OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סלייפניר

במיתולוגיה הנורדית, סְלֵייפְּניר (בנורדית עתיקה: Sleipnir, "החומק במהירות") הוא סוס בעל שמונה רגליים עליו רוכב מנהיג האלים, אודין.

== תיאור במקורות ==
=== באדה הפרוזאית ===
לוקי וסוודילפרי, איור מאת דורותי הארדי
באדה הפרוזאית מתואר סיפור לידתו של סלייפניר: האלים היו זקוקים לעזרתו של זר, שהגיע דרך גשר ביפרוסט, בבניית החומה של אסגארד. הזר הציע לבנות מחדש את החומה תוך שנה וחצי ודרש בתמורה את ידה של האלה פריה, את השמש ואת הירח. אודין לא הסכים לתנאים אלה ולוקי הציע פשרה לפיה דרישותיו של הבנאי יתמלאו רק אם המלאכה תסתיים תוך שישה חודשים. הזר הסכים בתנאי שסוסו הקסום, הקרוי סוודילפרי, יוכל לעזור לו, והאלים נעתרו לדרישתו. העבודה התקדמה בקצב מהיר, שכן הסוס היה מסוגל להעביר משאות גדולים וכבדים מאוד. האלים חששו כי המלאכה תסתיים בזמן והם יהיו חייבים לקיים את הבטחתם. כדי להיחלץ ממצב זה, שינה לוקי את צורתו לצורת סוסה ופיתה את הסוס הרחק ממקום העבודה. במשך הלילה רדף הסוס אחר לוקי ובעליו רדף אחריו, וכך התעכבה הבנייה. סוודילפרי הצליח לבסוף להשיג את לוקי והשניים הולידו את סלייפניר, "הסוס הטוב ביותר בקרב אלים ואנשים".

בסיפור אחר, אודין רוכב על סלייפניר אל יוטונהיים ופוגש שם את הענק הרונגניר . הרונגניר שואל מי הוא, האדם ש"רוכב על שמים וים" באמצעות "סוס טוב להפליא". אודין מהמר בראשו על כך שלא ניתן למצוא סוס טוב כל כך בכל יוטונהיים, והרונגניר טוען שיש ברשותו סוס טוב יותר. אודין והרונגניר מתחרים ברכיבה, אודין מנצח והרונגניר נכנס בטעות אל תוך אסגארד, שם מת לבסוף.
הרמולד, על גבו של סלייפניר, פוגש את בלדר ואת הל. איור מתוך כתב יד איסלנדי מהמאה ה-18
סלייפניר מוזכר גם בסיפור מותו של בלדר; הרמולד רוכב עליו אל הלהיים כדי לפדות את בלדר מידיה של הל.

=== באדה הפואטית ===
סלייפניר מוזכר פעמים רבות באדה הפואטית. באחת הפואמות אומר אודין, בעודו בתחפושת, כי "אודין הוא הטוב שבאסיר, סלייפניר הוא הטוב שבסוסים". סיפור אחר באדה הפואטית מספר כי על שיניו של סלייפניר היו חרוטות רונות. אודין גם רוכב על סלייפניר בדרכו לניפלהיים כדי להתייעץ עם נביאה:

=== בסאגת הרוואראר והייד'רק ===
Lorenz Frølich}}
סאגת הרוואראר והייד'רק כוללת חידה המתייחסת לאודין ולסלייפניר:

=== בגסטה דנורום ===
בחלקה הראשון של הכרוניקה גסטה דנורום מאת סקסו גרמטיקוס, מתואר כיצד נתקל המלך האגדי האדינגוס באדם אלמוני, זקן, בעל עין אחת. לאחר מכן לוקח הזקן את האדינגוס לרכיבה על סוסו. במהלך הרכיבה מציץ האדינגוס מתוך גלימתו של הזקן ומבין שהם רוכבים על הים, אך נאמר לו לא להסתכל על הדרך, ולכן הוא "הסיט את עיניו המשתאות מהמחזה הנורא של הדרכים בהן רכב". התיאור של הזקן וסוסו מזוהה בדרך כלל עם דמותם של אודין ושל סלייפניר.

== בתרבות המודרנית ==
Ásbyrgi}} שבפארק הלאומי יקילסאורקליווויר, איסלנד
פסלו של סלייפניר בוודנסברי, אנגליה
על פי הפולקלור האיסלנדי, הקניון בצורת פרסה הממוקם בפארק הלאומי יקילסאורקליווויר שבצפון איסלנד נוצר כאשר סלייפניר רכב בסביבה ואחת מפרסותיו נחתה ביער.<ref></ref>

דמותם של אודין וסלייפניר מתוארת על תבליט עץ בחלק החיצוני של בניין עיריית אוסלו שבנורווגיה. פסל של סלייפניר ניצב גם בעיירה וודנסברי , אנגליה.

בסיפור הקצר "Sleipnir, late Thurinda" מאת רודיארד קיפלינג מופיע סוס בשם סלייפניר. סלייפניר הופיע גם ביקום מארוול של מארוול קומיקס.<ref></ref>

פתיחת שחמט שבה לבן פותח במסע עם הפרש נקראת גם פתיחת סלייפניר, משום שלפרשים בשחמט ישנן שמונה אפשרויות שונות למסע בכל תור - כמספר רגליו של סלייפניר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיתולוגיה נורדית
קטגוריה:סוסים בתרבות
Worldcoin

Worldcoin הוא פרויקט מטבעות קריפטוגרפיים ביומטריים שפותח על ידי Tools for Humanity שנוסדה בשנת 2019 על ידי מנכ"ל OpenAI, סם אלטמן, מקס נובנדשטרן ואלכס בלניה, והיא נתמכת על ידי אנדריסן הורוביץ.

בשנת 2021, הצהירה החברה שהמטבע שלה (WLD) נועד להיות מאמץ גדול יותר להניע כלכלה גלובלית מאוחדת ושוויונית יותר המונעת על ידי כלכלת האינטרנט, למרות שהיא לא תהיה זמינה בארצות הברית כרגע. המטבע יהיה מטבע קריפטוגרפי מבוסס Layer 2 Ethereum הממנף את האבטחה של אתריום blockchain תוך כלכלה משלו.

באוקטובר 2021, הפרויקט גייס סכום ראשוני של 25 מיליון דולר ובתוך שישה חודשים גויסו 100 מיליון דולר נוספים שדחפו את שווי המטבע ל-3 מיליארד דולר. מימון נוסף של 115 מיליון דולר הוכרז במאי 2023, שישמש להשקעה באיתור רובוטים, מחקר ופיתוח, והרחבת הפרויקט והיישום של Worldcoin.

אפליקציית Worldcoin הושקה בגרסת ביתא ב-24 ביולי 2023.

== World ID ==
התקווה של Worldcoin לספק דרך אמינה לאימות בני אדם באינטרנט בשם World ID, כדי לנטרל בוטים וזהויות וירטואליות מזויפות באמצעות בינה מלאכותית. באמצעות מנגנון הפצה עבור המטבע הקריפטוגרפי שלה בדומה ל-UBI Worldcoin מנסה לתמרץ משתמשים להצטרף לרשת שלה על ידי סריקת הקשתית שלהם באמצעות סורק הקשתית בצורת כדור של Worldcoin.

== ביקורת ==
באפריל 2022, בדו"ח של MIT Technology Review נאמר כי ישנן פרקטיקות רבות שנויות במחלוקת ב-Worldcoin בבעיקר במדינות בעלות הכנסה נמוכה, בתוך כך צוין ש-Worldcoin מנצל אנשים עניים כדי להצמיח את הרשת שלה.

במאי 2023, דווח ב-TechCrunch שהאקרים הצליחו לגנוב אישורי כניסה של כמה ממכשירי Worldcoin אישיים. הדובר של Worldcoin אמר כי אף נתוני משתמש אישיים לא נפגעו, מכיוון שאפליקציית המפעיל אינה ניגשת לנתוני המשתמש.

ממשלות רבות החלו לעסוק בנושא על מנת להבין איך לעבוד בתיאום עם החברה וכיצד יאוחסן המידע הרגיש על המשתמשים.
בצרפת, הנציבות הלאומית למען חופש המידע (CNIL) כינתה את שיטת איסוף הנתונים של החברה "מפוקפקת", ונציב המידע באנגליה הביע חשש דומה. בגרמניה נפתחה חקירה מחשש להדלפת נתונים ביומטריים מהסיבה שלדבריהם "הטכנולוגיות של החברה לא מבוססות מספיק לשימוש בהעברת מידע פיננסי, מה שמוביל לסיכון פוטנציאלי עבור משתמשים". Worldcoin לא הושק בארצות הברית, לטענת החברה זאת משום שהם מעדיפים לפעול במדינות אחרות שבהן הכללים הרגולטוריים לגבי מטבעות קריפטו גמישים יותר.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מטבעות מבוזרים
מרגרט ברנאדין הול

מרגרט ברנאדין הול (באנגלית: Margaret Bernadine Hall; 10 במרץ 1863 – 2 בינואר 1910)<ref>Transactions of the Historic Society of Lancashire and Cheshire for the Year ... 1914. p. 88.</ref> הייתה ציירת אנגלית שבילתה את רוב הקריירה שלה בפריז. מעט מיצירותיה שרדו, אך היא בולטת בציור שלה "פנטין" משנת 1886.<ref>'Fantine', Margaret Hall, 1886, National Museums Liverpool, archived from the original</ref> נושא הציור הוא דמות מהרומן "עלובי החיים", של ויקטור הוגו משנת 1862<ref>Hussey, John (2011), Finding Margaret: The Elusive Margaret Bernadine Hall, Birkenhead: Countyvise, </ref>

== ביוגרפיה ==
מרגרט ברנאדין הול נולדה בליברפול. אביה היה ברנרד הול (1813–1890), סוחר, פוליטיקאי מקומי ונדבן, שנבחר לראשות עיריית ליברפול בשנת 1879. אמה הייתה מרגרט קאלרו (1827–1902) מפרסטון, שהייתה אשתו השנייה של ברנרד הול. מרגרט הייתה בתם השנייה, והבת הגדולה ביותר. ב-1882 עברה המשפחה ללונדון, ובהמשך אותה שנה, בגיל 19, עברה מרגרט לפריז כדי ללמוד במשך חמש שנים באקדמיה שניהל אוגוסט פייאן-פרין ואדוארד קרוג. זה היה בתקופה שבה היו מעט אמניות בעיר, וכשהאימפרסיוניסטים היו פעילים.

בין השנים 1888 ו-1894 הול נסעה רבות - ליפן, סין, אוסטרליה, אמריקה הצפונית וצפון אפריקה, וחזרה לפריז בשנת 1894.

היא חזרה לאנגליה בשנת 1907, שם מתה שלוש שנים לאחר מכן בביתו של המחזאי ג'ורג' קלדרון בהמפסטד הית', לונדון. היא נטמנה בחצר הכנסייה של , בליברפול. בשנת 1925 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית של ציוריה בצ'לסי, לונדון.

רוב הציורים של הול נעלמו לאחר מותה, ולאחר שבחייה הציגה ציורים בנושאים של ריאליזם חברתי.

ישנם שני ציורים ידועים נוספים של הול. בטריניטי קולג', קיימברידג' - דיוקן של חוקר מוזיקה שצויר ב-1898.<ref>Sedley Taylor (1834–1920), Music Scholar and Benefactor, Art UK</ref> הציור השני נמצא בבעלות פרטית, והוא דיוקן של אחיה, סר , עם תאריך משוער של 1884.<ref>Hussey, John (2011), Finding Margaret: The Elusive Margaret Bernadine Hall, Birkenhead: Countyvise. PP 78-87</ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות בריטיות
קטגוריה:ילידות 1863
קטגוריה:נפטרות ב-1910
נחל כפירה

נחל כפירה הוא אחד מיובליו של נחל איילון. הוא עובר במקביל לכביש 1 משער הגיא עד לקרבת מושב שורש. הנחל זורם בשטחה של שמורת נחל כפירה, שמורת טבע באזור פרוזדור ירושלים. 

==תוואי הנחל==
תחילתו של הנחל בעין קטנה הממוקם ביישוב הערבי קטנה ואחד מיובליו הוא ואדי אלח'רפייש. אפיק הנחל נמצא בשולי קמר רמאללה החושף שכבות סלעי גיר וחוור. בסביבתו של הנחל נמצאו שרידיה של חווה מהתקופה הביזנטית או מהתקופה הערבית בארץ ישראל. בהמשכו של הנחל נובע עין כפירה. בסביבות הנחל צמחייה ים-תיכונית וניתן לחזות בעצי אלון, אלה ותאנה.<ref></ref>

== שם הנחל ==
שמו של נחל והתל בסביבתו משמרים את שמה של העיר המקראית כפירה, אחת מערי הגבעונים:

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נחל איילון
קטגוריה:הרי יהודה: נחלים
קטגוריה:הרי ירושלים
דן אדוארד גארבי

דן אדוארד גארבי (באנגלית: Dan Edward Garvey; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמזכיר המדינה העשירי של אריזונה בממשלו של המושל סידני פרסטון אוסבורן בשנים 1942–1948, ולאחר פטירתו של זה האחרון בעת כהונתו, כיהן כמושל אריזונה השמיני עד 1951. הוא היה הראשון מבין רבים שהושבע כמושל מתוקף תפקידו כמזכיר המדינה.
==ראשית חייו==
דן אדוארד גארבי נולד בוויקסבורג, מיסיסיפי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט אלויסיוס ועבד בחברת קו הרכבת המרכזי של אילינוי. ב-1909 הוא עבר לטריטוריית אריזונה כדי לעבוד כמנהל חשבונות עבור חברת הרכבת רנדולף, שמאוחר יותר התמזגה עם חברת סאות'רן פסיפיק. בהמשך הוא נכנס לעסקי המכוניות, אך אלו כשלו במהלך השפל הגדול.
==קריירה פוליטית==
ב-1931 החל גארבי לעבוד במשרד גזבר מחוז פימה. ב-1935 הוא היה לגזבר המחוז וב-1938 לגזבר העיר טוסון. במהלך שני העשרים הבאים החל גארבי להיות ידוע ברחבי אריזונה כמשרת ציבור מסור. ב-1940 הוא עבר לפיניקס, שם הוא החל לעבוד כעוזר מזכיר המדינה הארי מ. מור. עם מותו של מור ב-1942 מונה גארבי להחליפו על ידי המושל סידני פרסטון אוסבורן, שבעצמו היה מזכיר המדינה הראשון של אריזונה במהלך רובו של העשור השני של המאה ה-20. לתפקיד זה נבחר גארבי בהמשך בזכות עצמו, ב-1944 וב-1946.
==מושל אריזונה==
ב-25 במאי 1948 נפטר המושל אוסבורן, שתחתיו כיהן גארבי כמזכיר המדינה. על פי חוקת אריזונה, מזכיר המדינה הוא הראשון בסדר הירושה לתפקיד המושל במקרה שבו כהונתו נפסקת טרם זמנה. באותו סתיו נבחר גארבי כמושל אריזונה התשיעי בזכות עצמו מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף על פי שזכה ב-28 אחוזים בלבד בבחירות המקדימות של המפלגה. הוא משל על אריזונה במהלך אחת מתקופות הצמיחה המשמעותיות של המדינה בשנים 1948–1951.

רוב רובם של המגיעים החדשים לאריזונה באותה התקופה היו רפובליקנים, והמדינה הפכה לדו-מפלגתית בפעם הראשונה. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1950 נוצח גראבי על ידי מבקרת המדינה אנה פרומילר כאשר קיבל 22.55 אחוזים מהקולות מול 29.24 מהקולות שהצביעו לפרומילר.

==שנותיו האחרונות==
בתום כהונתו כמושל מונה גרבי כמנהלן של אריזונה עבור מנהל השיקום הפיננסי הפדרלי. ב-1955 מינה אותו המושל ארנסט מקפרלנד לתפקיד מבקר החשבונות של המדינה, תפקיד שמוגדר בחוקת המדינה שאחראי על ביקורת החשבונות ואישור הדוחות הכספיים של סוכנויות הממשל. ב-1968 בוטל תפקיד זה בעקבות משאל עם, וב-1969 פרש גארבי מתפקידו.

דן אדוארד גארבי נפטר בטוסון ב-5 בפברואר 1974. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבעיר.
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* [https://archive.org/details/biographicaldire0001sobe/page/54/mode/2up Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 55.]
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/daniel-e-garvey/ דן אדוארד גארבי] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/gartner-garwood.html#054.38.25 דן אדוארד גארבי] באתר The Political Graveyard 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי אריזונה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מזכירי מדינה במדינות ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974
הריגת אליעזר שלזינגר

הריגת אליעזר שלזינגר התרחשה ב-2 ביוני 1988 בגן סאקר לאחר שפרוצה ערבייה פתחה בירי לעבר אליעזר שלזינגר שמת לאחר מספר שעות.

== הפיגוע ==

בליל שישי 2 ביוני 1988 אליעזר שלזינגר (בנו של הרב משה יהודה שלזינגר) וחברו מישיבת מעלות התורה יצאו לחזור על תלמודם תוך סיבוב בגן סאקר, לפתע פנתה אליהם יצאנית ערבייה בשם נעמה ג'אבר וסיפרה להם שהיא רוצה להתאבד והם ניסו להניא אותה, בתגובה היא ירתה בשלזינגר חמישה כדורים והרגה אותו, ופצעה את חברו. לאחר מכן היא יצאה לרחוב וניסתה לעצור טרמפ, חנן ליברטי עצר לה והסגיר אותה למשטרה.

במשפטה סיפרה שביצעה את הפיגוע ממניע לאומני, אך היא לא הבינה שהיא הורגת, בית המשפט הרשיעה אותה בהריגה וגזר עליה שבע שנות מאסר. לאחר ערעור של המדינה הוגדל עונשה ל-12 שנות מאסר. לאחר שמונה שנים ג'אבר שוחררה מהכלא.

במשפט הועלתה השערה שהיא ביצעה את הפיגוע בצל דחייה של ארוסה שטען שהיא קרובה מדי ליהודים, והיא הרגה יהודי כדי לשכנע את משפחתו.

אמה של ג'אבר התנערה מבתה ואמרה ש"בשבילי בתי מתה".

המפגעת גנבה את האקדח מחברה יוסי לוי - נהג מונית, הנהג נקנס ב-400 שקל, לאחר חרם חרדי על חברת המוניות, הנהג הושעה.

מספר חודשים לאחר הפיגוע יצא לאור ספר זיכרון בשם "אש תמיד", בספר הובאו חידושי תורה מהנרצח, ממשפחתו (הרבנים: יחיאל מיכל שלזינגר, אליקים גצל שלזינגר ועוד) וכתבי יד מראשונים ואחרונים.

שלזינגר נקבר בהר הזיתים, הונצח גם באנדרטה בהר הרצל.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פשע בירושלים
קטגוריה:1988 בישראל
קטגוריה:ירושלים: פיגועי ירי
קאנטיאניזם

קאנטיאניזם (בגרמנית: Kantianismus) הוא כינוי כללי לעמדות פילוסופיות המבוססות על הגותו של עמנואל קאנט ועל תפיסת האידיאליזם הטרנסצנדנטלי. קשה לאמוד את השפעתו האדירה של קאנט על תולדות הפילוסופיה, שכן הוא נחשב בעיני רבים לפילוסוף המודרני המרכזי והמשפיע ביותר. אולם, ניתן לערוך סיווג כללי של קבוצות הוגים שהמשיכו את דרכו באופנים שונים תחת המסגרת הכללית של "קאנטיאניזם".

== הוגים קאנטיאנים ==
* חברים ותלמידים ישירים של קאנט; שהפיצו את הפילוסופיה הקאנטיאנית:וילהלם טראוגוט קרוג, מרכוס הרץ, גוטלוב בנג'מין יאשה , קרל כריסטיאן ארהרד שמיד , יוהאן גוטפריד קיזווטר , פרידריך גוטלוב בורן .
* פילוסופים קאנטיאנים; שהגותם נותרה נאמנה לעיקרי הגותו של קאנט, אך עם שינויים מסוימים:קרל לאונרד ריינהולד, יעקב פרידריך פריס, שלמה מימון, פרידריך אדוארד בנקה .

* פוסט קאנטיאנים
** הוגי האידיאליזם גרמני; שהושפעו רבות מקאנט, אך גם ביקרו את הגותו ופיתחו שיטות שונות: יוהאן גוטליב פיכטה, פרידריך וילהלם שלינג, גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרידריך הלדרלין, פרידריך שלגל, נובאליס.
** ארתור שופנהאואר
** הנאו-קנטיאנים; שחזרו לתורת קאנט, לרוב תוך התנגדות להוגי האידיאליזם הגרמני: קונו פישר , הרמן פון הלמהולץ, אדוארד צלר ופרידריך אלברט לנגה, הרמן לוטצה , יוהאנס וולקלט , קארל רוזנקרנץ, פרידריך וילהלם שוברט , אלויס ריל, הנס ואיהינגר .
*** אסכולת מרבורג: הרמן כהן, פול נטורפ , ארנסט קסירר.
*** אסכולת הדרום-מערב: וילהלם וינדלבנד , היינריך ריקרט, אמיל לאסק , ריכרד קרונר.
*** האסכולה הנאו-פריסיאנית: לאונרד נלסון , רודולף אוטו.

* פילוסופים נוספים המזוהים עם קאנט; ומושפעים מהגותו במידה ניכרת: וילהלם דילתיי, גאורג זימל, צ'ארלס פרס, חוסה אורטגה אי גאסט, פיטר סטרוסון, וילפריד סלרס, ג'ון רולס, רוברט נוזיק, ישעיהו ליבוביץ, חנה ארנדט, ולטר בנימין, אריק וייל , יורגן האברמס, תומאס נייגל, אונורה אוניל , רוברט ברנדום, סלבוי ז'יז'ק.
* חוקרי קאנט בני זמננו: אלן ווד, מייקל פרידמן , כריסטין קורסגורד, הנרי אליסון , פרדריק בייזר, דיטר הנריך, דיטמר היידמן , שמואל הוגו ברגמן, ירמיהו יובל, אלי פרידלנדר, עפרה רכטר.

== מבקרי קאנט ואנטי-קאנטיאנים ==
מבין ההוגים שהגותם מהווה ביקורת ישירה כנגד הקאנטיאניזם ניתן לציין את:
* מבקרים בני תקופתו של קאנט: יוהאן גיאורג האמאן, פרידריך היינריך יעקבי, יוהאן גוטפריד הרדר, גוטלוב ארנסט שולצה, ברנרד בולצאנו.
* מבקרים בני זמננו: ברטראנד ראסל, קוונטין מייאסו, גרהם הרמן, ריי בראסייה, איאן המילטון גרנט, טימותי מורטון.

== לקריאות נוספות ==
* שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה (בארבעה כרכים), מוסד ביאליק, 1970, 1973, 1977, 1979.
* שמואל הוגו ברגמן, הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוצאת מאגנס 
* ירמיהו יובל, קאנט וחידוש המטאפיזיקה, מוסד ביאליק 
* ירמיהו יובל, קאנט והפילוסופיה של ההיסטוריה, הוצאת מאגנס 
* אלן ווד, עמנואל קאנט, הוצאת רסלינג, 2006

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זרמים בפילוסופיה
קטגוריה:עמנואל קאנט
קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
פרס פוליצר למוזיקה

פרס פוליצר למוזיקה (באנגלית: Pulitzer Prize for Music) הוא אחד משבעת פרסי פוליצר המוענקים מדי שנה בספרות, דרמה ומוזיקה אשר הוענק לראשונה בשנת 1943. ג'וזף פוליצר דאג להענקת מלגות למוזיקאים מדי שנה, וזו הוסבה בסופו של דבר לפרס "על יצירה מוזיקלית מכובדת בעלת מימד משמעותי מאת יוצר אמריקאי שהופיעה לראשונה בארצות הברית במהלך השנה".<ref></ref>

== היסטוריה ==
בצוואתו מ-16 באפריל 1904, ג'וזף פוליצר ביקש הענקת פרסים שנתיים למספר הישגים יצירתיים של אמריקאים חיים ובהם פרסים לעיתונות, כתיבת רומנים, מחזות, היסטוריה וביוגרפיות, אך הוא לא ציין פרס במוזיקה. במקום זאת הוא בחר לייסד מלגה שנתית למוזיקאים אמריקאים.<ref name="Extracts"></ref> הפרס עצמו החל להינתן ב-1943.<ref name="Fischer"></ref>

בשנת 1965 שופטי הפרס לא מצאו לטענתם זוכה ראוי, ולכן לראשונה לא הוענק פרס. הוועדה המליצה להעניק ציון לשבח למוזיקאי דיוק אלינגטון, אך מועצת פרס פוליצר סירבה.<ref>Lang, Peter. "The Pulitzer Prize Winners for Music". Internationaler Verlag der Wissenschaften, 2010, pp. 102–103.</ref> אלינגטון עצמו הגיב לסערה וטען כי "הגורל נחמד אליי. הגורל לא רוצה שאהיה מפורסם כצעיר מדי". (הוא היה אז בן 67).<ref name="slate1"></ref> למרות ההתייחסות ההומוריסטית, נאט הנטוף דיווח כי אלינגטון היה עצבני מאוד על החלטת המועצה, וביקר את האופי האירופאי של הפרס.<ref name="opinionjournal1"></ref>

ב-1996, לאחר שנים של ויכוחים פנימיים, הודיעה מועצת פוליצר על ביטול האופי האירופאי של הפרס ולגוון את אופי היצירות הזוכות. התוצאה הייתה שבשנה שלאחר מכן, וינטון מרסליס הפך לאמן הג'אז הראשון שזכה בפרס פוליצר. למרות הזכייה בפרס, היצירה "Blood on the Fields" למעשה הייתה פסולה מכיוון שהקלטתה פורסמה על ידי קולומביה רקורדס, רק ב-1995. עם זאת, היצירה זכתה בסופו של דבר ב-1997.

תשע נשים קיבלו את פרס פוליצר: אלן טאפה זוויליך ב-1983; שולמית רן ב-1991; מלינדה וגנר ב-1999; ג'ניפר היגדון ב-2010; קרוליין שו ב-2013; ג'וליה וולף ב-2015; דו יון ב-2017; אלן ריד בשנת 2019; וטניה לאון ב-2021. בנוסף להיותה האישה הראשונה שקיבלה את הפרס, זוויליך הייתה גם האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה בבית הספר ג'וליארד למוזיקה.<ref name="american1"></ref> דו היא האישה הלא-לבנה הראשונה שקיבלה את הפרס.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> ג'ורג' ווקר היה המלחין האפרו-אמריקאי הראשון שזכה בפרס, על יצירתו "לילך" ב-1996.

בשנת 2018, הראפר קנדריק למאר זכה בפרס על אלבום ההיפ הופ שלו משנת 2017, Damn.<ref></ref> זהו האלבום הראשון שאינו קלאסי או ג'אז אשר זכה בפרס<ref></ref>

לאחר הזכייה בפוליצר ב-2003, ג'ון אדמס ביקר את הפרס על כך שהמון מוזיקאים שהפרס הגיע להם לא קיבלוהו.<ref name="earbox1"></ref>

== זוכים ==
נכון ליולי 2023, הוענק פוליצר המוזיקה 67 פעמים. הפרס מעולם לא פוצל לאמנם שונים, ולא ניתן פרס בשנים 1953, 1964, 1965 ו-1981.<ref name="prize">[http://www.pulitzer.org/bycat/Music "Music"]. The Pulitzer Prizes. Retrieved December 20, 2013.</ref>

=== זוכים בולטים ===

=== אותות הוקרה מיוחדים ===

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: מוזיקה
קטגוריה:פרסי מוזיקה אמריקאיים
קווין מק אליסטר

קווין מק אליסטר (בספרדית: Kevin Mac Allister; נולד ב-7 בנובמבר 1997 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית.

== קריירת מועדונים ==
מק אליסטר גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. הוא ערך 136 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית וליגת המשנה הארגנטינאית, בהן הבקיע 12 שערים.

ב-28 בינואר 2019 הושאל מק אליסטר לבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, במדיה ערך שתי הופעות.

ב-12 ביולי 2023 חתם מק אליסטר על חוזה לשלוש שנים ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית.

== חיים אישיים ==
מק אליסטר הוא ממוצא סקוטי ואירי. אחיו אלכסיס מק אליסטר ופרנסיס מק אליסטר הם כדורגלנים מקצוענים, וכך היו גם אביו קרלוס מק אליסטר ודודו פטריסיו מק אליסטר .

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:בלמי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני רויאל אוניון סן-ז'ילואז
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1997
אולי עוד פעם

אולי עוד פעם הוא אלבום האולפן ה-17 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1983 לאור חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג BAN-15012. האלבום הניב מספר להיטים, שדורגו בעשרת השירים הפותחים במצעדי הפזמונים של רשת ג' ושל גלי צה"ל. בין אלו נמנים "תצלום ישן", "שיר על נחלים", "אולי עוד פעם", "בואו בואו" ו"אם ובנה".

== רשימת רצועות ==

== הערות שוליים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1984
קטגוריה:אלבומי אילנית
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
דומיניק קוטרסקי

דומיניק קוטרסקי (בקרואטית: Dominik Kotarski; נולד ב-10 בפברואר 2000 בזאבוק שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.

== קריירת מועדונים ==
קוטרסקי גדל במחלקות הנוער של טונדץ' בדקובצ'ינה ודינמו זאגרב. בשנת 2018 החל קוטרסקי לשחק בקבוצת המילואים של אייאקס.

ב-16 ביוני 2021 הושאל קוטרסקי למשך עונה אחת לגוריצה מליגת העל הקרואטית. הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-27 ביוני 2022 חתם קוטרסקי על חוזה לארבע שנים בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 34 הופעות ליגה.

== קריירה בינלאומית ==
קוטרסקי נכלל בסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר. ב-26 במרץ 2024 ערך את הופעתו הבכורה במשחק ידידות נגד .

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים קרואטים
קטגוריה:שוערי כדורגל קרואטים
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני גוריצה
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קרואטיה
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-2000
בובקארי סומארה

בובקארי סומארה (בצרפתית: Boubakary Soumaré; נולד ב-27 בפברואר 1999 בנואזי-לה-סק שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת סביליה.

== קריירת מועדונים ==
סומארה גדל במחלקות הנוער של פריז ופריז סן-ז'רמן. בשנת 2017 שיחק בקבוצת המילואים של פריז סן-ז'רמן.

ב-12 ביולי 2017 חתם סומארה על חוזה לשלוש שנים בליל מליגת העל הצרפתית. הוא ערך 84 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד, וזכה עם הקבוצה באליפות צרפת בשנת 2020/2021.

ב-2 ביולי 2021 חתם סומארה על חוזה לחמש שנים בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.

== קריירה בינלאומית ==
סומארה נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021.

== תארים ==
;ליל
* אליפות צרפת (1): 2020/2021

;לסטר סיטי
* מגן הקהילה (1): 2021

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני לסטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בספרד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1999
סרט בשחור לבן

סרט בשחור לבן הוא אלבום האולפן ה-18 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1983 לאור חברת התקליטים סי בי אס ישראל בקטלוג 450477-1. האלבום הניב מספר להיטים, שדורגו בעשרת השירים הפותחים במצעדי הפזמונים של רשת ג' ושל גלי צה"ל. בין אלו נמנים "חלק בעולם", "רק בינתיים", "סרט בשחור לבן", "קחי נשימה" ו"חבר".

== רשימת רצועות ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1987
קטגוריה:אלבומי אילנית
קטגוריה:אלבומים בעברית
לוקאס בלטראן

לוקאס בלטראן (בספרדית: Lucas Beltrán; נולד ב-29 במרץ 2001 בקורדובה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פיורנטינה מהסרייה א'.

== קריירת מועדונים ==
בלטראן גדל במחלקות הנוער של אינסטיטוטו דה קורדובה וריבר פלייט. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט במסגרת ליגת העל הארגנטינאית. בין השנים 2021–2022 הושאל בלטראן לאתלטיקו קולון מליגת העל הארגנטינאית, וערך במדיה 31 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים.

== קריירה בינלאומית ==
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).

== תארים==
* הסופר קאפ הארגנטינאי: 2019 (שוחק ב-2021)
* ליגת העל הארגנטינאית: 2023

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו קולון
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים באיטליה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-2001
ג'ון הווארד פייל

ג'ון הווארד פייל (באנגלית: John Howard Pyle; ) היה שדרן רדיו ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה התשיעי בשנים 1951–1955. לאחר כהונתו כמושל הוא שימש כפקיד בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
==ראשית חייו==
ג'ון הווארד פייל נולד בשרידן, ויומינג. ב-1930 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של אריזונה, שם הוא היה חבר באחוות למבדא-כי-אלפא. בשנים 1930–1951 הוא היה מנהל התוכניות בתחנת הרדיו KFAD (כיום KTAR) בפיניקס. במלחמת העולם השנייה הוא שימש ככתב רדיו וסיקר את טקס כניעת האימפריה היפנית.
==מושל אריזונה==
במסע הבחירות שלו למשרת מושל אריזונה ב-1950 ניצח פייל את האישה הראשונה שהתמודדה לתפקיד, מועמדת המפלגה הדמוקרטית אנה פרומילר. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1951–1955. הוא היה ראשון מושלי אריזונה שנולד במאה ה-20.

ב-1953 הוא ניסה לחסל מתחם של המורמונים הפונדמנטליסטים בקולורדו סיטי, אריזונה, במה שנודע כפשיטה על שורט קריק , שכתוצאה ממנה נעצרו 24 גברים ו-236 ילדים הועברו למשפחת אומנה. מהלך זה גרם לניכור כלפיו מצד מצביעים רבים באריזונה לאחר שתצלומים של ילדים דומעים שהורחקו בעל כורחם מאימהותיהם הנסערות הופיעו בעיתונים. מאוחר יותר ציין פייל את תגובת המצביעים לפשיטה כסיבה לכך שהוא בסופו של דבר נוצח במערכת הבחירות של 1954, בה ניסה להתמודד על תקופת כהונה שלישית, והפסיד ליריבו הדמוקרטי, לשעבר מנהיג הרוב בסנאט של ארצות הברית, ארנסט מקפרלנד, ובינואר 1955 סיים את כהונתו.
==שנותיו האחרונות==
לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף פייל לממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר בתפקיד סגן עוזר לנשיא, ושימש בעיקר כאחראי על ועדת שיתוף הפעולה בין הממשל הפדרלי למדינות שקידמה ממשלה מקומית חזקה ואחראית יותר, ובסופו של דבר היה למנהל משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים. ב-1959 התפטר פייל מתפקידו כדי לקבל על עצמו את תפקיד נשיא המועצה הלאומית לבטיחות. הוא פרש באותה שנה ושב לביתו שבטמפה, שם הוא היה פעיל בענייני הקהילה וכתב טורים לעיתונות.

פייל קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רדלנדס, אוניברסיטת צ'פמן, אוניברסיטת המדינה של אריזונה, לבנון קולג' ואוניברסיטת ברדלי.

ג'ון הווארד פייל נפטר בטמפה ב-29 בנובמבר 1987. היה נשוי לרעייתו לוסי ולהם שתי בנות. נטמן בבית הקברות דאבל ביוט שבעיר.
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* [https://archive.org/details/biographicaldire0001sobe/page/54/mode/2up Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 55-56.]
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nga.org/governor/john-howard-pyle/ ג'ון הווארד פייל] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/putney-pyscher.html#729.25.01 ג'ון הווארד פייל] באתר The Political Graveyard 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי אריזונה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אריזונה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
אוסאמה אל-עזוזי

אוסאמה אל-עזוזי (בהולנדית: Oussama El Azzouzi, בערבית: أسامة العزوزي, בתעתיק מדויק: אסאמה אלעזוזי; נולד ב-29 במאי 2001 בפייננדאל שבהולנד) הוא כדורגלן מרוקאי-הולנדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בולוניה 1909 מהסרייה א' ובנבחרת מרוקו.

== קריירת מועדונים ==
אל-עזוזי גדל במחלקות הנוער של ויטסה ארנהם וחרונינגן. בעונת שיחק אל-עזוזי באמן מליגת המשנה ההולנדית, במדיה ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

ב-30 ביולי 2022 חתם אל-עזוזי ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 למכלן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת . הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-20 ביולי 2023 חתם אל-עזוזי על חוזה לארבע שנים בבולוניה 1909 מהסרייה א'.

== קריירה בינלאומית ==
אל-עזוזי היה חלק מסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 לטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023.

ב-17 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 3-0 על נבחרת ליבריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.

נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.

נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של מרוקו לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).

== תארים ==
;נבחרת מרוקו עד גיל 23
* גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 (1): 2023

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים מרוקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל מרוקאים
קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:קשרי כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלני אמן
קטגוריה:כדורגלני רויאל אוניון סן-ז'ילואז
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מרוקו
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2023
קטגוריה:כדורגלנים מרוקאים באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-2001
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-2001
בוא נתחיל מבראשית

בוא נתחיל מבראשית הוא אלבום האולפן ה-19 של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה בשנת 1991 לאור חברת התקליטים התקליט חיפה. הוצאתו סימנה את דעיכת הקריירה המוזיקלית של אילנית. אף אחד מהסינגלים שהוצאו נכנסו לעשרת השירים הפותחים במצעד הפזמונים של רשת ג' וגלי צה"ל.

== רשימת רצועות ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1991
קטגוריה:אלבומי אילנית
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת התקליט חיפה
ג'ף אגוס

ג'פרי אלן אגוס (באנגלית: Jeffrey Alan Agoos; נולד ב-2 במאי 1968) הוא כדורגלן עבר שווייצרי-אמריקאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

==קריירת מועדונים==
אגוס נולד בז'נבה למשפחה יהודית ועבר עם משפחתו לריצ'רדסון שבטקסס, ארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו. בשנים ו- הגיע לישראל על מנת להשתתף עם ארצות הברית במסגרת המכביה השתים-עשרה והמכביה השלוש-עשרה בהתאמה ובזו הראשונה היה הצעיר ביותר בסגל הנבחרת.

ב-13 בפברואר 1991 נבחר שני בדראפט על ידי דאלאס סיידקיקס. מהעמדה של המגן השמאלי הבקיע 7 שערים ב-30 משחקים.

ב-26 ביוני 1994 חתם בלוס אנג'לס סלסה מהליגה המקצועית של ארצות הברית.

בעונת עבר לגרמניה וחתם בווהאן ויסבאדן. בסיום העונה, חזר לארצות הברית וחתם בדי. סי. יונייטד שהייתה עתידה לשחק עונה לאחר מכן ב-MLS, שהוקמה גם היא באותה עונה. במקביל שימש כעוזרו של ברוס ארנה. בסיום העונה, זכתה די. סי. בגביע ה-MLS. בשנת זכה עם המועדון בגביע הבין-אמריקאי אחרי ניצחון על ואסקו דה גאמה הברזילאית. בשנת הושאל לווסט ברומיץ' אלביון האנגלית במדיה לא רשם דקות משחק.

בשנת חזר לארצות הברית וחתם בסן חוזה ארת'קווייקס, עמה זכה פעמיים בגביע ה-MLS. באותה שנה אגוס נבחר למגן השנה ב-MLS. בשנת חתם במטרוסטארס.

בשנת , אגוס נבחר לנבחרת העשור הראשון של ה-MLS. ב-8 בדצמבר 2005 הודיע על פרישה.

==קריירה בינלאומית==
אגוס ייצג את ארצות הברית במשחקי המכביה 1985 בישראל בעודו בן 17 והיה השחקן הצעיר ביותר בנבחרת.

ב-10 בינואר 1988 אגוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית במשחק נגד . 3 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, גם הוא היה נגד גואטמלה.

לקראת מונדיאל 1994 נכלל בסגל הרחב, אך לא נכלל בזה הסופי. במונדיאל 1998 נכלל בסגל הנבחרת, אך לא שיחק. ב-26 במאי 2003 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת במשחק נגד .

אגוס היה גם חבר בנבחרת ארצות הברית פוטסל 1992 שזכתה במדליית כסף בהונג קונג. הוא כבש עשרה כיבושים וכבש שני שערים עם קבוצת הפוטסל.

==לאחר הפרישה==
ב-28 בספטמבר 2006 מונה למנהל הטכני של ניו יורק רד בולס. ב-7 בינואר 2008 הפך למנהל ספורטיבי.

בשנת אגוס נכנס להיכל התהילה הלאומי של הכדורגל האמריקאי.

ב-28 במרץ 2011 אגוס נבחר על ידי ה-MLS למנהל הטכני של הליגה.

==תארים==
; די. סי. יונייטד
*גביע ה-MLS: , , 
*מגן האוהדים של ה-MLS: , 
*גביע ארצות הברית הפתוח: 
*גביע האלופות של אמריקה הצפונית: 
*גביע אינטראמריקנה: 

; סן חוזה ארת'קווייקס
*גביע ה-MLS: , 

; נבחרת ארצות הברית
*גביע הזהב: 2002

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים שווייצרים
קטגוריה:כדורגלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:מגני כדורגל שווייצרים
קטגוריה:מגני כדורגל אמריקאים
קטגוריה:מגני כדורגל יהודים
קטגוריה:יהודים שווייצרים
קטגוריה:ספורטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:טקסס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני די.סי. יונייטד
קטגוריה:כדורגלני וסט ברומיץ' אלביון
קטגוריה:כדורגלני סן חוזה ארת'קווייקס
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק רד בולס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:ספורטאים אמריקאים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים שווייצרים באנגליה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1993
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 1999
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2000
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1968
מקסים אסטבה

מקסים אסטבה (בצרפתית: Maxime Estève; נולד ב-26 במאי 2002 במונפלייה שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מונפלייה מליגת העל הצרפתית.

== קריירת מועדונים ==
אסטבה גדל במחלקת הנוער של מונפלייה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-8 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2–3 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצרפתית לעונת 2021/2022.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:בלמי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלני מונפלייה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-2002
אנטס לאנאוטס

אנטס לאנאוטס (באסטונית: Ants Laaneots; נולד ב-16 בינואר 1948) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2006–2011. מאז 2015 הוא מכהן כחבר הריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני) מטעם מפלגת הרפורמה.

==ביוגרפיה==
לאנאוטס נולד ב-16 בינואר 1948 בקילינגי-נמה שהשתייכה אז לברית המועצות. אביו השתייך לאחי היער - מורדים בלטים שלחמו כנגד השלטון הסובייטי. ב-1949 לכדו הסובייטים את אביו ואמו ושלחו אותם למחנה עבודה בסיביר. אמו מתה במחנה ב-1952, אולם אביו שרד ושוחרר ב-1958. לאנאוטס גדל באסטוניה, ולאחר סיום לימודיו החל לעבוד כמכונאי בתחנת רכבת. ב-1966 הוא התגייס לצבא האדום והוכשר כנהג טנק. הוא למד בבית הספר הצבאי בחרקוב וב-1970 הועלה לדרגת לייטננט. ב-1978 הוא מונה למפקד גדוד הטנקים ה-300 באוקראינה. בין 1981–1987 הוא הוצב במזרח קזחסטן בגבול עם הרפובליקה העממית של סין. הוא שימש כמפקד רגימנט הטנקים ה-96, ואז כמפקד רגימנט הטנקים ה-180, ולבסוף כסגן מפקד דיוויזיית הטנקים ה-78. ב-1987 הוא הועלה לדרגת פולקובניק ונשלח לאתיופיה כיועץ צבאי לממשלתו של מנגיסטו היילה מריאם. ב-1989 הוא חזר לברית המועצות, ומונה למפקד חיל המצב של טרטו.

לאחר ניסיון ההפיכה במוסקבה באוגוסט 1991, ערק לאנאוטס מהצבא האדום. לאחר פירוק ברית המועצות, הכריזה אסטוניה על עצמאותה המחודשת, ולאנאוטס מונה למפקד הזמני של הצבא האסטוני. הוא סייע לגבש מחדש את הכוחות המזוינים האסטוניים, וסייע למדינה הצעירה לעבור מדוקטרינה צבאית סובייטית לדוקטרינה מערבית. ב-1994 הוא פרש מהצבא והקים חברת אבטחה פרטית. ב-1997 הוא חזר לשירות ומונה שוב למפקד צבא אסטוניה. הוא סיים את התפקיד ב-1999. בספטמבר 2001 הוא מונה למפקד מכללת ההגנה הלאומית האסטונית. ב-14 בנובמבר 2006 הוא מונה למפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד 5 בדצמבר 2011.

לאחר סיום תפקידו הוא החל לעבוד כיועצו הצבאי של ראש הממשלה אנדרוס אנסיפ. הוא כיהן בתפקיד עד סיום כהונתו של אנסיפ ב-2014. לאחר מכן הוא הצטרף למפלגת הרפורמה והתמודד מטעמה בבחירות הפרלמנטריות ב-2015. הוא נבחר לחבר בריגיקוגו - הפרלמנט האסטוני. הוא נבחר בשנית בבחירות של 2019, ופעם שלישית בבחירות 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.nato.int/cps/en/natohq/who_is_who_50308.htm?selectedLocale=en אנטס לאנאוטס] באתר נאט"ו

קטגוריה:גנרלים אסטונים
קטגוריה:פוליטיקאים אסטונים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:ילידי 1948
שרי רהט

שרי רהט (נולדה ב-1977) היא נווטת הקרב הראשונה בחיל האוויר הישראלי. סיימה קורס טיס בשנת 1998 והייתה האישה הראשונה לעשות זאת מאז שנות ה-50 של המאה ה-20.

== ביוגרפיה ==
שרי רהט נולדה וגדלה ברעננה. אביה הוא מהנדס ואמה עוסקת בתחום האופנה. לרהט שני אחים. רהט עסקה מגיל צעיר בהתעמלות קרקע ומכשירים ובקפיצה למים. היא בוגרת המגמה הביולוגית של בית-הספר "תיכון אוסטרובסקי" ברעננה.<ref name=":1" />

== רקע ==
אף על פי שנשים שירתו כטייסות במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 וכמה שנים לאחר מכן, צבא ההגנה לישראל שלל עד 1995 מנשים את האפשרות להיות טייסות.<ref name=":0"></ref>

ב-8 בנובמבר 1995 הוגשה עתירתה של אליס מילר לבג"ץ על ידי האגודה לזכויות האזרח ושדולת הנשים. בג"ץ קיבל את העתירה והורה לצה"ל להשוות את זכויותיהן של נשים לאלו של גברים.<ref name=":0" />

בעקבות העתירה נפתחו בפני נשים הכשרות שונות שהיו עד אז סגורות בפניהן, בהן קורס טיס, קורסים שונים בחיל התותחנים, מערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי ומשמר הגבול. התיקון לחוק שירות ביטחון, מינואר 2000, השלים את פסיקת בג"ץ בעגנו את זכותה של חיילת להתנדב למקצועות לחימה, שנקבעו על ידי שר הביטחון. בשנת 2000 נוסף לחוק שירות ביטחון סעיף 16א, שאותו יזמה ח"כ נעמי חזן בעקבות פרשת אליס מילר, והוא קובע את העיקרון לפיו לכל אישה יש זכות שווה לזכותו של גבר למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו ומאופיו של התפקיד.<ref></ref>

== שירותה הצבאי ==
לפני שהתנדבה לקורס הטיס, שירתה רהט כמדריכת כושר צבאי (מד"סניקית).<ref name=":1" /> היא התנדבה לקורס הטיס בדצמבר 1996, במחזור השני שנפתח בפני נשים, בעקבות אחת מחברותיה.<ref name=":2"></ref>

בדצמבר 1998 הייתה האישה הראשונה שסיימה את הקורס בתפקיד נווטת קרב. היא הוצבה כנווטת F16 בטייסת 109. כעבור כשנתיים השתתפה בתקיפה הראשונה שלה בלבנון. בשנת 2004 היא סיימה את שירותה והשתחררה, אך המשיכה לשרת שרות מילואים פעיל. ב-2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, תקפה יעדים רבים בלבנון, זאת בעודה בהיריון. לאחר הלידה שבה לשרות מילואים פעיל בבסיס רמת דוד.<ref></ref><ref name=":2" />

== חיים אישיים ==
לאחר השחרור מצה"ל הפכה רהט לתזונאית קלינית ונישאה לבן זוגה, רופא ילדים.<ref name=":2" /> לזוג שלושה ילדים. כיום רהט־רוזנבלום היא יזמית בעלת חברת הסטארט־אפ ביוטאקס.<ref></ref>

== ראו גם ==

* יעל רום
* תמר אריאל
* אליס מילר 
* רוני צוקרמן
* שירות נשים בצה"ל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:נווטות
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:תזונאיות ישראליות
קטגוריה:בוגרות תיכון אוסטרובסקי
קטגוריה:בוגרי תיכון אוסטרובסקי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1977
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
הרצח המשולש באור יהודה

המתנס העירוני באור יהודה, אותו בנו הפועלים שנרצחו
ב-8 באוגוסט 1988, קצת אחרי עשר בערב הוצת צריף מגורים של פועלי בניין עזתים באור יהודה, שלושת הפועלים שישנו בצריף נלכדו באש ונפטרו מפצעיהם מספר ימים לאחר מכן.<ref></ref>

== הרצח ==
בליל 8 באוגוסט 1988 הוצת צריף לינה של פועלי בניין עזתים באור יהודה, אשר עבדו באותה תקופה על הקמת המתנס העירוני. דלת הצריף ננעלה מבחוץ והרוצח או הרוצחים שפכו בנזין על הצריף והציתו אותו.

שלושת הפועלים, חליל מוסטפא אל-עבדנא (בן 41 ממחנה הפליטים ח'אן יונס), נזים איברהים עבד (בן 26 ממע'אזי) ובן דודו סעיד איסמעיל עבד (בן 19 מרפיח), שישנו בצריף נפצעו אנושות והובהלו לבית החולים תל השומר.<ref></ref><ref name=":1"></ref> חליל נפטר מפציעותיו באותו לילה, סעיד נפטר יומיים אחר כך ונזים נפטר שישה ימים אחרי האירוע.<ref></ref>

== חקירת הרצח ==
בתחילה המשטרה טענה שמדובר בתאונה אך בתחקיר של מכבי האש התברר שהצריף היה נעול מבחוץ ולכן לא מדובר בתאונה.<ref name=":0"></ref> בציבור הועלו כמה השערות בנוגע למי ולמה ביצעו את הרצח: השערה מסוימת גרסה שאולי מדובר ברצח לאומני שבוצע על ידי יהודים, משום שהרצח התרחש במהלך האינתיפדה הראשונה. השערה אחרת טענה שאולי היה זה רצח לאומני שבוצע על ידי ערבים כיוון שהפועלים עבדו עבור יהודים. ההשערה השלישית הייתה שמדובר ברצח על רקע פלילי ושבוצע כנקמה בקבלן.<ref></ref> המשטרה התמקדה בחקירה בחבורת עבריינים מקומית, שלכאורה דרשו, יומיים לפני הרצח, דמי חסות מהקבלן וסורבו. חמישה חשודים נעצרו, ועוד אחד הסגיר עצמו למשטרה כשלושה שבועות אחר כך. אחד מהחשודים הסכים לחתום על הסכם טיעון, אך חזר בו לאחר שנפגש עם אשתו.<ref name=":0" /> המשטרה טענה שהאליבי שלהם הופרך, והם נכשלו במבחן פוליגרף. ב-4 באוקטובר 1988 הושלך רימון לעבר תחנת המשטרה בה הוחזק אחד העצורים וניזוקה ניידת, לכאורה כדי להניאו מחתימת הסכם טיעון.<ref></ref> ב-12 באוקטובר 1988 התקיימה הפגנה אלימה של משפחות העצורים מול בניין עיריית אור יהודה.<ref></ref> לאחר 40 ימי חקירה של משטרת מסובים, הועבר התיק לטיפול מפלג התשאול ביחידה המרכזית של המשטרה. לאחר 60 עד 98 ימי מעצר שוחררו בהדרגה כל החשודים ולא הוגשו כתבי אישום נגדם.<ref></ref>

ב-1990 הודיע העיתונאי גבי ניצן שבידו עדות של אדם שהיה מוכן להעיד שחברו אמר לו שהוא ביצע את הרצח, והוא מסר את המידע למשטרה.<ref name=":0" /><ref></ref><ref></ref>

==תגובות לרצח==
ב-24 באוגוסט 1988, 16 ימים לאחר המקרה, ביקר ראש עיריית אור יהודה, יצחק בוכובזה ברצועת עזה, ניחם את משפחות הנרצחים ונתן להם כסף מכיסו האישי.<ref name=":1" /> על ביקור זה זכה בוכובזה באות הסובלנות של התנועה למען ארץ ישראל טובה.<ref></ref> ארבע שנים אחר כך קרובי משפחה של קורבנות הרצח באו לביקור גומלין באור יהודה.<ref></ref>

ב-11 בספטמבר 1988 נתפרסמה בעיתון "דבר" עצומה שדרשה שהנשיא חיים הרצוג ייגנה את הרצח, אך דובר הנשיא טען שהנשיא דווקא כן גינה את הרצח.<ref></ref>

לאחר הרצח עיתונאים ערכו ראיונות של תושבי העיר, שחלקם הביעו עמדות קיצוניות ותמיכה ברצח.<ref></ref>

העיתונאי גבי ניצן כתב רבות על הרצח בטוריו ב"כותרת ראשית" וב"חדשות", והביע ביקורת רבה על המשטרה והתקשורת.<ref></ref>

== בתרבות ==
דליה רביקוביץ כתבה שיר בהשראת הרצח בשם "הסיפור על הערבי שמת בשריפה" שפורסם בשנת 1992 בספר השירים "אמא עם ילד".<ref></ref>

יהונתן גפן כתב על המקרה "פעם רצינו להיות אור לגויים, אבל היום אנחנו אור יהודה".<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: מקרי רצח בלתי מפוענחים
קטגוריה:אור יהודה
קטגוריה:1988 בישראל
ריהו טראס

ריהו טראס (באסטונית: Riho Terras; נולד ב-17 באפריל 1967) הוא איש צבא ופוליטיקאי אסטוני. שימש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2012–2018. החל מ-2020 הוא משמש כחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת המולדת האסטונית.

==ביוגרפיה==
טראס נולד ב-17 באפריל 1967 בקוכטלה-יארבה שהשתייכה אז לברית המועצות. הוא שרת בצי הסובייטי ובמקביל למד היסטוריה באוניברסיטת טרטו. לאחר פירוק ברית המועצות זכתה אסטוניה בעצמאות מחודשת, וטראס התגייס לצבא אסטוניה. בין השנים 1998–2000 הוא פיקד על גדוד המשמר האסטוני, ולאחר מכן כיהן כנספח הצבאי בברלין עד 2004. בשנים שלאחר מכן הוא עבד בתפקידים שונים במשרד ההגנה. בסוף שנת 2011 הוא נבחר לשמש כמפקד כוחות ההגנה של אסטוניה (מקביל לרמטכ"ל). הוא נכנס לתפקידו ב-5 בדצמבר של אותה שנה. בתפקידו זה, הוא פעל להידוק היחסים בין אסטוניה למדינות נאט"ו, והוביל קו נוקשה כנגד רוסיה. במאי 2015 הכריזה עליו רוסיה כפרסונה נון גראטה. באותה שנה הוכרז שהקדנציה בת חמש השנים של טראס בתפקיד מפקד כוחות ההגנה, תוארך בשנתיים נוספות. הוא סיים את תפקידו ב-5 בדצמבר 2018.

לאחר פרישתו מהצבא, החל טראס לעבוד בחברה אסטונית לפיתוח כלי רכב לא-מאוישים. ב-2019 הוא הצטרף למפלגת המולדת והתמודד מטעמה על מקום בפרלמנט האירופי. באותה תקופה, לאסטוניה היו רק שישה חברים בפרלמנט, ובבחירות, הגיע טראס למקום השביעי ולפיכך לא נכנס לפרלמנט. עם זאת, בתחילת 2020 פרשה בריטניה מהאיחוד האירופי (הברקזיט). מושביהם של הנציגים הבריטים בפרלמנט האירופי חולקו בין המדינות שנותרו באיחוד, ואסטוניה זכתה במושב נוסף. טראס הפך לחבר הפרלמנט האירופי והחל את כהונתו ב-1 בפברואר 2020. הוא חבר בוועדה לתעשייה, מחקר ואנרגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.nato.int/cps/en/natolive/who_is_who_82582.htm ריהו טראס] באתר נאט"ו

קטגוריה:גנרלים אסטונים
קטגוריה:פוליטיקאים אסטונים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אסטוניה: צבא וביטחון
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1967
פתחי וזמרי בעם

פתחי וזמרי בעם היא תוכנית רדיו המגדירה עצמה כתוכנית פאנטואליה (הלחם של fun ואקטואליה) שפועלת מאז יוני 2016. את התוכנית מגישים שדרני הרדיו והסאטיריקאנים נועם פתחי ויותם זמרי. התוכנית משודרת ברדיו גלי ישראל, רדיו דרום ורדיו חיפה. התוכנית זכתה בפרס אגודת העיתונאים לשנת 2018 בקטגוריית תוכנית המלל הטובה ביותר.

== על התוכנית ==
התוכנית החלה את דרכה ברדיו גלי ישראל ביוני 2016. בתוכנית מתראיינים בקביעות שרים, חברי כנסת, אישי ציבור ומובילי דעת קהל נוספים, לצד פרשנים צבאיים ופוליטיים וכדומה.

התוכנית מועברת גם בשידור חי בדף הפייסבוק של התוכנית, ובדף הפייסבוק האישי של נועם פתחי ויותם זמרי. השעה הראשונה מוקדשת בדרך כלל לאקטואליה, פוליטיקה ונושאי ביטחון וכוללת פתיח פובליציסטי או הומוריסטי, ואחריו ראיון עם פוליטיקאי או עם עיתונאי או פרשן מדיני, פוליטי או צבאי. השעה השנייה קלילה יותר ומוקדשת לנושאי תרבות, בידור, הומור, רשתות חברתיות וכו'. לעיתים יש גם פעילות בה מעלים מאזינים על הקו ושואלים אותם שאלות שונות, חלקן נושאות פרסים. את התוכנית נוהגים השניים לסיים באמירה: "האזנתם לתוכנית הפאנטואליה שקובעת את סדר היום אחרי שכולם עשו את זה פחות טוב".

שיר הפתיח נכתב על ידי פתחי וזמרי, והולחן על ידי ישי רזיאל. הביצוע של גילן שחף ומיכל שפירא.<ref></ref>

את פינת המוזיקה של התוכנית מגיש דודי פטימר.

לעיתים משמשת מגישת הטלוויזיה ליטל שמש כמגישה אורחת בתוכנית, בהיעדרו של אחד מהם.

בימי חמישי בדרך כלל מושמעת בתוכנית פינת התניא עם שחר טנג'י.

העיתונאי רביב דרוקר הגיש נגד המגישים ותחנת גלי ישראל, וכנגד עוד מספר אישיים וכלי תקשורת נוספים, תביעת דיבה בגובה מיליון וחצי שקל בטענה על "ביצוע עבירה פלילית של סחיטה באיומים כלפי שר הביטחון בני גנץ", זאת בעקבות טור שפרסם בעיתון "הארץ". מנגד בכתב ההגנה נטען שתביעה זו היא "ניסיון פסול ונפסד לגדוע את הזכות הבסיסית לחופש ביטוי והבעה של הנתבעים".

=== פרס אגודת העיתונאים ===
בטקס פרס אגודת העיתונאים תל אביב שהתקיים במסגרת כנס אילת ה-12 לעיתונות 2018, הכריזה ועדת הרדיו, בראשות אמנון נדב, על התוכנית "פתחי וזמרי בעם" כזוכת הפרס בקטגוריית תוכנית המלל שאינה אקטואליה הטובה ביותר.

לפי הודעת השופטים, הסיבה לזכייה היא היות התוכנית "בגובה העיניים, המשקפת מזווית ראייתם את המתרחש בזירה הדיגיטלית, "כיכר העיר" של ימינו. פתחי וזמרי מובילים סגנון תקשורתי השונה מהמקובל בתקשורת המסורתית – בלי כפפות ובלי פוליטיקלי קורקט. לתוכנית מאות אלפי עוקבים שהפכו למאזינים פעילים, מגיבים, משתפים ומדברים".<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:תוכניות ברדיו האזורי
קטגוריה:גלי ישראל
Something to Give Each Other

Something to Give Each Other (בעברית: משהו להעניק אחד לשני) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. האלבום יצא לאור ב-13 באוקטובר 2023, על ידי חברות התקליטים EMI אוסטרליה וקפיטול רקורדס. הוא תואר כאלבום סינת'-פופ המשלב אלמנטים של דאנס-פופ, האוס ו-R&B. זהו אלבומו הראשון של סיון מזה חמש שנים, אחרי Bloom שיצא בשנת 2018. אחד משירי האלבום נוצר בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר והגיטריסט הספרדי גיטריקה דה לה פואנטה .

האלבום זכה לשבחים רבים מהמבקרים בעולם. לקראת יציאת האלבום, פורסם מתוכו הסינגל המוביל "Rush", אשר הגיע לראש המצעדים באוסטרליה ובישראל, וכן נכנס לעשירייה הראשונה באירלנד, בקרואטיה, ביפן, בלטביה, בליטא וברוסיה. הסינגל השני, "Got Me Started", אשר פורסם גם כן טרם יציאת האלבום, נכנס למצעדים במדינות שונות, בהן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד ושוודיה. הסינגל השלישי, "One of Your Girls", יצא לאור במקביל עם האלבום.

== רקע והפקה ==
ב-9 ביוני 2023 פרסם סיון ברשת החברתית אינסטגרם טיזר לאלבום – סרטון קצר המציג את הקריירה שלו לאורך השנים על מסך טלוויזיה, החל מהסרטון הראשון שהעלה אי פעם ליוטיוב ועד לקטע מתוך הווידאו קליפ של הסינגל המוביל של האלבום, "Rush". סיון ציין באותו פוסט כי העבודה על האלבום ארכה מעל ל-5 שנים, והתקיימה בין מחויבויות אחרות שלו, כמו סיבוב ההופעות The Bloom Tour לאלבומו הקודם, Bloom, והופעתו בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה האמריקאית "The Idol" .

ב-13 ביולי 2023 חשף סיון ברשתות החברתיות את שם האלבום ואת תאריך יציאתו לאור, וכן את עטיפתו.

== עטיפה ==
על עטיפת האלבום מופיע סיון, מחייך, כאשר ראשו נמצא בין הרגליים של חברו. סיון סיפר כי הוא רצה לחייך עבור עטיפת האלבום, אך לא חייך לאורך כל יום הצילומים של עטיפת האלבום מכיוון שהוא חש נבוך לחייך ולא רצה שהחיוך שלו ייראה מזויף. הצילום המשמש כעטיפת האלבום צולם כאשר חברו של סיון רכן למטה ודגדג את צלעותיו, מה שעורר חיוך אמיתי.<ref></ref>

בשל אופייה המרומז של העטיפה, מדינות כדוגמת ערב הסעודית ואינדונזיה, וכן מדינות במזרח אירופה, החליפו אותה בעטיפת הסינגל "Rush", הכוללת תקריב (קלוז-אפ) של סיון.<ref>דוגמה מתוך שירות המוזיקה Apple Music כפי שמוצג באינדונזיה:</ref>

== ביקורות ==

=== רשימות ודירוגים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|ווג
|האלבומים הטובים ביותר של 2023 (עד כה)
|
|<ref></ref>
|-
|רולינג סטון
|100 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2023
|34
|<ref name=":02"></ref>
|-
|בילבורד
|50 האלבומים הטובים ביותר של 2023: רשימת הצוות
|3
|<ref></ref>
|}

== רשימת רצועות ==
הערות
* 
* עותקי גרסת הדלוקס של האלבום כוללים את הגרסה המורחבת של "Rush" (באורך 3:35)
* "Can't Go Back, Baby" כולל דגימה מתוך השיר "Back, Baby", שנכתב ובוצע על ידי ג'סיקה פראט.
* "Got Me Started" כולל דגימה מתוך השיר "Shooting Stars", שנכתב על ידי כריס סטרייסי וג'ק גלאס, ובוצע על ידי Bag Raiders.<ref></ref>
* "Silly" כולל דגימה מתוך השיר "Musica (E il resto scompare)", שבוצע על ידי אלטרה למבורגיני .

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2023
קטגוריה:אלבומי טרוי סיון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
ישיבת רנה של תורה

ישיבת רנה של תורה (מכונה גם "ארחות - כרמיאל", או בראשי התיבות רש"ת) היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית בכרמיאל שהוקמה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן כסניף לישיבת "ארחות תורה". ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב אברהם סטוארט.

== הקמת הישיבה ==
בכ"ה אדר תשע"א נערך כנס היסוד בבית הגראי"ל שטינמן. באותו מעמד מונה הרב אברהם סטוארט לעמוד בראשות הישיבה. עם תחילת זמן קיץ תשע"א, ראש חודש אייר, הגיעו לישיבה 35 תלמידים שהיוו את גרעין היסוד של הישיבה.<ref name=":0"></ref> הישיבה נכנסה למבנה בית ספר הפלמ"ח לשעבר ברחוב הזית 10 בכרמיאל ושוכנת שם עד היום.

== צוות הישיבה ==
ראש הישיבה הוא הרב אברהם סטוארט (חתנו של הרב אליעזר דינר) וראש הקיבוץ הוא הרב ראובן אברמוביץ. המשגיחים הם הרב שמעון עמנואל, הרב אהרון איראם, הרב יהודה רוט והרב יוסף פלונצ'ק. הר"מים הם הרב משה בונים שכטר, הרב אליקים געציל גולדווסר (חתנו של הרב חיים קלופט) והרב יקותיאל פישל (חתנו של הרב יעקב אדלשטיין).<ref></ref> הישיבה מנוהלת על ידי הרב יעקב וירז'בינסקי.

== התפתחות הישיבה ==
בהקמת הישיבה למדו בה 35 תלמידים.<ref name=":0" /> שנתיים לאחר מכן כבר מנתה הישיבה כמאה תלמידים.<ref></ref> נכון ל-2022 לומדים בישיבה כ-500 תלמידים<ref></ref> והיא הישיבה השנייה בגודלה בפריפריה, אחרי ישיבת תושיה תפרח.<ref name=":1"></ref>

לישיבה מיוחס חלק גדול מההתפתחות החרדית בכרמיאל.<ref></ref> בראיון ל"יתד השבוע" אמר רבה של העיר, הרב אברהם צבי מרגלית "הישיבה חוללה שינוי אדיר בעיר".<ref></ref> הרב פנחס סירוקה, סגן ראש העיר כרמיאל אמר בראיון למוסף סוכות של יתד: "הישיבה היא העוגן של הקהילה".<ref name=":1" />

בתשע"ח ועדת ההקצאות של עיריית כרמיאל הורתה לישיבה לפנות את הבניין, בעקבות כך תושב העיר פתח בעצומה נגד המהלך, בדבריו אמר כי "הישיבה הורידה את רמת האלימות בשכונה והפכה אותה משכונת עוני ופשע לשכונה שאפשר להתהלך בה בביטחון". ביוני 2020 התקיים דיון משפטי שבמהלכו נקבע כי מועד הפינוי ידחה בשנתיים. ביולי 2023 ערכה עיריית כרמיאל מכרז על השימוש בבניין הישיבה. במכרז זכתה עמותת אורחות תורה שאליה שייכת הישיבה.

== קהילת הישיבה ==
מהישיבה הסתעפה קהילה המורכבת ברובה מבוגרי הישיבה ומונה כ-100 משפחות.<ref></ref> מוסדות הקהילה הם כולל אברכים בו לומדים אברכי הקהילה, בית כנסת "תורה ותפילה", תלמוד תורה "כאייל תערוג" ובית ספר "משכנות תמר". רב הקהילה הוא הרב יקותיאל פישל, אחד מהרמי"ם בישיבה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

רינה של תורה
רינה של תורה
קטגוריה:ישיבת ארחות תורה: סניפים