OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שמואל די מדינה

רבי שמואל די מדינה (תעתיק מדויק; דִי מּוֹדִּינַא, ידוע בכינוי מהרשד"מ או המהרשד"ם, ה'רס"ו, 1506 – ב' במרחשוון ה'ש"ן, 12 באוקטובר 1589) היה מגדולי חכמי סלוניקי, יוון, ומחבר שו"ת מפורסם שו"ת מהרשד"ם.

== קורות חייו ==
רבי שמואל די מדינה נולד בסלוניקי בשנת ה'רס"ו, 1506 להוריו רבי משה ואמו ג'אמילה די מדינה (שתרגומה לעברית; יפה). התייתם מאביו רבי משה בצעירותו וחונך על ידי אחיו הגדול. למד את תורתו מרבי יוסף טאיטאצאק, ורבי לוי בן חביב חכמי שאלוניקי, וכבר בגיל 25 נודע כתלמיד חכם ורב בעירו.

===תפקידו כדיין ופסקיו===
שימש כאב בית הדין והיה ידוע בתקיפות דעתו בתורה ועם זאת בוותרנותו על כבודו האישי ועל כן רבים מאוד סמכו על פסיקותיו ובאו להתדיין בפניו. נשלחו אליו שאלות הלכתיות מאיטליה ומכל אזור הבלקנים, וכאלף מתוכן מקובצות בספרו "שו"ת מהרשד"ם". פסקי ההלכה שלו השפיעו רבות על פסיקת ההלכה בדורות הבאים, עד ימינו.

===ראש ישיבה===
עמד בראש ישיבה אשר למדו בה בשיטה ייחודית, והוא עודד את תלמידיו ללימוד עצמאי, כתיבת חידושי תורה וחשיבה ביקורתית. בנוסף היו התלמידים נוכחים בבית דינו וכך למדו בפועל את מלאכת פסיקת ההלכה והדיינות. בין תלמידיו היו רבי אברהם די בוטון, רבי מנחם די לונזאנו ורבי אברהם בן בורג'יל.

==חיים אישיים==
*ילדיו;
**א. רבי שמעיה.
**ב. רבי משה מדפיס ספרי אביו (נפטר שנת שס"ח).
**ג. בתו אשת רבי יצחק חיון [אביו של רבי שמואל חיון בעל בני שמואל].
**ד. בתו אשת רבי יוסף צרפתי (נפטר י"א חשון שנת שט"ו).
**ה. בתו אשת רבי משה עזרא.
*נכדיו;
**בן בתו, הוא רבי שמואל חיון, שכתב את השו"ת 'בני שמואל'.
**וכן נכדו הוא רבי שמעיה די מדינה מרבני ויניציאה בתקופת רבי עזריה פיגו.
==נוסח מצבתו==
על מצבתו נכתב פסוק אחד בלבד מספר תהלים (תהלים פרק קיט פסוק קסה); שָׁלוֹם רָב לְאֹהֲבֵי תוֹרָתֶךָ וְאֵין לָמוֹ מִכְשׁוֹל.

==ראו גם==
* יהדות סלוניקי

==לקריאה נוספת==
* הרב יעקב אדלר, [https://asif.co.il/wpfb-file/%d7%94%d7%a7%d7%94%d7%99%d7%9c%d7%94-%d7%94%d7%a8%d7%91-%d7%a2%d7%93%d7%aa%d7%99%d7%aa-%d7%91%d7%a4%d7%a1%d7%99%d7%a7%d7%95%d7%aa%d7%99%d7%94%d7%9d-%d7%a9%d7%9c-%d7%97%d7%9b%d7%9e%d7%99-%d7%a7%d7%95/ הקהילה הרב עדתית בפסיקותיהם של חכמי קושטא וסלוניקי בדורות הראשונים לגירוש ספרד: התמודדות עם מסורות פסיקה שונות], תזה לתואר שני, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ח, זמין באתר ספריית אסיף
* לאה בורנשטיין מקובצקי, מפתח לשו"ת ר' שמואל די מדינה משאלוניקי כולל מבוא על המחבר, אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ט.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

;מכתביו
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים יוונים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:תלמידי רבי יוסף טאיטאצאק
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשוני האחרונים
קטגוריה:סלוניקי: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1505
קטגוריה:נפטרים ב-1589
דריאדה

הדריאדה, ציור של [[אוולין דה מורגן]]
דריאדה (ביוונית עתיקה: Δρυάδες) הוא יצור דמיוני, נימפת עצים המתוארת במיתולוגיה יוונית.

הנימפות, על פי המיתולוגיה היו חציין אל וחציין בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע. הן מתקשרות לפולחן של תופעת טבע ומהוות האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק.

==מקור השם==

מקור השם מן המילה היוונית העתיקה שמשמעותה אלון, ככל הנראה היו הדריאדות במקור נימפות של עץ האלון אך ברבות הימים הפך השם לתיאור כללי של כל נימפות העץ.

==הדריאדות במיתולוגיה==

הדריאדות מתוארות כיצורים ביישנים, מבנות הלוויה של האלה ארטמיס שסביבה נקבצה פמליה של נימפות מסוגים רבים.

בסיפור מחזור ילדותו של זאוס מוזכרות נימפות עץ המילה (הדריאדות הראשונות) שנוצרו ביחד עם אלות הגורל כאשר קרונוס רצח את אורנוס, הן אלו שטיפלו בזאוס התינוק כאשר שהה במערה על האי כרתים, והן המקור לגזע הברונזה של בני האדם על פי המיתולוגיה היוונית.

מקום מיוחד במיתולוגיה שמור לסוג מיוחד של דריאדות – המהדריאדות (יוונית: Ἁμαδρυάδες) נימפות עצים אלו נולדות קשורות בכל נימי נפשן לעץ מסוים, יש סברה כי ישויות אלו מסמלות את העץ עצמו בעוד הדריאדות מסמלות את רוח העץ. בעת מותו של העץ מתה גם ההמהדריאדה החיה בו ואדם הפוגע בעץ וגורם למות הנימפה צפוי לעונש מהאלים או מנימפות עצים.

בסדרת הספרים בלגריאד הנסיכה צ'נדרה היא דריאדה, וכן כל שושלת המלוכה של הקיסרות הטולנדרית. הדריאדות נתנו לבית בורן נסיכה בתמורה להגנה על יער הדריאדות. בזכות נישואיהם בית בורן זכה לעלות לכס המלכות, והיער נשאר מוגן.

== ראו גם ==
* קאיסה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:נימפות
קטגוריה:אלות טבע
קולטן ניקוטיני

קולטן ניקוטיני הוא קולטן לאצטילכולין היוצר תעלת יונים תלוית ליגנד בממברנת תאי עצב מסוימים ובצד הבתר-סינפטי של צומת העצב-שריר.

בדומה לקולטנים מוסקריניים, קולטנים ניקוטיניים מופעלים על ידי אצטילכולין, אך בניגוד אליהם, הם אינם מופעלים גם על ידי מוסקרין אלא על ידי ניקוטין ומכאן שמם. קולטנים ניקוטיניים קיימים במגוון רקמות בגוף והם הקולטנים היונוטרופיים הנחקרים ביותר.

הפעלה של הקולטן הניקוטיני בצומת העצב-שריר גורמת לכיווץ השריר.

השפעתו של קולטן ניקוטיני תמיד תהיה מעוררת, לעומת השפעתו של קולטן מוסקריני שהיא לעיתים מעוררת ולעיתים מדכאת. בשל תכונה זו של הקולטן הניקוטיני, אצטיל כולין שיגיע לקולטן ניקוטיני יגרום לכיווץ שריר בלבד, כאשר ההרפיה תתרחש כתוצאה מהשפעה של חומר שונה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ניקוטיני
קולטן מטבוטרופי

קולטן מטבוטרופי הוא סוג של קולטן בממברנות של תאים איקריוטיים. הקולטן נקרא כך בשל הוצאת האנרגיה הכרוכה בפעילותו: התחילת "מטבו" רומזת לפעילות מטבולית.

==במערכת העצבים==
במערכת העצבים לקולטנים תפקיד חשוב, בתמסורת מידע אודות היתכנות פוטנציאל פעולה.

===מיקום===
קולטנים מטבוטרופים, בניגוד לקולטנים יונוטרופים, נמצאים על דנדריטים בסמוך לתעלת היונים.
===דרכי פעולה===

כאשר ליגנד מתאים, כגון מוליך עצבי כלשהו, נקשר לקולטן המטבוטרופי, יכולות להתפתח שתי דרכי פעולה:

====דרך פעולה א'====
הדרך הקצרה:
#הקולטן מפעיל חלבון G.
#חלבון G מפריש תת-יחידה אלפא.
#תת-יחידה אלפא מתחברת אל תעלת היונים וגורמת לה להיפתח או להיסגר.

====דרך פעולה ב'====

#הקולטן מפעיל חלבון G.
#חלבון G מפריש תת-יחידה אלפא.
#תת-יחידה אלפא מפעילה אנזים.
#האנזים מייצר שליח שניוני.
#השליח השניוני יכול לעשות את הפעולות הבאות:
##לפתוח או לסגור תעלת יונים.
##להגיע לחלק אחר בתא ולבצע פעולות ביוכימיות אחרות כגון אתחול או הפסקה של ייצור חלבונים.

מטבוטרופי
אוברקיל

אוברקיל (באנגלית: Overkill) היא להקת ת'ראש מטאל אמריקנית שנוסדה ב-1980 בניו ג'רזי, והיא פעילה משנת 1984 ועד היום. 

הרכב הלהקה עבר שינויים רבים במהלך שנות פעילותה, כאשר הסולן בובי אלסוורת' והבסיסט ד. ד. ורני הם היחידים שנשארו מההרכב המקורי. הרכב הלהקה אף כלל לתקופה קצרה את הגיטריסט דן ספיץ שהיה אחד מהגיטריסטים המוכרים ביותר בלהקת אנתרקס .

הם היו אחת מלהקות הת'ראש מטאל הראשונות שחתמו על חוזה עם חברת תקליטים גדולה (Atlantic Records, ב-1986), אך הם לא זכו להצלחה מסחרית עד הפופולריזציה של הז'אנר בסוף שנות ה-80, עם בני דורם אנתרקס, מגאדת', מטאליקה, סלייר, אקסודוס, וטסטמנט.

ללהקה 18 אלבומי אולפן, 2 מיני אלבומים, 2 אלבומי הופעה חיה ואלבום גרסאות כיסוי.

הלהקה הופיעה בישראל פעם אחת, ב-8 ביוני 2015, ברידינג 3 בתל אביב.

==חברי הלהקה==
* בובי אלסוורת' - שירה (1980-היום)
* דייב לינסק - גיטרה חשמלית (1999-היום)
* דרק טיילר - גיטרה חשמלית (2002-היום)
* ד. ד. ורני - גיטרה בס (1980-היום)
* רון ליפניקי - תופים (2005-היום)

==דיסקוגרפיה==
* 1985 - Feel the Fire
* 1987 - Taking Over
* 1988 - Under the Influence
* 1989 - The Years of Decay
* 1991 - Horrorscope
* 1993 - I Hear Black
* 1994 - W.F.O
* 1996 - The Killing Kind
* 1997 - From the Underground and Below
* 1999 - Necroshine
* 2000 - Bloodletting
* 2003 - 13 Killbox
* 2005 - ReliXIV
* 2007 - Immortalis
* 2010 - Ironbound
* 2012 - The Electric Age
* 2014 - White Devil Armory
* 2017 - The Grinding Wheel
* 2019 - The Wings of War
* 2023 - Scorched

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות ת'ראש מטאל
קטגוריה:להקות גרוב מטאל
צבא פרו

צבא פרו (בספרדית: Fuerzas Armadas del Perú) הוא שמם של כלל הכוחות המזוינים של פרו. הצבא הוקם בשנת 1821 ומורכב משלושה חיילות: חיל היבשה של פרו, חיל האוויר של פרו וחיל הים של פרו. מטרתו העיקרית של הצבא היא להבטיח את ריבונותה של פרו ולהגן עליה מאיומים חיצוניים, ומפקדתו הראשית נמצאת בעיר הבירה לימה.

== חיל היבשה ==

חיל היבשה של פרו מונה כ-75,000 חיילים. מפקדתו הראשית בלימה אך יש לו מספר מפקדות אחרות בעלות חשיבות משנית.
חיל היבשה פורס את כוחות לפי אזורים בפרו- בכל אזור יש בריגדה שאחראית על ביטחונו (ולרוב גם מפקדה באותו אזור).
החיל משתמש בטנקים מסוג T-55 וטנקים מסוג AMX-13, מספר סוגים של משאיות נושאות חיילים מסוג M-113 ו- UR-416, מספר סוגים של תותחים מיושנים כמו: D30, M-101, M-109 ו-M-114.
החיל מפעיל שני סוגים של מסוקים: MIL MI-2, MIL MI-17.

== הצי ==
ספינה של הצי של פרו יורה בתותחיה
הצי של פרו (Marina de Guerra del Perú) מונה כ-25,000 חיילים ומפקדתו הראשית נמצאת בלימה אך יש לו מספר מפקדות בערים אחרות בעלות חשיבות משנית.
תפקידו הוא להגן על המים הטריטוריאליים של פרו.

ספינת הדגל של הצי היא BAP Almnte Grau. הצי מפעיל 8 ספינות טילים מסוג Lupo class, שש ספינות מסוג PR-72P class, ארבע ספינות נחיתה אמפיביות, ארבע צוללות דיזל מסוג Type 209/1100 ושתי צוללות מסוג Type 209/1200- צי הצוללות הגדול ביותר בדרום אמריקה. לצי מספר ספינות סיור, ספינות תובלה ומכולות.
לצי יש גם כוח תעופה ימי, מספר גדודי נחתים ויחידות של כוחות מיוחדים.

== חיל האוויר ==
[[מיג 29 בשירות חיל האוויר של פרו]]
רונדל חיל האוויר של פרו]]
חיל האוויר של פרו (CAP, Cuerpo de Aviación del Peru) הוקם ב-20 במאי 1929 כשרות האוויר של פרו.
ב-1950 החיל שינה את שמו לחיל האוויר של פרו (FAP, Fuerza Aérea del Perú).
לחיל האוויר מפקדה ראשית בלימה ומספר מפקדות בעלות חשיבות משנית בערים אחרות.
לחייל האוויר שש מפקדות כנף, 35,00 חיילים והוא מפעיל כלי טיס מסוג: מיג-29 ו- מיראז' 2000.<br />

החייל מפעיל מטוסי סיוע למצבי חירום ומסוקים מסוג: 
סוחוי 25, מי 24, מיל מי 17.
החייל מפעיל מטוסי אימונים מסוג:אארמקי MB-339 ו- Embraer EMB 312 Tucano.
החייל גם מפעיל את מטוס התקיפה הקל A-37 Dragonfly.

ב-1995, חיל האוויר לקח חלק במלחמת קנפה שבה נלחמה פרו נגד אקוודור.
לאחר המלחמה, החל החייל לרכוש מטוסים וכלי נשק, בעיקר את המטוס מיג-29 ו- סוחוי 25 שהפכו להיות, ביחד עם המיראז' 2000, מטוסי הקרב העיקריים של החיל.

== כוח אדם ==

קצינים: 10,337

משק"ים: 38,008

משק"ים שעוברים הכשרה לקצונה: 2,108

טירונים שעוברים הכשרה למשק"ים: 2,549

חיילים בשרות סדיר: 67,356

אזרחים: 26,570

בסך הכול: 120,658

==קישורים חיצוניים==

*
פרו
פרו
יאק-1

יאק-1 (ברוסית: Як-1) הוא מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה.
הוא היה המטוס הראשון שפותח על ידי "משרד תכנון א.ס. יאקובלב" (לימים: "יאקובלב חברת כלי טיס"). המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1940 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה. 

תכנון המטוס החל בשנת 1939, לאחר החלטת פיקוד חיל האוויר הסובייטי לפתוח מכרז לבניית מטוס יירוט מתקדם, אשר יחליף את מטוסי I-16 - "סוס העבודה" של החיל דאז. תכנון המטוס נמשך כחצי שנה. התוצאה הייתה מטוס חד מנועי, הבנוי מאלומיניום (גוף המטוס) ומעץ (הכנפיים). החימוש העיקרי של המטוס כלל תותח בקוטר של 20 מ"מ, אשר הותקן בגוף המטוס והיה מסוגל לירות מבעד להבי המדחף. החימוש המשני כלל שני מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, ו-4 קני נשיאה לרקטות RC-82, אשר הותקנו כולם בכנפי המטוס. 

בינואר 1940 נערכה טיסת הבכורה לאב הטיפוס של המטוס, אשר כונה I-26. המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי בסוף אותה שנה. ייצור המטוס הופסק בשנת 1944 ובסה"כ נבנו 8,734 מטוסים מדגם זה.

==דגמים עיקריים==
* I-26 – אב טיפוס ראשון. 
* UTI-26 – מטוס אימון דו־מושבי. שימש כבסיס לפיתוח מטוס יאק-7.
* I-28 – מטוס ליירוט בגובה רב. יוצר רק אב טיפוס של הדגם.
* I-30 – דגם בעל חימוש כבד, שכלל 3 תותחי 20 מ"מ ו-4 מקלעי 7.62 מ"מ. יוצר רק אב טיפוס של הדגם.
* יאק-1 – הדגם המבצעי הראשון. כ-4,500 מטוסים מדגם זה יוצרו בשנים 1940–1942.
* יאק-1B – שם לא רשמי לגרסה המשופרת של הדגם יאק-1, אשר הוכנסה לייצור באוגוסט 1942. השיפור כלל החלפת שני מקלעי ה-7.62 מ"מ במקלע אחד של 12.7 מ"מ, החלפת ההדקים המכניים של התותח והמקלע בהדקים חשמליים, החלפת חופת תא הטייס לחופה מזכוכית משוריינת ושדרוג מערכת הקירור של המנוע. עד להפסקת הייצור בשנת 1944 יוצרו 4,188 מטוסים מדגם זה.
* יאק-1M – בדגם זה קוצרו הכנפיים (ביחס לשאר הדגמים) ושופרו ביצועי המנוע. נבנו רק 2 מטוסים מדגם זה, אך הוא שימש כבסיס לפיתוח המטוס יאק-3.

==מפעילים אחרים==
פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לצבא הפולני ולצבא יוגוסלביה. בשנים 1942-1943 השתמשה במטוסים אלו הטייסת הצרפתית נורמנדי-ניימן, שלחמה במסגרת הצבא האדום.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ברית המועצות
קטגוריה:מטוסים סובייטיים במלחמת העולם השנייה
קאבוס נאמה

חתימת הקאבוס נאמה, מתוך העותק הקדום ביותר ששרד משנת 1349
הקאבוס נאמה (בפרסית: قابوس نامه) הוא יצירה פרסית חשובה שנכתבה במאה ה-11, בסביבות שנת 1080. הקאבוס נאמה נכתב על ידי השליט הפרסי אמיר עונצור אל-מעאלי קאי-קאווס בן איסכנדר בן קאבוס בן וושמגיר בן א-זיאר (בפרסית: عنصرالمعالی کیکاوس‌ بن اسکندر بن قابوس‌ بن وشمگیر بن زیار), בן לשושלת הזיארית ששלטה במחוזות מאזנדראן וגורגאן שמדרום לים הכספי. עונצור אל-מעאלי הקדיש את הספר לבנו גילאן-שאה. הספר כולל 44 פרקים המתארים את החינוך הנחוץ לנסיך פרסי, בתחומים כמו כללי התנהגות, מוסר ונימוסים, כמו גם עיצות בנושא ממשל ומלוכה, היחס הנאות לחברים, האופן הראוי לקבורת סוס, ועוד. 

מבחינה זו מהווה הספר דוגמה לסוגת ה"מראות לנסיכים" - ספר יעץ והדרכה לשליט עתידי. 

העותק הקדום ביותר שהשתמר עד לימינו הוא משנת 1349. בסביבות 1450 ציווה הסולטאן העות'מאני מוראט השני על סופר בשם מרג'ומק אחמד בן איליאס לתרגם את הספר לטורקית. בשנת 1811 התגלה הספר למערב ותורגם לגרמנית. בשנת 1951 פורסם תרגום לאנגלית שנעשה על ידי ראובן לוי. בהמשך תורגם הספר לערבית, רוסית, צרפתית ויפנית. עותקים מקוריים קיימים היום באוספי הספרייה הלאומית של איראן בטהראן, ספריית פאתח באיסטנבול, ה"ביבליותק נאסיונל" בפריז, ספריית המוזיאון הבריטי בלונדון וספריית ליידן בגרמניה. 

== לקריאה נוספת ==
* E. G. Browne, Literary History of Persia, volume 2, pp. 276-287
* G. Lazard, La langue des plus anciens monuments de la prose persane (Paris 1963), pp. 100-103

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספרות פרסית
קטגוריה:ספרי המאה ה-11
סיאחת נאמה

סיאחת נאמה (בפרסית: سياحت نامه; בטורקית עות'מאנית: Seyahâtnâme) הוא כינוי פרסי לספר מסעות המופיע בעיקר בספרות העות'מאנית. הסיאחת נאמה מבטא סוגה ספרותית שדוגמאות לה ניתן למצוא החל מימי הביניים ברחבי העולם המוסלמי, החל מטיילים ערביים בימי בית אומיה (661-750).

==הסיאחת נאמה של אווליה צ'לבי==
הסיאחת נאמה לאווליה צ'לבי
הדוגמה המובהקת ביותר של סוגת הסיאחת נאמה היא הסיאחת נאמה שכתב הטייל הטורקי בן המאה ה-17 אווליה צ'לבי (Evliya Çelebi). הספר מקיף 10 כרכים שמתארים את מסעותיו ברחבי האימפריה העות'מאנית החל בעיר הולדתו איסטנבול, דרך אנטוליה, הקווקז, פרס, החלקים העות'מאניים של אירופה בבלקן, אוסטריה, צפון אפריקה, סוריה, ארץ ישראל, החג'אז ומצרים (קהיר) ואזורים רבים נוספים. בשל חשיבותו, נהוג לציין במחקר בשם סיאחת נאמה בעיקר יצירה זו, וכך נהוג גם בשפה הטורקית.

קטעים מתוך הסיאחת נאמה של אווליה הנוגעים לארץ ישראל תורגמו לאנגלית בידי סטפאן חנא סטפאן וליאו אריה מאיר עוד בשנות ה-30. קטעים אלה פורסמו שוב ב-1980 בידי אלי שילר ("ארץ ישראל במאה השבע-עשרה ב של צ'לבי", ירושלים: הוצאת אריאל) שגם הוסיף תקצירים בעברית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות פרסית
קטגוריה:ספרות טורקית
קטגוריה:ספרות מסע
קסילן

קסילן (Xylene) או דימתיל־בנזן (Dimethyl-benzene) היא תרכובת כימית המורכבת מבנזן המותמר בשתי קבוצות מתיל. מקור השם ביוונית (ξύλον (xýlon) שפירושו עץ. קסילן הוא נוזל צלול, חסר צבע, דליק מאוד ובעל ריח מתוק המשמש כממס בתעשיית הדפוס, הגומי והעור. החומר משמש לניקוי פלדה ושבבים אלקטרוניים. קסילן משמש גם לדילול צבע ועשוי להחליף טולואן כמדלל של לכה כשנדרשת התנדפות איטית.
קיימים שלושה איזומרים של קסילן הנבדלים בעמדות של קבוצות המתיל על טבעת הבנזן: אורתו־קסילן (1,2 דימתיל־בנזן), מטה־קסילן (1,3 דימתיל־בנזן) ופרה־קסילן (1,4 דימתיל־בנזן). קסילן אינו מסיס במים ומסיס באתנול ובדי אתיל אתר. בנוכחות מחמצן חזק כאשלגן פרמנגנט, מתחמצנות קבוצות המתיל לחומצה קרבוקסילית. מאורתו־קסילן תתקבל חומצה פתלית (Phthalic acid) ומפרה־קסילן תתקבל חומצה טרפתלית (terephthalic acid) - חומר המוצא לפוליאסטר פוליאתילן טרפתאלט (PET) המשמש לייצור בקבוקי משקה ואריג (פליס).
חמצון פרה־קסילן לחומצה טרפתלית

{| class="wikitable float-right" style="text-align:center; font-size:90%"
|-
| class="hintergrundfarbe6" colspan="4" | קסילן
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | שם
| אורתו־קסילן || מטה־קסילן|| פרה־קסילן
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | שם סיסטמטי
| || || 
|-
| תרשים
 50px
-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | מספר CAS
| 95-47-6 || 108-38-3 || 106-42-3
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | מסה מולרית
| colspan="3" | 106,17 g·mol<sup>−1</sup>
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | צפיפות
| 0.88גרם\סמ"ק || 0.86גרם\סמ"ק || 0.86גרם\סמ"ק
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | נוסחה כימית
| colspan="3" | C<sub>8</sub>H<sub>10</sub>
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | טמפרטורת היתוך
| 25.2°C-
| −48°C
| 13.3°C
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | טמפרטורת רתיחה
| 144°C
| 139°C
| 138°C
|-
| class="hintergrundfarbe5" align="left" | נקודת הבזק
|30°C
|25°C
|25°C
|}

==השפעה בריאותית==
קסילן משפיע על מערכת העצבים. חשיפה כרונית לקסילן עשויה לגרום כאבי ראש, אובדן קואורדינציה, סחרחרות ובלבול. חשיפה לריכוזים גבוהים תגרום גרוי בעור, בעיניים, באף ובגרון ולקשיי נשימה. תופעות שלאחר חשיפה עשויות לכלול אובדן זיכרון, הפרעות עיכול וייתכן אף נזקים לכבד ולכליות. הרעלה חמורה עשויה להביא אובדן הכרה ומוות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:תרכובות ארומטיות
יעקב מאורליינש

רבי יעקב מאורליינש (מאוית לעיתים "אורלינס"; כונה גם רבנו תם מאורליינש או רבנו יעקב הקדוש; נרצח בי"ט באלול ד'תתקמ"ט, 3 בספטמבר 1189) היה תלמיד חכם מבעלי התוספות, שחי באורליאן ובלונדון.

== ביוגרפיה ==
רבי יעקב מאורליינש היה מתלמידי רבנו תם ומבעלי התוספות. הוא חי בעירו אורליאן לפחות עד 1171 ואז עבר ללונדון, כנראה כדי לעסוק בהוראה. תוספותיו צוטטו לעיתים קרובות לאורך הדורות. יש הסבורים כי כתב את התוספות לפרשנותו של רש"י על התורה, החתומות בכינוי רבו.

רבי יעקב היה בין קורבנות הפרעות נגד היהודים בלונדון ביום הכתרתו של המלך ריצ'רד הראשון ("לב הארי"), ב-3 בספטמבר 1189. יהודים אחדים בחרו להתאבד במקום לעבור טבילה כפויה לנצרות, וחלקם נהרגו בידי הפורעים.

במקור העברי לאירועים אלו שבספר "דברי הימים לירחמאל", נאמר: . אך יש שכתבו שרבי יעקב מאורליינש היה בין אלו ששחטו את עצמם. ריצ'רד לב הארי לא היה מודע למתרחש בשעת מעשה, ולאחר מכן הוציא להורג את האחראי לפרעות.

== חיבוריו ומשנתו ==
עשרות רבות מחידושיו של רבי יעקב מופיעים בתוספות הנדפסות עם התלמוד ובספרי ההלכה של הראשונים. כמה מחידושיו הבולטים בהלכה: כשמזג האוויר קר במיוחד, מותר לבקש מגוי בשבת להדליק את התנור, מכיוון שאפילו אדם בריא עלול לחלות מן הקור. מן היום השני של חג הסוכות והלאה מותר ליטול לולב גם כשחסרים חלק מארבעת המינים. מותר לקחת הלוואה שיש עליה ריבית פיגורים, ואין בכך איסור ריבית. ההיתר הראשון התקבל למעשה בפוסקים המאוחרים לו, אך לא שני ההיתרים האחרונים, ולגבי הריבית היו שאף סירבו להאמין שהוא התיר זאת.

יש שייחסו לו את חיבור "ספר הישר" (העוסק בענייני מוסר).

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:תלמידי רבנו תם
קטגוריה:נספים בפרעות
קטגוריה:חכמי אנגליה
קטגוריה:לונדון: רבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1189
שלום הארלו

שלום הארלו (באנגלית: Shalom Harlow; נולדה ב-5 בדצמבר 1973) היא דוגמנית ושחקנית קנדית.

==ביוגרפיה==
שלום הארלו נולדה באושאווה, אונטריו, בתם של סנדי הרברט ודייוויד הארלו.
למרות שאימה קראה לה שלום, מילה מהשפה העברית, משפחתה אינה יהודית. היא התגלתה בקונצרט של להקת הקיור בטורונטו והחלה לדגמן מיד אחרי בית הספר התיכון. היא הופיעה מאז בשערי מגזין רבים, השתתפה בתצוגות אופנה של המעצבים רלף לורן ודונה קארן, הופיעה בסרטים, והנחתה את התוכנית "House of Style" בערוץ MTV ביחד עם עמיתתה דוגמנית העל אמבר ולטה. הארלו היא הפרזנטורית של בושם "קוקו" של שאנל. לה שני אחים צעירים ממנה.

ביולי 2007, דווח שהיא הרוויחה כ-2 מיליון דולר בקירוב בשנים עשר החודשים החולפים. פורבס דירג אותה במקום ה-13 ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות ביותר בעולם.

בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, ב-2007, היא דגמנה עבור: ג'ונס ניו יורק, טומי (Tumi), טיפאני, נאוטיקה וקלואה. בשנה שאחרי כן, היא הופיעה בקמפיין אביב/קיץ 2008 של ואלנטינו. 

היא הייתה הדוגמנית היחידה שהופיעה במסלול האופנה הדיגיטלי של ויקטור ורולף בתצוגת האופנה של אביב/קיץ 2009.

==סרטים בהם השתתפה==
* In & Out (1997), סוניה
* Cherry (1999), ליילה סוויט
* בלשית בסטייל (2001), ג'ייד 
* ונילה סקיי (2001), קולין
* The Salton Sea, (2002) ננסי 
* Happy Here and Now (2002), מיוריאל
* איך להיפטר מבחור ב-10 ימים (2003), ג'ודי גרין
*צרות של עשירים (2003), שרלוט
* Melinda and Melinda (2004), ג'ואן
* Game 6 (2005), פייזלי פורטר
* The Last Romantic (2006), כריסטי טיפילטון 
* Alvin and the Chipmunks , (2007), עוזרת בית

==תוכניות טלוויזיה==
* House of Style, (1996–1997) (מארחת שותפה)
* When I Was a Girl (2001) 
* The Jury (2004), מליסה גרינפלד

==לוחות שנה==
• 1998 Pirelli Calendar, June

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fashionmodeldirectory.com/models/Shalom_Harlow/ שלום הארלו ב-fashionmodeldirectory]

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות קנדיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנדיות
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1973
אנגלסי

אנְגְלסִי (באנגלית: Isle of Anglesey; בוולשית: Môn) הוא אי ומחוז מינהלי ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, אשר רוב אוכלוסייתו דוברת ולשית. האי מחובר ליבשה בשני גשרים הנמתחים מעל מצר מנאי: גשר מנאי התלוי אשר תוכנן על ידי תומאס טלפורד בשנת 1826, וגשר בריטניה המודרני יותר.

שטח האי אנגלסי הוא 720 קמ"ר והוא הגדול באיי ויילס והחמישי בגודלו מבין האיים הבריטיים.

==היסטוריה==
מגליתים ומנהירים רבים הפזורים על פני האי מעידים על קיומה של התיישבות אנושית במקום החל מן העידן הפרהיסטורי. על פי המיתולוגיה הקלטית האי היה בימי קדם מחובר ליבשה. לדרואידיות מקום נכבד בהיסטוריה הקדומה של האי. בשנת 60 לספירה התקיף הגנרל הרומי גאיוס פאולינוס את האי בניסיון להפסיק את שליטתם של הקלטים הדרואידים, תוך שהוא הורס את אתריהם המקודשים. אולם, הוא נאלץ לסגת מן האי לאחר שפרץ מרד בוויילס. השליטה הרומית באי הושלמה בשנת 78 לספירה.

באי נערכו חפירות ארכאולוגיות שחשפו אתרים מתקופת הברזל וכן מתקופת הכיבוש הרומי. לאחר נסיגת האימפריה הרומית מן האי הבריטי במאה ה-5 לספירה, התיישבו באי אנגלסי שודדי ים מאירלנד. שליט ממלכת גוויניד' קונד'ה ניהל נגד מתיישבים אלה מאבק ארוך במטרה לסלקם, מאבק אותו המשיכו אף בנו ונכדו, עד אשר בשנת 470 סולק אחרון המתיישבים האירים. במהלך השנים מאז הפלישה האירית, ידע האי אף פלישות של ויקינגים, סקסונים ונורמנים.

==תמונות==
<gallery>
קובץ:View north-westwards across grazing land above Porth y Gwyddel - geograph.org.uk - 1438946.jpg|שטחי מרעה ומגדלור על האי אנגלסי.
קובץ:Menai Suspension Bridge Dec 09.JPG|גשר מנאי אשר מחבר את אנגלסי לצפון ויילס דרך כביש ה-A5 ההיסטורי.
</gallery>

==ראו גם==
* גשר מנאי
* נמל התעופה אנגלסי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:ויילס: מחוזות
נורדהאוזן

נוֹרְדהַאוּזֶן (גרמנית: Nordhausen) היא עיר על נהר זורגה, בדרום הרי הָארץ, במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. העיר משמשת כבירת נפת נורדהאוזן.

בעבר נודעה העיר בתעשיית הטבק שלה, וכיום היא ידועה כיצרנית "קוֹרְן", משקה חריף.

==היסטוריה==
העיר מוזכרת לראשונה בשם Northusen או Nordhusa במסמך מ־13 במאי 927 של מלך הגרמנים היינריך הצפר (Heinrich der Vogler), אם כי יש עדויות אחרות לכך שיישוב במקום היה קיים כבר בשנת 785. היה קיים בה ארמון מלכותי ב־874 ומנזר ב־962. הדוכס היינריך הארי החריב אותה ב־1180, אך היא נבנתה מחדש במהרה. הקיסר פרידריך השני הכריז על העיר כעיר חופשית (freie Reichsstadt) בשנת 1220 (ולפי מקורות אחרים: ב־1253 או ב־1290), ובשנת 1430 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה.

יהודים ישבו בנורדהאוזן כבר ב, ב-1349 בפרעות ה'ק"ח–ה'ק"ט נרצחו (או אולצו להתנצר או להתאבד) כל יהודי המקום ובהם רבי יעקב מנורטהויזן, ממנהיגי הקהילה ואולי מחברם של "פסקי תוספות". על חורבן קהילת נורטהויזן ואובדן יהודיה, נאמר בקינה ידועה על פרעות אלו שחוברה בידי ר' ישראל ברבי יואל מארפורט: .

בשנת 1500 הצטרפה העיר לברית הערים של סקסוניה התחתונה (Niedersächsischer Reichskreis), ובאותה שנה החל בה ייצור של סוג מקומי של קורן (Nordhäuser Doppelkorn), משקה אלכוהולי לאומי גרמני. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר בשנת 1523, עם הגיעו של תומאס מינצר (Thomas Müntzer).

אחרי חתימת שלום וסטפאליה ב־1648 חבר אזור נורדהאוזן לברנדנבורג-פרוסיה, אך העיר עצמה נשארה עצמאית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות כבש צבא פרוסיה את העיר, וב־1807 היא צורפה לממלכת וסטפאליה. בחלוקה מחדש של גרמניה אחרי המלחמה סופחה נורדהאוזן לפרוסיה.

ב־1866 נבנה קו הרכבת מנורדהאוזן להָאלֶה.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר מחנה העבודה דורה-מיטלבאו, שבו ייצרו עובדי כפייה טילי V-2 עבור הצבא הנאצי. ב־11 באפריל 1945 כבש צבא ארצות הברית את העיר, וב־2 ביולי באותה שנה היא הועברה לשליטת הצבא האדום. בחלוקת גרמניה לאחר המלחמה עבר אזור נורדהאוזן לגרמניה המזרחית, שהייתה תחת השפעת ברית המועצות. ברית המועצות הקימה בעיר מחדש את ייצור הטילים ואת מכון רָאבֶּה (Rabe) לשכלול טילים.

בתקופת גרמניה המזרחית הייתה העיר חלק ממחוז ארפורט. לאחר איחוד גרמניה ב־1990 היא הועברה למדינת תורינגיה, אשר הוקמה מחדש.

==ערים תאומות==

* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

קטגוריה:תורינגיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
מייקל אייזנמן

מייקל (מיכאל) אייזנמן (באנגלית: Michael Aizenman; נולד ב-28 באוגוסט 1945) הוא מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה ובעל אזרחות ישראלית המשמש פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו הם בתחומי פיזיקה מתמטית, פיזיקה סטטיסטית, אנליזה פונקציונלית ותורת ההסתברות.

== ביוגרפיה ==
אייזנמן נולד בניז'ני טאגיל, סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית ב-1969, וקיבל דוקטורט מישיבה יוניברסיטי בשנת 1975 בהנחיית פרופסור יואל ליבוביץ. לחם במלחמת ששת הימים בחטיבת הצנחנים והיה בין הלוחמים שהגיעו לכותל המערבי. משנת 1975 ועד 1982 היה עוזר מחקר ומרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1982 עבר לאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כפרופסור מן המניין. בשנת 1990 חזר לפרינסטון, ומאז משמש באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה. משנת 2001 מכהן כעורך האחראי של כתב העת האקדמי Communications in Mathematical Physics.
הוא מעביר מספר קורסים במכון ויצמן ברחובות, ומתגורר בישראל כמה חודשים בשנה.

אייזנמן זכה במספר פרסים, בהם בפרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית בשנת 2010 על מחקרו בנושא שדות סקלריים. בשנת 1990 זכה בפרס נורברט וינר של החברה האמריקאית למתמטיקה על תרומתו לפיתוח שיטות מתמטיות בפיזיקה סטטיסטית, המשמשות לפתור בעיות בתחומי תורת השדות הקוונטית ומעבר פאזה.

בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון בחיפה, וזכה בפרס אנרי פואנקרה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.princeton.edu/~aizenman/ דף הבית] באתר אוניברסיטת פרינסטון

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:חוקרי תורת ההסתברות יהודים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים זוכי פרסים בין-לאומיים
קטגוריה:זוכי פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
1957 בקולנוע

== סרטים שוברי קופות ==
* הגשר על הנהר קוואי, קולומביה ($17,195,000)
* פייטון פלייס, פוקס המאה ה-20 ($16,100,000)
* סיונרה, האחים וורנר ($10,500,000)
* Old Yeller, דיסני ($10,050,000)

== פרסים ==
פרסי האקדמיה (האוסקר):
:הסרט הטוב ביותר: הגשר על הנהר קוואי - קולומביה
:הבמאי הטוב ביותר: דייוויד לין - הגשר על הנהר קוואי
:השחקן הטוב ביותר: אלק גינס - הגשר על הנהר קוואי
:השחקנית הטובה ביותר: ג'ואן וודוורד - שלוש פנים לחוה
:שחקן המשנה הטוב ביותר: רד באטנס - סיונרה
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: מיושי אומקי - סיונרה
:הסרט הזר הטוב ביותר: לילות כביריה, בבימויו של פדריקו פליני, איטליה
פרסי גלובוס הזהב:
:דרמה:
:הסרט הטוב ביותר: הגשר על הנהר קוואי
:השחקן הטוב ביותר: אלק גינס - הגשר על הנהר קוואי
:השחקנית הטובה ביותר: ג'ואן וודוורד - שלוש פנים לחוה
:מוזיקלי או קומדיה:
:הסרט הטוב ביותר: בנות לס
:השחקן הטוב ביותר: פרנק סינטרה - חברי ג'ואי
:השחקנית הטובה ביותר: תיקו: קיי קנדל - בנות לס וטאינה אלג - בנות לס
:אחר:
:הבמאי הטוב ביותר: דייוויד לין - הגשר על הנהר קוואי
:שחקן המשנה הטוב ביותר: רד באטנס - סיונרה
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: אלזה לנצ'סטר - עד התביעה
:הסרט הזר הטוב ביותר: וידויו של פליקס קרול

== נולדו ==
* 21 בינואר – ג'ינה דייוויס, שחקנית קולנוע אמריקאית
* 28 בפברואר – ג'ון טורטורו, שחקן אמריקאי
* 20 במרץ – ספייק לי, במאי קולנוע
* 29 באפריל – דניאל דיי-לואיס, שחקן קולנוע בריטי, זוכה פרס אוסקר
* 23 ביוני – פרנסס מקדורמנד, שחקנית
* 9 באוגוסט – מלאני גריפית', שחקנית קולנוע אמריקאית
* 18 באוגוסט – דניס לירי, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי
* 24 באוגוסט – סטיבן פריי, קומיקאי, סופר ושחקן אנגלי
* 21 בספטמבר – איתן כהן, יוצר קולנוע אמריקאי
* 21 בדצמבר – ריי רומנו, שחקן וקומיקאי אמריקאי
* 3 בנובמבר – דולף לונדגרן, שחקן קולנוע שוודי

== נפטרו ==
* 14 בינואר – המפרי בוגרט, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1899)
* 23 בפברואר – סטן לורל, שחקן וקומיקאי מהצמד "לורל והארדי" (נולד ב-1890)
* 12 במאי – אריך פון שטרוהיים, במאי ראינוע ושחקן אוסטרי אמריקאי יהודי (נולד ב-1885)
* 24 ביולי – סשה גיטרי, שחקן קולנוע ותיאטרון ומחזאי צרפתי (נולד ב-1885)

== סרטים נוספים ==
* 12 המושבעים
* 20 מיליון מיל אל כדור הארץ
* אהבה אחרי הצהריים
* הגאווה והתשוקה
* פנים מצחיקות
* קרייטון המרשים
* שבילי התהילה
* מלך בניו יורק
* לילות כביריה
* חברי ג'ואי

== ראו גם ==
*1956 בקולנוע 
*1957
*1958 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.imdb.com/year/1957/ שנת 1957] במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
גאולה בת-יהודה

גאולה בת-יהודה (שם העט של גאולה רפאל; כ"ו באייר תרע"ז, 18 במאי 1917 – כ"ו בכסלו תשע"ח 13 בדצמבר 2017) הייתה סופרת ישראלית והיסטוריוגרפית של הציונות הדתית.

==ביוגרפיה==
נולדה בניו יורק כבת יחידה לבתיה והרב יהודה לייב פישמן מימון, לאחר שהוריה גורשו שנה קודם לכן מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בגין פעילותו הציונית של אביה, ממייסדי "המזרחי". בשנת 1919 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בתל אביב ומשנת 1920 בירושלים. כעבור תקופה היו הוריה בין המתיישבים הראשונים בשכונת רוממה, ובעת מאורעות תרפ"ט היו בין שלוש המשפחות הבודדות שלא נטשו את ביתם, למרות החשש מהתנכלות תושבי הכפר הסמוך ליפתא. בת-יהודה סיימה את לימודיה בבית ספר "רוממה" בשנת 1930 ולאחר מכן למדה בבית המדרש למורות "מזרחי", וסיימה לימודיה בהצטיינות. בשנת 1942 סיימה לימודי מוסמך בהיסטוריה כללית, תולדות ישראל וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1936 נישאה ליצחק רפאל (באותה עת יצחק ורפל), חברה לתנועת "בני עקיבא" וללימודיה באוניברסיטה, שלימים היה חבר הוועד הלאומי וממשלת ישראל. בנם היחיד היה הרב שילה רפאל.

בת-יהודה לקחה חלק בפעילות התנדבותית רבת שנים. במלחמת העצמאות השתתפה בחיל המשמר בירושלים. הייתה חברת מרכז "הפועל המזרחי" בישראל ושימשה חברת מזכירות ארצית של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי.

נפטרה ביום כ"ו בכסלו ה'תשע"ח נטמנה בבית הקברות בשכונת סנהדריה בירושלים לצד בעלה והוריה..

==כתביה==
בהשראתו של אביה, החלה בת-יהודה בכתיבת מאמרים וביקורות ספרים בשבועון הספרותי של איגוד סופרים דתיים. בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התלוותה לאביה, שהיה אז חבר הנהלת הסוכנות היהודית, בשליחותו באנגליה ופרסמה סדרת מאמרים תחת הכותרת "ממסע בעולם סוער". לאורך השנים התפרסמו מאמריה בעיתונים היומיים "הצופה" ו"הארץ" ובבטאוני "ארשת" ו"עמודים". בשנות הארבעים החלה גם בפרסום חוברות בנושא "רבי יהודה אלחריזי ועמנואל הרומי", "רבי "יחיאל מיכל פינס" ו"רבי נחמן קרוכמל ותפיסתו הלאומית".

בשנות החמישים מונתה בת-יהודה לעורכת מדור הספרות ומדור האישה בשבועון "פנים אל פנים". באותה תקופה, החל ב-1956, החלה לעבוד כעורכת ומתרגמת במוסד הרב קוק, והייתה עורכת משנה של "האנציקלופדיה של הציונות הדתית" בה כתבה ערכים ביוגרפים שונים. בין תרגומיה: "אמונת היהדות" (תשכ"א) ו"תולדות היהודים באיטליה" (תשכ"ב). פרסמה את הספר הביוגרפי על אביה "הרב מימון בדורותיו". וכן ספר ביוגרפיים על הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד המזרחי בשם "איש המאורות", ועל זאב יעבץ – "יודע העיתים".

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת מימון
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עורכות ספרותיות ישראליות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פעילות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:בני זוג של שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:בנות זוג של שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:ישראליות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2017
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קורס משתחררים

לוגו הקורס
קורס משתחררים הוא קורס בן שבוע הכולל סדנאות הכנה הנערך במסגרת צה"ל לחיילים לקראת סוף שרותם הצבאי בכדי להעניק ידע וכלים לקראת שחרור מצה"ל היא מעבר קל מהמסגרת הצבאית לחיים האזרחיים. זהו קורס ממושך ונרחב יותר ביחס לכנס המשתחררים הפתוח לכלל החיילים.

==רקע==
בעקבות החלת גיוס חובה בישראל מתוקף חוק שירות ביטחון צעירים רבים יוצאים למסגרת צבאית, השונה מהותית מהחיים האזרחיים, במיוחד בכל הקשור לחיילים המשרתים בתפקידים קרביים. השינוי בין המשמעת הצבאית הנוקשה ומתן הפקודות להן יש לציית ללא ברירה מנוגד לחופש המאפיין את החיים האזרחיים. חובות מסוימים המוטלים על אזרחים, כגון ביטוח לאומי ושאר מיסים, גם הם אינם חלק מעולמם של החיילים בעת השירות הצבאי.

לצורך התאמת המשתחררים מהמסגרת הצבאית לחיים האזרחיים ולנטילת האחריות והחובות המוטלים עליהם נפתח קורס המשתחררים.

==מסגרת הקורס==
הקורס פועל משנת 2008 והוא נערך במשך 5 ימים בימים א'-ה' במסגרת יחידה פתוחה. בשנותיו הראשונות הועבר הקורס במכללת רמת גן בשיתוף עם תפנית - בית הספר למנהלים של האוניברסיטה הפתוחה.

הקורס נערך במסגרת אזרחית אולם החיילם מחויבים להגיע על מדים. תוכני הקורס מועברים בחלקם מסגרת הרצאות כלל קורסיות וחלקם בצוותים של כ-20 חיילים בהנחיית מדריכים אזרחיים.

זהו קורס ממושך ונרחב יותר ביחס לכנס המשתחררים הפתוח לכלל החיילים. ההדרכות בקורס נערכות ללוחמים, לחיילים בודדים, לתושבי הפריפריה ולאוכלוסיות ייחודיות בלבד.

הזימון לקורס נשלח לשלישות ביחידת החייל מעט לפני תום השירות.

==תוכני הקורס==
מבנה הקורס משתנה עם הזמן בהתאם להתרחשויות שונות. תוכנית הלימודים כוללת הדרכה והסברה על המעבר משפת הדיבור הצבאית לשפת הדיבור היומיומית באזרחות, עיבוד תוכני השירות והזכויות והחובות כאזרח בישראל.

תוכנית הלימוד של הקורס המרכזי היא כדלקמן:
* יום א' - התכנסות ורישום, הצגת תוכנית הסדנא, הרצאה בנושא מעבר מהעולם המוכר לעולם המחר - מחאקי לג'ינס, הכרות בצוותים ותאום ציפיות. הפרידה מצה"ל - חוויות משמעותיות מהשירות הצבאי. המעבר לאזרחות, ארבעת מעגלי השינוי - לימודים, מגורים, טיולים, עבודה.
*יום ב' - הרצאה על זכויות החייל המשוחרר - היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון. עקרונות לכתיבת קורות חיים.
* יום ג' - הרצאה על לימודים, מכינות קדם אקדמאיות, ואוניברסיטאות. היכן ללמוד, כיצד להרשם והבדלים בין המוסדות השונים. רושם ראשוני ושיווק עצמי.
* יום ד' - הכנה לראיון עבודה באמצעות תרגול. השחרור מהצבא כצומת מרכזי לקבלת החלטות מרכזיות בחיים.
* יום ה' - התמקדות בשימוש בסמים בטיול אחרי צבא והקרנת הסרט "אבודים בהודו".

==תוכניות דומות==
עם השנים התפתחו מספר תוכניות רב הכולל תכנים שונים בהיקף זמן קצר וממוקד יותר.
עמותת מומנטום למשתחררים מפעילה מערך סדנאות למשתחררים לוחמים בת יומיים המתקיימת ביחידות החיילים המשוחררים ומועברות בידי מנחים אזרחיים של העמותה. הסדנה כוללת כלים פרקטיים כגון פיתוח מיומנויות חשיבה, מיומנויות למידה כהתנהלות כלכלית נכונה, תכנון עתיד תעסוקתי ואישי וקבלת החלטות. בסדנה עוסקים גם בכתיבת קורות חיים והכנה לראיונות עבודה.

בצה"ל ישנן תוכניות רבות המחולקות לפי אוכלוסיית יעד בהן קורסים ייעודים לתושבי הפריפריה, משוחררי צבא קבע, לוחמי חוד ותוכניות הכשרה לקראת הכניסה לעולם ההייטק.

==ראו גם==
* כנס משתחררים

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hachvana.mod.gov.il/ היחידה להכוונת חיילים משוחררים] במשרד הביטחון
*
*[https://www.idf.il/השירות-שלי/סוגי-השירות-בצה-ל/השחרור-מצה-ל/תוכניות-למשתחררים/ מגוון התוכניות, הכלים וההזדמנויות: תוכניות למשתחררים]

קטגוריה:שירות בצה"ל
מונטוקו

הקיסר מונטוקו (ביפנית: 文徳天皇; 22 בינואר 827 – 7 באוקטובר 858) היה הקיסר ה-55 של יפן. הוא מונה לקיסר בשנות 850 ושלט עד מותו בשנת 858. בטרם הפך לקיסר, שמו היה 道康親王. מונוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר נינמיו (仁明天皇). למונטוקו נולדו 29 בנים.

==ראו גם==
* רשימת קיסרי יפן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קיסרי יפן
קטגוריה:ילידי 826
קטגוריה:נפטרים ב-858
פתאום אחר ימים רבים

פתאום אחר ימים רבים הוא אלבומו השלישי של הזמר שלמה ארצי.

הקלטת האלבום החלה בסוף שנת 1971, והאלבום יצא בשנת 1972. ההקלטה האחרונה בוצעה לאחר פסטיבל הזמר והפזמון תשל"ב, שבו ביצע ארצי את השיר "השיר על ארץ סיני". "פתאום אחר ימים רבים" ממשיך את המגמה של ארצי מאותה תקופה, שבה התמקד בעיקר בשירי משוררים להם הלחין את לחניו.

בין השירים הבולטים באלבום זה ניתן למצוא את "אמא קטנה" שכתב דוד פוגל ואת "דרך שתי נקודות" שכתב יהודה עמיחי.

האלבום כולל גם שני שירים באנגלית: "אנאבל לי" שהלחין ארצי על פי שירו של אדגר אלן פו, ו-"White Bird" שכתב גידי קורן והלחין ארצי.

הוקלט באולפני "קולינור".

==משתתפים ביצירת האלבום ==
עיבודים: אלברט פיאמנטה (דרך שתי נקודות, אהבה, השיר על ארץ סיני, איש זקן שחולם אותנו), אלדד שרים (אמא קטנה, שירי ואני, ממלינדה), בני נגרי, יגאל חרד (אנאבל לי), יאיר שרגאי (יסמין הקטנה) ודדי שלזינגר

פסנתר: אלונה טוראל, ירון גרשובסקי

תופים: שלמה חממי, יוסי ("פפו") לוי

גיטרה: יוסי לוי, יגאל חרד, דדי שלזינגר

בס: שמוליק ארוך, דדי שלזינגר

קולות רקע: יאיר שרגאי, דדי שלזינגר, אצ'י שטרו, חנן יובל

טכנאי הקלטה: אמנון רוברמן, דורי הר-שגל

מפיק: מיכאל תפוח

==רשימת רצועות==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1972
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
הארנב הלבן

הארנב הלבן כפי שמופיע בציור של [[ג'ון טניאל בספרו של קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות"]]

הארנב הלבן (באנגלית: White Rabbit, לעיתים מתורגם כהשפן הלבן או הארנבון הלבן) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות").

הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר. אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות. בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת. בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות.

במאמר אליס על הבמה שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ. קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות. הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות.

בסרט של וולט דיסני שנעשה על פי ספרו של קרול, הארנב הלבן מוצב כדמות ההגיונית ביותר מבין הדמויות אותן פוגשת אליס בארץ הפלאות., הופיע גם בסדרת ההנפשה של דיסני "בית העכבר".

דמותו של הארנב הלבן זכתה לאזכורים רבים בסרטים, ספרים ושירים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
קטגוריה:ארנבים בדיוניים
קטגוריה:דיסני: דמויות
קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות קולנועיות
סומכא

מפלגת הפועלים הנאציונל-סוציאליסטית האיראנית (בפרסית: حزب سوسیالیست ملی کارگران ایران, תעתיק: חזב סוסיאליסת מלי כארגראן איראן, בקיצור: חזב סומכא) היה ארגון נאו-נאצי איראני.

== היסטוריה ==
מפלגת סומכא נוסדה ב-1952 על ידי דאווד מונשיזאדה, איראני ממוצא אזרי ומרצה באוניברסיטת מינכן ששירת באס אס ונפצע בקרב על ברלין במלחמת העולם השנייה. חברי הארגון היו תומכיו של אדולף היטלר בזמן המלחמה, ולאחר הקמת הארגון תרגם מונשיזאדה את כתביו לפרסית. הארגון גייס מעט תומכים באוניברסיטאות איראניות.

מפלגת סומכא אימצה את האופי של המפלגה הנאצית עם פולחן אישיותו של היטלר, הצדעה במועל יד ושימוש בצלב הקרס ובחולצה השחורה. הארגון היה חבר בתנועה הנאו-נאצית העולמית וראה את העם האיראני כחלק מהגזע הארי. במקביל, היה הארגון ידוע בנאמנותו לשאה. הוא התנגד לשליטתו של מוחמד מוסאדק, ואנשי הארגון הפעילו אלימות כלפי תומכיו של מוסאדק וכלפי תומכי מפלגת תודה, המפלגה הקומוניסטית האיראנית. הארגון קרא לאימוץ המסורת הפרסית במקום האסלאם והביע שנאה ליהודים, ערבים וקומוניסטים. פעילות הארגון דעכה לאחר שנת 1953 וחבריו עברו לתנועה הארית של הגנרל חסן ערפה. 

בימינו קיימת קבוצה המייחסת לעצמה את השם "סומכא" ופעילה בעיקר באינטרנט.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איראן: מפלגות
קטגוריה:מפלגות נאו-נאציות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1952
המסכה חוזרת

המסכה חוזרת (באנגלית: Son of the Mask, בן המסכה) הוא סרט המשך משנת 2005 לסרט שובר הקופות "המסכה" משנת 1994. הסרט בוים על ידי לורנס גוטרמן ומככבים בו ג'יימי קנדי ואלן קאמינג. הסרט הופץ על ידי חברת New Line Cinema.

==תקציר העלילה==
טים איוורי הוא אנימטור העובד כפרסומאי בקניון בעודו מחופש לצב. יום אחד כלבו אוטיס מוצא מסכת קסמים ומביא אותה לבעליו.

==דמויות==
* טים איוורי – אנימטור ועובד כמבדר ילדים ופרסומאי בקניון. מגלה את המסכה כשלובש אותה כתחפושת.
* לוקי – אל הכשפים הנורדי אשר יצר את המסכה בזמנו. מחפש במהלך הסרט אחרי המסכה ואחרי הילד ומתחפש פעמים רבות ומעניש את כל מי שמפריע לו.
* אלביס "אלבי" איוורי – הילד שנולד לטים ארי בשילוב המיקרובים של המסכה. יודע לעשות כל מה שהמסכה ולוקי מסוגלים לעשות.
* אוטיס – הכלב של טים איוורי. מוצא את המסכה שטה בנהר שמוביל לאדג' סיטי לאחר שסטנלי איפקיס זרק אותה לשם בסרט הקודם, 11 שנים מוקדם יותר. הוא מאותו גזע כמו הכלב של סטנלי איפקיס, מיילו, ודומה לו מאוד. לובש את המסכה יותר זמן מאשר טים.
* ד"ר ניומן – מומחה למיתולוגיה הנורדית והדמות היחידה שהופיעה גם בסרט הקודם. מופיע בתחילת הסרט בנקודה הראשונה במסע של לוקי, אדג' סיטי.

== ביקורות ==
הסרט ספג ביקורות חריפות. אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון שלילי של 6% מתוך 100 בהתבסס על 105 ביקורות (6 "טריות" ו-99 "רקובות"). אתר IMDb העניק לסרט ציון של 2.2 מתוך 10. אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 20 בהתבסס על 26 ביקורות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
קטגוריה:דארק הורס קומיקס
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: סרטים
קטגוריה:המסכה (זיכיון)
משה סלוחובסקי

פרופסור משה סלוחובסקי (נולד ב-1958) הוא היסטוריון ישראלי. משמש כפרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה, ראש המכון להיסטוריה וראש מרכז לייפר ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטה העברית בירושלים. בעבר שימש כראש החוג להיסטוריה וכראש תוכנית "אמירים" לתלמידים מצטיינים.

סלוחובסקי מומחה להיסטוריה צרפתית ולשפה הצרפתית, להיסטוריה של ימי הביניים, היסטוריה של העת החדשה והיסטוריה של המאה ה-19.

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
סלוחובסקי נולד וגדל בירושלים. הוריו למדו באוניברסיטה העברית.<ref name=":0"></ref>

=== פעילות אקדמית ===
למד לתואר ראשון ושני במחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בשנים 1980 עד 1986. לאחר סיום המוסמך למד שנה לתואר מוסמך בפריס, ואת עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטת פרינסטון בנושא פולחן הקדושים בפריז בימי הביניים המאוחרים. את עבודת הפוסט-דוקטורט ביצע במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא שב לירושלים ב-1995 ומאז מלמד בחוג להיסטוריה. סלוחובסקי מכהן בקתדרה על שם פולט וקלוד קלמן לתולדות יהדות צרפת. תחומי העיסוק שלו הם היסטוריה של צרפת, היסטוריה של המיניות, היסטוריה דתית והיסטוריה של קולוניאליזם. סלוחובסקי מרכז מזה שלוש שנים את קבוצת הקריאה ההומו-לסבית של מרכז לייפר (שמתקיימת במרכז הגאה בתל אביב). בין 2014 ל-2017 היה ראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית.<ref name=":0" /> בעבר היה ראש תוכנית אמירים.

== ספרים שחיבר ==
<div style="direction: ltr;">
*Believe Not Every Spirit: Possession, Mysticism, & Discernment in Early Modern Catholicism (University Of Chicago Press, 2007)
*Patroness of Paris: Rituals of Devotion in Late Medieval and Early Modern France (Leiden and New York: E. J. Brill, 1998
</div>

== ספרים שערך ותרגם ==
*ספריות ואוספי ספרים. עורכים: משה סלוחובסקי, יוסף קפלן.
*ג'ורג' מוסה, לאומיות ומיניות באירופה המודרנית, עורך: משה סלוחובסקי.
*תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, יהושע פראוור. תרגם מאנגלית: משה סלוחובסקי, הוצאת יד יצחק בן צבי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://pluto.huji.ac.il/~msl/ עמוד הבית של פרופ' משה סלוחובסקי] באתר האוניברסיטה העברית.
* [https://web.archive.org/web/20070216234749/http://amirim.mscc.huji.ac.il/index.htm/ תוכנית "אמירים"] באתר האוניברסיטה העברית.
* [https://web.archive.org/web/20111122051229/http://university.qwerty.org.il/?p=942 אירופה בעת החדשה המוקדמת] קורס מצולם של פרופ' משה סלוחובסקי באתר אוניברסיטה מצולמת.
* .
* ירדן יוסף, "[https://hujitimeline.wordpress.com/2017/07/04/עם-השטן-במנזר-ראיון-עם-פרופ-משה-סלוחוב/ עם השטן במנזר - ריאיון עם פרופ' משה סלוחובסקי]", בתוך "ציר הזמן - עיתון החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית".
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:היסטוריונים של ימי הביניים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
פריץ לאופר

פריץ לאופר (Fritz Laufer), (1900 - ?) היה צ'כי בשם הפרטי פרנטישק (Frantisek), אשר שימש בימי מלחמת העולם השנייה כסוכן הגסטפו. לקראת סוף המלחמה הופעל על ידי הנאצים כסוכן כפול מול המודיעין האמריקאי ומול משלחת ההצלה היהודית באיסטנבול בעסקת סחורה תמורת דם.

פריץ לאופר נולד בפראג, להורה אחד יהודי ואחד שאינו יהודי (מישלינג לפי ההגדרה הנאצית). בשנת 1900. למד בבית ספר למיכון חקלאי וניהל את העסק המשפחתי של אביו ליבוא מזון. בשנת 1939 מצא הגסטפו כי הוא מתאים למטרותיו וגייס אותו כסוכן ובתמורה להנפקת נירות אריים על שמו הוא הסגיר לגרמנים לוחמי מחתרת צ'כיים. הוא פעל תחת השמות "שרדר", "לודוויג מאייר" ו"קרל היינץ". בשנות המלחמה הראשונות הוא פעל בצ'כיה, הונגריה, בולגריה וטורקיה.

בשנת 1943 גויס לאופר על ידי מהנדס יהודי צ'כי בשם אלפרד שוורץ לרשת הריגול האמריקאית שנקראה בשם דוגווד (Dogwood). רשת זו, שנקראה בשמו האנגלי של שיח המורן, הוקמה ביולי אותה שנה על ידי ראש תחנת הOSS באיסטנבול כדי לאסוף מידע מודיעני ולחדור לגרמניה ולמדינות הבלקן, בנות בריתה של גרמניה, רומניה, הונגריה ובולגריה ולהפעיל תנועות התנגדות לשם הפלת משטריהן. לאופר, שניתן לו ברשת שם הקוד "איריס", נתפש בעיני גופי ההצלה היהודיים באיסטנבול כסוכן אמריקאי אשר ניתן לבטוח בו, בעוד שהיה לאמיתו של דבר סוכן הגסטפו. בשנת 1944 תיווך לאופר בשתי הצעות גרמניות: פדיון יהדות הונגריה תמורת עשרת-אלפים משאיות, ומשא ומתן לקראת הסכם שלום בין הרייך השלישי למעצמות המערב כנגד ברית המועצות.

את הבשורה על ההצעות הללו נשאו יואל ברנד ובונדי גרוס - שליחי ועדת העזרה וההצלה בבודפשט בניסיון הצלת יהדות הונגריה. הם נתפסו על ידי שירותי הביטחון הבריטיים אשר חשדו בהצעות וחשפו את פרצופו האמיתי של לאופר ושל שתי ההצעות: הגרמנים ביקשו לפרק את הברית בין מעצמות המערב לברית המועצות. מחקרים בני ימינו מראים שלגרמנים לא הייתה ואף לרגע, כוונה לשחרר את יהודי הונגריה בתמורה למשאיות. לאופר שימש גם כמתווך בניסיונם של הנהגת היישוב להעביר כספים לגטאות.

ההיסטוריון יהודה באואר כתב כי בסוף המלחמה חוסל לאופר בכלא פנקראץ בפראג על ידי מפעיליו הגרמנים משום שידע עליהם יותר מדי. לעומתו כתב ההיסטוריון שלמה אהרונסון, כי לאחר סיום המלחמה פעל לאופר כסוכן של ה- (Strategic Services Unit ) SSU SSU, סוכנות הביון האמריקאית שירשה את ה-OSS לאחר המלחמה ולפני הקמת ה-CIA. בשירותה פעל מווינה נגד הסובייטים. סופו של פרנץ לאופר נשאר לוט בערפל.

==מקורות==
*שלמה אהרונסון, "על הפוסט ציונות והמסורת האנטישמית במערב", מתוך "ציונות - פולמוס בן זמננו" פרסום של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1996.
*שלמה אהרונסון, "הצלת יהודי הונגריה", הרצאה מתוך הקורס: "המלכודת הנאצית", האוניברסיטה המשודרת, גלי צה"ל.
*עדות יואל ברנד במשפט אייכמן (ראו קישור חיצוני).
*שלמה אהרונסון, היטלר, בעלות הברית והיהודים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.

==ראו גם==
* תגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.snunit.k12.il/shoa/brand10.html עדות יואל ברנד במשפט אייכמן] על ועד העזרה וההצלה

קטגוריה:סחורה תמורת דם
קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:אנשי ארגוני ביון גרמנים
קטגוריה:מרגלים שריגלו למען גרמניה
קטגוריה:יהודים ששירתו את שירות הריגול הנאצי
על אנשים

על אנשים הוא האלבום השני של הזמר שלמה ארצי משנת 1971.
== הפקה ==
האלבום הוקלט בשנת 1971 בחברת התקליטים ישראדיסק. ב"על אנשים" ארצי החל לראשונה לכתוב את שיריו בעצמו ואף הלחין אותם. בין השירים הידועים באלבום ניתן למצוא את הגרסה המקורית ל"נוף ילדות", שהתפרסם מאוחר יותר בביצוע מחודש של ארצי עבור אלבומו "אהבתיהם". שירים מוכרים נוספים מאלבום זה הם "אל תשאל ילד", "דנה", "להיות לאחרים" (שהוא שיר ביקורת על אופיים של האנשים), "ארץ הירוק" ולחנו שלו לשירו של שאול טשרניחובסקי "אילאיל".
==רשימת רצועות==

==משתתפים ביצירת האלבום==
*עיבודים וניצוח: דוד קריבושי, אלברט פיאמנטה
*פסנתר: אלונה טוראל
*פסנתר ואורגן: יעקב נגר
*תופים: אהרל'ה קמינסקי
*גיטרה חשמלית: יצחק קלפטר
*גיטרה אקוסטית: יגאל חרד
*גיטרה בס: אלי מגן

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1971
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
מעבר שיפקה

מעבר שיפקה (בבולגרית Шипченски проход) הוא מעבר הרים ברכס הרי הבלקן בבולגריה, המהווה את הגבול בין מחוז סטארה זאגורה ומחוז גברובו, מחבר בין הערים גברובו ו-קאזאנלק, ואורכו 13.5 קילומטרים. המעבר נחצה על ידי הכביש המהיר ומסילת הרכבת המחברת את רוסה לסטארה זאגורה עד אדירנה שבטורקיה. חצייתו של מעבר זה פותחת את הדרך לעבר דרום בולגריה ומזרחה, אזור תראקיה, האזור שכונה בתקופה העות'מאנית "מחוז רומליה המזרחית", בואכה החלק האירופי של טורקיה.

במעבר עתיד לעבור תוואי נתיב מספר 3 בנתיבי התעבורה האירופיים, אשר מוצאו באיסטנבול שבטורקיה, ויעדו תהיה העיר סנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היה מעבר זה זירתם של ארבעה קרבות בין צבאות האימפריה הרוסית, מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי וצבאות האימפריה העות'מאנית ובמהלכם הצליחו הכוחות הרוסיים להשתלט על המעבר ולהחזיק בו, למרות ניסיונות העות'מאנים לחזור ולהשתלט עליו. בקרבות אלו נמנו 25,000 נפגעים עות'מאנים וכ-10,000 נפגעים רוסים ובולגרים. 

הקרב הרביעי, שנערך בראשית ינואר 1878 ובו חוסלה לחלוטין ההתנגדות העות'מאנית, חרץ את גורל המלחמה והעמיד את הרוסים תוך זמן קצר בעמדת איום על איסטנבול.

בשנת 1934 הוקם על פסגת הר סטולטוב אתר הנצחה לחללי קרבות מעבר שיפקה במלחמת העצמאות הבולגרית, ובו אנדרטה בגובה 31.5 מטרים הנראית למרחוק.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.shipkamuseum.org/en אתר פארק מוזיאון שיפקה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בולגריה: גאוגרפיה
קטגוריה:מעברי הרים
קטגוריה:בולגריה: הרים