכן בגובה של 487 מטר מעל פני הים, צפונית למרכזה של העיר נצרת. המסגד נמצא בשיא גובהו של הרכס התוחם את העיר מצפון, כ-150 מטרים צפונית-מזרחית לכנסייה הסלזיאנית, ונשקף ממנו נוף פנורמי לעבר נצרת, נוף הגליל ועמק יזרעאל מדרום, ואל עבר הרי הגליל העליון, חיפה והקריות מצפון וממערב. לא ברור למי מיוחס הקבר שכן באסלאם אין נביא בשם סעין. המסגד עבר שיפוץ מקיף בשנת 2009, וכיפתו הוחלפה.

== מבנה ==
למבנה שתי קומות וצורתו היא כשל טרפז באורך של 20 מטר, וברוחב של 20 מטר בבסיסו. סמוך לחזיתו הצפונית הפונה אל הכביש מתנשא מינרט מתומן שבו מרפסת בודדת, ומעליה ארבעה חלונות המקיפים את המגדל וצריח אפור מחודד. קומתה הראשונה של החזית עשויה מאבן וקבועים בה ארבעה חלונות גדולים בצורת קשתות ודלת. חזית הקומה השנייה חלקה וצבועה בגוון ירוק בהיר, וקבועים בה חמישה חלונות בצורת קשתות ומעל כל אחד מהם חלון עגול קטן (חלונות בסגנון דומה מקיפים את הקומה השנייה מכל צדדיה). החזית כולה מחולקת לשבעה חלקים ברוחבים משתנים, וביניהם מפרידים שבעה זוגות של עמודים צרים צבועים בירוק בקומה הראשונה, והמשכם בעמודים מצופים באבן בקומה השנייה. 

הפתח בקומה הראשונה מוביל אל ארקאדה הנמתחת לאורך החזית המערבית של המבנה, ובה נמצאת דלת הכניסה אליו. קומתו הראשונה של המסגד מחולקת למספר חדרים, ובהם החדר הנחשב למקום קבורתו של השייח. הקומה השנייה עשויה מחלל בודד שנתמך בשתי שורות של עמודים עגולים, הממוקמים לאורך הקיר המערבי והקיר המזרחי. לכיפתו המוזהבת של המבנה צורת בצל, והיא נחה על בסיס מוקף בחלונות, 

בצמוד ממערב למבנה נמצא מאגר מים גדול.

== גלריה ==
<gallery>
Sainn7992.JPG|מראה המסגד בלילה (דצמבר 2010)
Shain0331.jpg|הארקדה
Shain0343.jpg|חזית המבנה בעת השיפוץ ובטרם הונחה הכיפה
Shain0333.jpg|מראה בקומה הראשונה 
Shain0335.jpg|מראה המינרט דרך הפתח הגדול בתקרת הקומה השנייה שנועד לכיפה (2009)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נצרת: מסגדים
בעלי העניין מול בעלי המניות

בעלי העניין מול בעלי המניות היא שאלה בכלכלה לגבי תפקיד של הנהלת חברה בע"מ. יש הוגי דעות וכלכלנים שסבורים שתפקיד ההנהלה להעשיר את בעלי המניות תוך הזנחה של כל ערך אחר, במגבלות החוק. אחרים טענו שגם לחברה יש חובות לדאוג לשלום ולרווחת עובדיה, לקוחותיה, ואזרחי המדינה בה היא פועלת (בעלי העניין, במשמעות הרחבה של מושג זה).

העמדה הראשונה הוצגה על ידי בית משפט בארצות הברית במשפט בין האחים דודג' ובין הנרי פורד. פורד רצה להשקיע את כספי חברת המכוניות שהוא עמד בראשה כדי להרחיב את העסק והאחים דודג' רצו את הכסף לטובת בעלי המניות. בשנת 1919 הכריע בית המשפט במדינת מישיגן, ארצות הברית שהדין עם אחים דודג'. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, נאם כמה פעמים בעד הרעיון שעובדי החברה הם גם בעלי עניין, כמו בעלי המניות. בספרות הכלכלית מכונה מחלוקת זו בשם stakeholder vs. stockholder theories of corporate governance. על נקודה זו נכתבה ספרות גדולה ורחבה.

==דודג' נגד פורד== 
בשנת 1916 צברה חברת פורד הון של 60 מיליון דולר. המחיר של מודל ה-T שלה, המוצר העיקרי של החברה, ירד משנה לשנה, ומצד שני, עלויות הייצור, ובמיוחד שכר הפועלים, עלתה בצורה חדה. נשיא החברה ובעל השליטה במניות, הנרי פורד, רצה להפסיק לשלם דיבידנדים מיוחדים לבעלי המניות, ובמקומם, הוא רצה לבצע השקעה מסיבית במפעלים חדשים שיאפשרו לחברה להגדיל את תפוקתה ואת מספר עובדיה, בו בזמן שהיא ממשיכה להוריד את עלויותיה ולהוזיל את המחיר מכוניותיה. בהגנתו על האסטרטגיה הזאת פורד אמר:

למרות שפורד האמין שאסטרטגיה זאת היא לטובת החברה בטווח הרחוק, הוא סיפר לבעלי המניות שלאסטרטגיה זו אין משקל גדול בתוכניותיו. בעלי מיעוט המניות התנגדו לאסטרטגיה ותבעו מפורד להפסיק להוריד מחירים כל עוד דרישת השוק למוצריה כל כך גבוהה שהחברה מתקשה למלא אותם. הם דרשו שהוא ימשיך לשלם דיבידנדים מיוחדים מהכסף שנצבר בקופה במקום להשקיע את הכסף במפעלים חדשים. שני אחים, ג'ון פרנסיס דודג' והוראס אלג'ין דודג', החזיקו ב-10% מן המניות, ההחזקה הגדולה ביותר במניות החברה בידי גורם אחד (אחרי פורד עצמו). בית המשפט נדרש להחליט אם מיעוט מקרב בעלי המניות יכול למנוע מפורד להפעיל את החברה למטרות "הצדקה" שהוא הצהיר. בהחלטתו, בית המשפט פסק שחברה בע"מ פועלת לרווחת בעלי מניותיה, ולא לרווחת העובדים או הציבור. חברי הדירקטוריון חייבים להפעיל שיקול דעת כדי להשיג מטרה זאת ואין להם רשות לוותר על רווחים או לא לשלם דיבידנדים כדי להיטיב עם הציבור. היות שחברת פורד היא עסק למטרת רווח, אין לפורד זכות להשתמש בה כצדקה, דבר שייחשב כביזת נכסי החברה. בית המשפט פסק שעל הדירקטוריון לשלם דיבידנד נוסף של 19 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==
* הרב דניאל וולף, [https://web.archive.org/web/20200408195736/https://www.hazofe.co.il/ ריבית מוסר ומעשה], מאמרים על היתר עסקא

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהל עסקים
קטגוריה:חברות
פטרון (הולנד החדשה)

פטרון (בהולנדית: Patroon – בעלים או ראש של חברה) היה בעל אדמות שהחזיק בזכויות מנוריאליות על שטחי אדמה נרחבים בהולנד החדשה במהלך המאה ה-17. הענקת תואר זה החלה בשנת 1629 על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית, אשר העניקה אותו יחד עם אדמות, לכמה מהחברים המושקעים בה. תמריצים אלה לעידוד הגירה כונו בשמות "זכויות ופטורים" או "מערכת הפטרון".

שטחי האדמה שניתנו לפטרונים, אשר נקראו פטרונויות, השתרעו לאורך כ-26 ק"מ מגדתו של נהר מרכזי, או לאורך כ-13 ק"מ משתי גדותיו. אחד הנהרות שסביבו הוקמו פטרונויות היה נהר ההדסון. עם זאת, החל משנת 1640, קוצצו מידותיהן של הפטרונויות החדשות בחצי, על מנת לאפשר לכל אמריקאי ממוצא הולנדי בעל מעמד לרכוש נכס.

הפטרונים קיבלו כוח רב מתוקף הזכויות שניתנו להם, זכויות הדומות לאלו של לורד בתקופה הפיאודלית. בסמכותם של הפטרונים היה לכונן בתי משפט אזרחיים ופליליים ולמנות נושאי תפקידים רשמיים מקומיים, וכמו כן, האדמות שברשותם הוענקו להם ללא מגבלת זמן. בתמורה לכל זאת, על הפטרון הוטל להקים יישובים בני 50 משפחות לכל הפחות בתוך ארבע שנים מקבלת האדמות. התושבים שעבדו עבור הפטרון היו פטורים מתשלום מיסים לקופה הציבורית לתקופה של עשר שנים, אך הם נדרשו לשלם לפטרון, בכסף או בסחורות, או להעניק לו שירותים. לכל פטרונות היו מוסדות משלה, לרבות כנסיות ותשתיות אחרות.

הפטרונות הגדולה והמצליחה ביותר בהולנד החדשה הייתה רנסלארוויק, אשר הוקמה על ידי קיליאן ואן רנסלאר והשתרעה על שטחים נרחבים במזרח מדינת ניו יורק של היום.

הפטרונויות המשיכו להתקיים עד 1775, אז שינו האנגלים את הגדרתן לאחוזות ושללו מהפטרונים את סמכויותיהם השיפוטיות. רנסלארוויק פורקה והפכה למספר מחוזות ועיירות במחוז קפיטל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיאודליזם
קטגוריה:היסטוריה קולוניאלית של ארצות הברית
קטגוריה:האימפריה ההולנדית
אמנון ברנזון

אמנון בֶּרֶנזון (8 ביוני 1941 – 18 בנובמבר 2018) היה זמר, שחקן ומפיק ישראלי.

==ביוגרפיה==
אמנון ברנזון היה בנם של מלכה ואברהם ברנזון, פעיל תנועת "הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים" (איתור ילדים יהודים באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה).
נולד בקיבוץ דפנה וגדל בקיבוץ כפר גלעדי. לברנזון שתי אחיות ואח - אהרון ברנזון, לימים ראש מועצת ראש פינה.

התגייס בתחילת שנות השישים ללהקת הנח"ל. לאחר השחרור הצטרף ל"בימת הקיבוץ" בין המופעים: "זוג אופניים" ומחזהו של נתן שחם, "הם יגיעו מחר".

בשנת 1969 השתתף במופע "הלוך הלכה החבריא". בין השירים ששר כסולן: "עץ התפוח". לאחר שהמופע נקלע לקשיים נטל ברנזון לידיו את הפקת המופע בו וזכה להצלחה מרובה (כ-500 מופעים).

מכאן והלאה החל לפעול כמפיק. בשנת 1971 הפיק את המופע "השטן ואשת האיכר", ואף השתתף בו. בין השירים ששר כסולן: "העגורים". באותה שנה הופיע בסרט "בלומפילד" לצידו של ריצ'רד האריס.

בשנת 1988 שיחק בסרטו של יואל שרון "בצילו של הלם קרב", לצידם של אשר צרפתי ודן תורג'מן וב-1989 השתתף בסרטו של נפתלי אלטר "כח משיכה".

בשנות השבעים היה נשוי לנירה, אם שלושה מילדיו. בשנות השמונים נישא לזמרת רונית אופיר ולהם בת בשם נוגה.

נפטר ב-18 בנובמבר 2018, והובא למנוחות בבית הקברות בקיבוץ כפר גלעדי, בו גדל.

==בין הפקותיו==
* 1969 – "נסיעה מדומה": שירי לאה גולדברג בהלחנת סשה ארגוב: "נחל שלי", "ההר הירוק", "שיר ההפלגה" ועוד. בין המשתתפים: לוליק ואופירה גלוסקא.
* 1970 – "השטן ואשת האיכר": הפקה וביצוע עם מיכל טל ורפי גרנות; תרגום: דן אלמגור, בימוי:נדב לויתן, עיבוד מוזיקלי: אריה לבנון. ההפקה הוכתרה כהצגת הבידור של השנה (כ-700 הופעות בכל רחבי הארץ).
* 1973 – "החייט ואשת הסנדלר": כתב וערך: דן אלמגור, עיבד: אריה לבנון, ביים: נדב לויתן. בהשתתפות: ברנזון, שלומית אהרון, קרול מריל, רפי גרנות. הפקה זו נקטעה עקב מלחמת יום הכיפורים.
* 1974 – "אני פשוש": הצגת ילדים מצליחה לשירים של ע. הלל. מרבית השירים הולחנו בידי סשה ארגוב ואת חלקם הלחין שלמה גרוניך. בימוי: נדב לויתן, עיבוד מוזיקלי: דן אלמגור. בהשתתפות שלומית אהרון, עזרא דגן, רפי גרנות ופנינה וילצ'ר. המופע זכה לשבחים רבים בתקשורת (כ-700 הצגות).
* 1975 – "הכל עובר חביבי": שירי שנות החמישים בארץ ובעולם. עורך אהוד מנור, במאי צדי צרפתי, מעבד מוזיקלי- אלדד שרים. המופע הועלה יותר מ-600 פעם וזכה בפרס כינור דוד.
* 1976 – "במדינת הגמדים": שירי ילדים משנות החמישים, בהשתתפות: גבי שדה (לימים טנור בעל שם עולמי), פנינה בריק ורותי בן אברהם. (יותר מ-400 מופעים) זכה בפרס כינור דוד להצגת ילדים.
* 1981 – "לבי שייך לברודוויי": בהשתתפות 8 מבצעים אמריקאים. בימוי וכוריאוגרפיה: דונלד מקייל, סולן וכוריאוגרף של להקת המחול אלווין איילי (למעלה מ-200 מופעים ברחבי הארץ).
* 1986 – רונית אופיר, בוגרת "בית צבי" (ולימים רעייתו). עיבוד וליווי מוזיקלי: חיים לוי. (כ-11 שנים מופעים ב"קרוקודיל" הרצליה, וקלטות שירים עבריים)
* 2009 - מופע נוסטלגי המורכב משני חלקים: חלק ראשון: "הלוך הלכה החבריא לשטן.. ולאשת האיכר", כולל שירים נוסטלגיים מהמופעים. משתתפים נוספים: מיכל טל וליאור ייני. חלק שני: "האמיני יום יבוא" - שירי העשור למדינה בליווי להקת מחוללים הרוקדים לצליל קולו של אמנון וזמרת אורחת את שירי העשור להם חוברו ריקודים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת הנח"ל
קטגוריה:כפר גלעדי: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר גלעדי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018