כנופיית כפיית הגירושים

כנופיית כפיית הגירושים הייתה כנופיה יהודית חרדית שפעלה ב, שחטפה ולעיתים עינתה גברים יהודיים שהיו סרבני גט עד למתן גט. הכנופיה פורקה באוקטובר 2013 לאחר תרגיל עוקץ של ה-FBI, כנגד ארבעה מחבריה הוגשו כתבי אישום ושלושה מתוכם הורשעו.

==רקע==

התורה מחייבת שגירושים יתבצעו על ידי מתן גט (מסמך גירושין) מהבעל לאשתו. על פי התורה שבעל פה, הגט חייב להינתן על ידי הבעל מרצונו, ואם הבעל נותן את הגט שלא מרצונו – הגט פסול. עם זאת, במצבים בהם הבעל חייב לגרש ומסרב לעשות כן, ניתן להציב עליו סנקציות: "...וכן אתה אומר בגיטי נשים כופין אותו עד שיאמר רוצה אני". למרות זאת, ההלכה דורשת שהפעלת הסנקציות תהיה כזו שלא תישלל לחלוטין זכות הבחירה, שכן גט שניתן שלא מבחירה הוא "גט מעֻשֶׂה".

==היסטוריה==
===מעשי האלימות===
באמצע שנות ה-80, החל הרב מנדל אפשטיין מברוקלין, ניו יורק, לתמוך בנשים המבקשות גט מבעליהן, והכריח את הגברים הללו להתגרש מנשותיהם באמצעות שימוש באלימות. בשנת 1991, מונטי ויינשטיין, פעיל בתנועה למען זכויות הבעל, ערך מחאה עם 25 אנשים מחוץ לביתו של אפשטיין, עם שלטים שעליהם נכתב "עצרו את מנדל אפשטיין!".

ב-23 באוקטובר 1996, בזמן שהלך מבית הכנסת לביתו בבורו פארק, ברוקלין, נחטף אברהם רובין לרכב על ידי שלושה רעולי פנים, הוכה וחושמל יותר מ-30 פעמים בשוקר חשמלי, כולל באיברי המין שלו, עד שהסכים לתת לאשתו גט. האירוע נמשך שלוש שעות, ובסופו נותר רובין חבול, עיניו מכוסות, מכוסה בדם, אזוק וחצי עירום בכניסה לבית קברות. בשנה שלאחר מכן, הגיש רובין תביעה אזרחית נגד אפשטיין ונגד רבו, הרב מרדכי מרטין ולמרק, ראש ישיבת שערי תורה בניו יורק. עם זאת, האישומים נגד תוקפיו בוטלו בשנת 2000 על ידי התובע המחוזי של ברוקלין לאחר שרובין לא הצליח לזהות בוודאות אף אחד מהתוקפים שלו.

בשנת 1998, רואה החשבון סטיבן וייס טען כי לסתו, רגלו וזרועו נשברו בשנת 1992 על ידי חברי הכנופיה, אך לא בוצעו מעצרים. העיתון ניוזדיי ראיין תריסר תושבים נוספים מבורו פארק ומידווד, שכולם טענו כי הוטרדו, אוימו או הותקפו על ידי גברים שעבדו עבור נשותיהם הפרודות. התובע המחוזי הסכים לבחון את האישומים, אך סירב להעמיד לדין.

ב-1 בדצמבר 2009, ישראל מרקוביץ פותה מברוקלין ללייקווד, לאחר שקיבל ראיון עבודה במפעל לגריסת מסמכים. לאחר מכן הוא הותקף, הוכנס לרכב, נקשר, הוכה וחושמל בשוקר עד שהסכים לתת לאשתו גט.

ב-16 באוקטובר 2010, ישראל בריסקמן פותה מניו יורק לביתו של דוד וקס, שותפו של אפשטיין בלייקווד, שם הובטחה לו עבודה כקלדן של מסמכים תורניים. בריסקמן נכנס לביתו של וקס מעט לפני חצות, הועלה לחדר שינה בקומה השנייה, ומיד נחבט בפניו ושבר את אפו. לאחר מכן הוא נאלץ לרדת לרצפה, עיניו מכוסות והוא אזוק וקשור. וקס, שחבש כובע בוקרים במהלך הפיגוע, העניק לבריסקמן שקית גופות, ואמר לו שזה כדי שיתרגל לגודל של השקית. וקס בעט לו בצלעות, גרם לו לכוויות באמצעות חומצה ואיים עליו שישתין עליו, שיאכיל אותו לעכברושים ושיקבור אותו בחיים, עד שבריסקמן הסכים לתת לאשתו גט. וקס קיבל תשלום על סך 100,000 דולר ממשפחת האישה עבור הגט, שמחציתם הגיע לאפשטיין, כשבנוסף לכך הוא ניסה לסחוט מאביו של בריסקמן, שגר בישראל, 50,000 דולר נוספים, תוך שהוא מאיים עליו בטלפון שאם לא יסכים לכך הוא עתיד לקבל "מתנה מיוחדת" – כדור בראש. באותו חודש וקס ורעייתו ג'ודי נעצרו על חלקם בחטיפת והכאת בריסקמן, ובעקבות זאת וקס הסכים להעיד כי אפשטיין עמד בראש המבצע וכי בנו, דוד אפשטיין, היה נוכח בחדר השינה במהלך האירוע. תיק בריסקמן היה מה שהוביל את הרשויות הפדרליות בניו ג'רזי להתחיל את חקירתו של מנדל אפשטיין על תפקידו בפשע.

ב-22 באוגוסט 2011, בברוקלין, הותקפו אשר חיימוביץ ושותפו לחדר מנחם טייטלבוים, נקשרו והוכו במשך שעתיים, עד שחיימוביץ הסכים לתת לאשתו גט. טייטלבוים חטף אגרוף בפניו, ארבע משיניו נשברו, ראשו נדחף דרך קיר, ופיו מולא בגרביים מלוכלכים כשניסה לצעוק לעזרה. כששאל מדוע הם מכים אותו, אמר אחד התוקפים: "אוי לרשע ואוי לשכנו".

===תרגיל העוקץ===
בקיץ 2013, סוכנת סמויה של ה-FBI חייגה לרב מרדכי מרטין ולמרק ואמרה לו שבעלה סירב לתת לה גט.<ref></ref> הסוכנת, יחד עם סוכן נוסף שהזדהה כאחיה, נפגשו עם ולמרק ב-7 באוגוסט 2013, כשאפשטיין משתתף בפגישה באמצעות שיחת ועידה. מאוחר יותר אמר אפשטיין שהוא צריך 10,000 דולר עבור בית הדין, ו-60,000 דולר כדי לשלם לאנשים שישתמשו בקראטה, חבל, מברג ושקיות ניילון שייכרכו מעל ראשו של הגבר כדי להביא אותו לשתף פעולה.<ref></ref><ref></ref> אפשטיין אמר לסוכנת שהוא בעצמו לא יהיה נוכח באירוע, אלא יסתובב במקום גלוי כדי לספק לו אליבי, והציע לה ולאחיה לעשות אותו דבר.<ref></ref><ref></ref> הסוכנים מסרו לאפשטיין צ'ק על סך 10,000 דולר. ב-29 בספטמבר נסע אפשטיין מניו יורק למחסן בניו ג'רזי כדי לבדוק האם הוא מתאים לשמש כמחסה לאחר החטיפה. ארבעה ימים לאחר מכן, הוא נסע להיפגש עם הסוכנת ועם הרב ולמרק, שכינס את בית הדין שבתמורה לתשלום יכריז כי הבעל נדרש להתגרש מאשתו. הרבנים, שלא ידעו שהסוכנת מקליטה את הפגישה, דנו בגלוי בתוכנית לחטוף ולתקוף את הבעל כדי לאלץ אותו לספק את הגט.

===המעצר===
ב-9 באוקטובר 2013 התאספו ולמרק ושמונה גברים נוספים במחסן בניו ג'רזי כדי להתכונן לחטיפה, כשלפתע סוכנים פדרליים פרצו פנימה ועצרו את קושרי הקשר.<ref></ref> אפשטיין נעצר בנפרד בברוקלין, וכן נערכה פשיטה על הישיבה שניהל ולמרק.<ref></ref> בדיון בבית משפט שנערך למחרת אמר התובע התובע הכללי של ניו ג'רזי, פול פישמן, כי האישום הוא על חטיפה וסחיטה בשביל כסף, מטעמים דתיים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> עוזר התובע הוסיף כי "החבורה לא עשתה את המעשה מתוך שכנוע דתי, אלא בשביל כסף".<ref></ref> ב-6 במאי 2014 וקס הודה בבית המשפט הפדרלי בניו ג'רזי בקשירת קשר לביצוע חטיפה, והודה כי העצורים הנוספים היו שותפיו לפשע.<ref></ref>

===הליך משפטי===
משפטם של הנאשמים העיקריים החל ב-18 בפברואר 2015, בבית המשפט המחוזי של ניו ג'רזי.<ref></ref> מנדל אפשטיין הורשע בקשירת קשר לביצוע חטיפה, בעוד השותפים ג'יי גולדשטיין ובנימין סטימלר הורשעו בנוסף בניסיון חטיפה.<ref></ref> המושבעים זיכו את דייוויד אפשטיין מכל האישומים. על שלום שוחט, שהודה בנסיעות בין מדינות לביצוע אלימות, נגזרו שישה חודשי מעצר בית ומאסר על תנאי של שנה וחצי נוספות.<ref></ref><ref></ref> ולמרק, שהודה באשמת קשירת קשר לנסיעה בין מדינות כדי לבצע סחיטה, נידון ליותר משלוש שנות מאסר, שנתיים על תנאי וקנס של 50,000 דולר.<ref></ref><ref></ref> אפשטיין וסטימלר נידונו לעשר ושלוש שנות מאסר בפועל, בהתאמה. השופטת אמרה במהלך הדיון כי "אף אחד אינו רשאי לבצע מעשי אלימות כלפי זולתו" וכי גזר הדין נחוץ כדי להרתיע אחרים בקהילה היהודית מלעסוק בפעילות דומה בשכר.<ref></ref> יום אחד לאחר מכן נידון גולדשטיין לשמונה שנות מאסר. שישה נאשמים נוספים הודו גם הם באשמה לפני המשפט, ונידונו לעד ארבע שנים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> ב-12 בינואר 2016 נידון דוד וקס לשבע שנות מאסר.<ref></ref>

אפשטיין ניסה לערער והציג מספר טיעוני הגנה בפני בית המשפט, החל מבעיות צווים ועד לשאלות על אודות חבר המושבעים, אך לב הערעור התמקד בתקינות מעשיו במסגרת חוק השבת חופש הדת , בטוענו כי עוקץ ה-FBI הפריע להם לעסוק בדת. כמו כן, הוא טען כי הקורבנות, מפני שקיבלו עליהם נישואים יהודיים, הסכימו לשימוש בכוח המתואר בהלכה היהודית. בית המשפט העליון לא קיבל טענות אלו.<ref></ref>

==תגובות==
הרב דייוויד איידנסון ממונסי אמר: "אני בהלם שאנשים שקוראים לעצמם רבנים יהיו מעורבים בכפייה כזו". לדברי איידנסון, אם אישה משיגה גט בצורה כזו ומתחתנת שוב – הנישואים לא חלים וילדיה ייחשבו לממזרים.<ref></ref> איידנסון האשים את הרב צבי שכטר בנתינת לגיטימציה לכנופיה, בצטטו את הרמב"ם בצורה שגויה.

ג'ודי הייקלין, נשיאת הברית הפמיניסטית היהודית-אורתודוקסית, אמרה: "לא רק שהנשים עוברות התעללות על ידי בעליהן, לאחר כך הן פונות לבעלי סמכות שדורשים שוחד כדי לפתור את מה שאמור להיות נושא זכויות אדם בסיסי. זה שובר לב, הנשים שנקלעו למצב הנורא הזה. וחבל. זה כתם על כל הקהילה שלנו".<ref></ref>

הרב מרדכי ויליג, אב בית דין של בית הדין של אמריקה, הדגיש כי רבנים לא צריכים לעשות שום דבר בלתי חוקי, כי אם רב אחד עושה משהו לא ראוי – כל מי שקוראים לו 'רב' מוכתם.

חיים דוד צויבל, סגן נשיא אגודת ישראל של אמריקה, אמר כי יש להתחשב ב"דינא דמלכותא דינא", וכי יש לפקפק בתוקפו של גט שהושג באותן נסיבות, מפני שתפקידו של בית הדין היה לקבוע האם הנסיבות מצדיקות פסיקה בכפייה, וכאן המקרה אושר לאחר בכי של אישה וחתימת צ'ק, ללא שמיעת הצד של הבעל. הוא הוסיף כי הרעיון שלנשים יכולה להיות יכולת ליזום הליך גירושין, כמו שגבר יכול להתגרש מאישה בניגוד לרצונה – הוא מנוגד להלכה.<ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות ניו יורק
קטגוריה:כנופיות