דבורה סמסון

דבורה סמסון גָנֵט (אנגלית: Deborah Samson Gannett; 17 בדצמבר 1760 – 29 באפריל 1827), הידועה גם בשם דבורה סמפסון,<ref name=":3"></ref><ref name=":1"></ref> נלחמה במסגרת הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקאית, כשהיא מחופשת לגבר. השם שאותו אימצה לצורך כך היה רוברט שורטליף. לאחר שהשתתפה במלחמה במשך 17 חודשים וזהותה האמיתית נודעה למפקדה, היא שוחררה בכבוד.

בשנת 1802 הפכה סמסון לאישה הראשונה שיצאה למסע הרצאות בארצות הברית, שבו דיברה על חוויותיה בזמן המלחמה.

היא הוכרזה כגיבורה הרשמית של חבר העמים של מסצ'וסטס ב-23 במאי 1983, וב-1985 כיבדה החברה ההיסטורית של הקפיטול של ארצות הברית את דבורה סמסון במדליית הנצחה לאחר המוות.

== ילדות ==
דבורה סמסון נולדה ב-17 בדצמבר 1760 בעיירה פלימטון שבמסצ'וסטס.<ref name=":0"></ref> סמסון הייתה אחת משבעת ילדיהם של ג'ונתן סמסון (או סמפסון) ודבורה ברדפורד.<ref name=":0" /> שמותיהם של אחדים מאחיה ואחיותיה היו: רוברט שרטלף, אפרים, סילביה ויעקב.<ref name=":15" /> אמה של סמסון הייתה נינתו של ויליאם ברדפורד, המושל השני של המושבה פלימות', אולם למרות הייחוס, משפחתה הייתה ענייה.<ref name=":1" /><ref name=":7"></ref>

למשפחתה של סמסון נאמר שאביה מת כשספינתו נטרפה, אך על פי הסברה הוא נטש את המשפחה כשהייתה בת חמש והיגר למחוז לינקולן שבמדינת מיין, שם חי בעוני ונפטר ב-1811.<ref name=":1" />

לאחר שמצאה את עצמה לבדה, לא יכלה האם לפרנס את ילדיה ולבסוף נאלצה לפזר אותם למשקי בית של חברים וקרובי משפחה, נוהג שהיה נפוץ בניו אינגלנד של המאה ה-18.<ref name=":7" /> קרובת משפחה בשם פולר קיבלה את דבורה סמסון לביתה, אך סידור זה הגיע לקיצו כאשר נפטרה פולר כשסמסון הייתה בת שמונה.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 52.</ref> בשלב זה הועברה סמסון הצעירה למשפחת הכומר ת'אצ'ר, אך גם פתרון זה לא האריך ימים כיוון שהמשפחה שאירחה אותה לא יכלה לכלכל אותה עוד.<ref name=":2"></ref> בגיל עשר נאלצה להתחיל לעבוד למחייתה, כמשרתת חוזית אצל משפחת תומאס במידלבורו שבמסצ'וסטס, עד שימלאו לה שמונה עשרה שנה.<ref name=":2" /> 200x200 פיקסלים בתמורה לשירותה אצל משפחת תומאס קיבלה סמסון אוכל, לבוש ומחסה, וכן למדה מלאכות כמו טווייה ואריגה.<ref name=":4">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 59.</ref><ref name=":2" /> כמקובל לגבי נערות כפריות בתקופתה, לא קיבלה כל השכלה פורמלית, אולם בכל ערב, לאחר סיום עבודות החווה שלה, היא ביקשה מילדי המשפחה שילמדו אותה את מה שהם למדו בבית הספר.<ref name=":1" /> היא מאוד אהבה ספרים, ועל אף שהשימוש בהם עורר ביקורת במשפחת תומאס אצלה עבדה, היא הצליחה בלימודיה עד כדי כך שכבר לפני מלאת לה שבע עשרה שנה קיבלה משרת מורה בעיירה מידלבורו.<ref name="NYT" /> כמו כן, דווח כי סמסון הייתה בעלת כישרון למכונאות וכן לעיבוד עץ, למשל בניית שרפרף חליבה וקליעת סלים.<ref name=":4" /> בגיל שמונה עשרה, עם סיום חוזה השירות שלה, התפרנסה סמסון מהוראה בתקופות הקיץ של 1779 ו-1780 ובחורף היא עבדה כאורגת, שני מקצועות מבוקשים באותם ימים.<ref name=":3" /><ref name=":0" /> היא עבדה גם עבור הטברנה ספרואטס, שם נהגו להתכנס לוחמי מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כולל בנו של הבעלים, אבנעזר, זמן לא רב לפני שקודם לדרגת קולונל.<ref name=":1" />

== תיאור פיזי ==
סמסון הייתה אישה לבנה, גובהה היה מעט מעל 1.70 מטר, מעל הממוצע אפילו בהשוואה לגבר הממוצע בתקופתה. היא הייתה גבוהה בכמעט שלושים סנטימטר מהאישה הממוצעת באותה תקופה.<ref name=":3" /><ref name=":1" /><ref name="NYT" /> שערה היה בלונדיני, עיניה כחולות, אפה בולט, סנטרה שטוח והיא הייתה בעלת חזה קטן.<ref name=":1" /><ref name=":7" /> בצעירותה הייתה רזה ממרבית הנשים, לא נראתה נשית וגם לא גברית במיוחד, ויכלה לשנות את הדרך בה החברה רואה אותה על ידי שינוי לבוש פשוט.<ref name=":3" /> בזמן העבודה בחוות משפחת תומאס נהגה ללבוש בגדי גברים, והעבודה הפיזית גרמה להתרחבות כתפיה.<ref name=":1" /> הביוגרף שלה, הרמן מאן, שהכיר אותה אישית במשך שנים רבות,<ref name=":8" /> כתב שהייתה זריזה וזקופת קומה, עבת מותניים ולא יפה, אולם מצד שני סיפר שכאשר לבשה מדים, נשים החשיבו אותה כגבר נאה.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 134.</ref><ref name=":12">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 227.</ref><ref name=":13">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 228.</ref>
== שירות צבאי ==
לעיתים קיבלו המתגייסים מענקי חתימה מהעיירה בגין מילוי מכסות הגיוס המקומיות, בעת חתימה למשך שלוש שנים או עד תום המלחמה.<ref name=":6" /> באפריל 1782 לבשה סמסון בגדי גברים והצטרפה ליחידת צבא בעיירה מידלבורו שבמסצ'וסטס, בשם הבדוי טימותי תאיר.<ref name=":3" /><ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 124.</ref> היא גבתה מענק חתימה אבל לא הצטרפה אל הפלוגה שלה כמתוכנן.<ref name=":7" /> בדיקה העלתה כי סמסון זוהתה במקרה על ידי תושבת המקום בזמן שחתמה על מסמכי הגיוס שלה כיוון שאחזה בעט באופן ייחודי שנבע מפציעה ישנה.<ref name=":10">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 124,125.</ref> התרמית שלה נחשפה, והיא החזירה את חלק המענק אותו עדיין לא בזבזה.<ref name=":10" /> הכנסייה הבפטיסטית שאליה השתייכה למדה על מעשיה ומשכה את חברותה, מעשה השקול לנידוי.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XXVIII.</ref>

ב-23 במאי 1782,<ref name=":3" /><ref name=":2" /> בגיל עשרים ואחת, התחיילה סמסון פעם נוספת. הפעם נרשמה לשירות בעיירה אקסברידג' שבמסצ'וסטס, ובשם רוברט שורטליף, שמו של אחיה הבכור (אוית גם כ - שרטליף, שירטליף, שרטלף או שרטליף).<ref name=":6">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 130.</ref><ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 129.</ref><ref name=":16"></ref><ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XVIII.</ref><ref name=":15">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 51.</ref> היא הצטרפה לפלוגת הרגלים הקלים של רגימנט מסצ'וסטס הרביעי,<ref name=":0" /><ref name="NYT"></ref> בפיקודו של קפטן ג'ורג' ווב. הוטלה עליה המשימה המסוכנת לסייר בשטחים נייטרליים כדי להביא מודיעין על הכוחות הבריטיים הנערכים במקום.<ref name=":0" /> יחידה זו, שהורכבה מ-50 עד 60 איש, שובצה לראשונה בבלינגהאם, מסצ'וסטס, ולאחר מכן חברה לשאר הרגימנט בפיקודו של קולונל ויליאם שפרד בעיר ווסטר. פלוגות חיל רגלים קלים הייתה כוח מובחר, עם לוחמים שנבחרו במיוחד, בעלי גובה מינימלי של 1.65 מטר ויכולת להתמיד בצעדה מהירה לאורך זמן.<ref name=":2" /><ref name=":5"></ref> תפקידם היה לספק כיסוי אגפים מהיר עבור רגימנטים מתקדמים, כמו גם משימות סיור קדמי ומאסף עבור יחידות מתמרנות.<ref name=":5" />

ביוני 1782 הובילו סמסון ושני סמלים מחלקת רגלים של כשלושים לוחמים לסיור שהסתיים בעימות, בחלקו בקרב פנים אל פנים, עם טורים .<ref name=":0" /> היא הובילה פשיטה שבמהלכה הצליחו לשבות 15 גברים.<ref name=":0" />

סמסון השתתפה בקרבות רבים, באחד מהם נורתה בכתף ונטען כי מכיוון שלא יכלה לקבל טיפול מבלי לחשוף את זהותה, השאירה את הכדור בכתפה והמשיכה למלא את חובותיה כחיילת.<ref name=":2" /> מקורות אחרים מתארים כי סמסון נורתה בירכה ונפצעה מפגיעת חרב במצחה, והכוח במסגרתו לחמה ניצל מתבוסה עם הגעת תגבורת בראשות קולונל אבנעזר ספרואטס, שלמזלה לא זיהה אותה.<ref name=":0" /><ref name=":1" /> בביוגרפיה שלה מסופר כי היא העדיפה למות מאשר להיחשף, והתחננה בפני חבריה החיילים לא לקחת אותה לרופא, אך הם סירבו ואחד מהם העמיס אותה על סוסו ורכב לבית החולים.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 167.</ref><ref name=":14" /> רופא טיפל בפצע בראשה, אך היא עזבה את בית החולים מבלי לספר על הפצע בירכה.<ref name=":1" /> סמסון ניסתה לחלץ את הכדורים מהפצע בעצמה באמצעות אולר ומחט תפירה,<ref name=":7" /><ref name=":1" /> הצליחה חלקית, אולם כפי שתואר בבקשותיה המאוחרות יותר לקצבה, קליע נותר ברגלה והיא מעולם לא החלימה במלואה.<ref name=":14">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 168.</ref> ב-1 באפריל 1783 הוצבה סמסון מחדש לשירות, ובילתה שבעה חודשים כמשרתו האישי של הגנרל ג'ון פטרסון.<ref name=":3" /><ref name=":2" />

במהלך שירותה יצאו לה מוניטין של הרץ המהיר ביותר בצבא.<ref name="NYT" /><ref name=":13" />

בסיום המלחמה, היחידה שלה לא פורקה אלא קיבלה משימות חדשות.<ref name=":7" /> ב-24 ביוני הורה נשיא הקונגרס לג'ורג' וושינגטון לשלוח יחידת חיילים בפיקודו של פטרסון לפילדלפיה כדי לעזור לדכא מרד של חיילים אמריקאים שמחו על עיכובים בקבלת שכרם ובשחרורים משירות . כך, בקיץ 1783, מצאה עצמה סמסון במבצע בפילדלפיה שבמהלכו חלתה ופיתחה חום גבוה עד כדי איבוד הכרה וחשש לחייה.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 185-187.</ref><ref name=":2" /><ref name=":1" /> יש מקורות סותרים הטוענים כי סמסון מעולם לא הגיעה לפילדלפיה.<ref name=":1" /> רופא בשם ד"ר ברנבס ביני קיבל אותה לטיפולו, הסיר את בגדיה כדי לבדוק אותה וגילה את הבד שבו השתמשה כדי לקשור את שדיה.<ref name=":11">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' 189.</ref><ref name=":2" /> מבלי לחשוף את תגליתו לרשויות הצבא, הוא לקח אותה לביתו, שם טיפלו בה אשתו ובנותיו יחד עם אחות בשם פארקר.<ref name=":1" /> כאשר החלימה סמסון ועזבה כדי להשתחרר מהצבא, נתן לה ד"ר ביני מכתב הממוען לגנרל פטרסון, שבו חשף את סודה ואת נסיבות החשיפה.<ref name="NYT" /> פטרסון סיפק לה בגדי נשים אך היא בחרה להמשיך ללבוש את מדי הצבא גם בחורף הבא.<ref name="NYT" />

ב-23 באוקטובר 1783, לקראת סוף המלחמה, לאחר שירות של שנה וחצי, שחרר אותה הגנרל הנרי נוקס משירותה הצבאי שחרור בכבוד בווסט פוינט.<ref name=":3" /><ref name=":1" /><ref name=":2" /> היא גם קיבלה סכום כסף שנועד לכסות את הוצאות הנסיעה חזרה לביתה.<ref name=":7" />

למרות קיומם של חוקים כנגד התחזות לגבר, סמסון לא נענשה על מעשיה ואף זכתה להערכה בעקבות תפקודה כגבר וכחייל וקיבלה מכתב הערכה ממפקדיה שמעיד על כך.<ref name=":3" /><ref name="NYT" /> לימים הייתה סמסון לאישה היחידה שזכתה בפנסיה מלאה על שירותה בצבא המהפכה.<ref name=":0" />
=== השערות לגבי האופן בו הצליחה להסוות את זהותה ===
ההיסטוריון אלפרד יאנג משער כי סמסון ניצלה את הרגלי הסניטציה בצבא, לפיהם רחצה של כל הגוף הייתה נדירה, כדי להישמר מחשיפה.<ref name=":3" /> למרות מבנה גופה שהיה עדין יחסית לגברים והעדר זקן, מעולם לא חשדו בה כאישה.<ref name="NYT" /> נאמר עליה כי הייתה רזה מהאישה הממוצעת וגבוהה מרוב הגברים בימיה, לכן לא נראתה נשית או גברית וכך יכלה להופיע כגבר או כאישה על פי הבגדים שלבשה.<ref name=":3" /> את שדיה הסתירה סמסון על ידי קשירתם.<ref name=":11" /> מכיוון שהיא הצטרפה ליחידה מובחרת, סביר היה שהתחפושת שלה תצליח, מכיוון שאיש לא ציפה למצוא אישה בקרב חיילים שנבחרו במיוחד בשל גודלם הגבוה מהממוצע ויכולתם הפיזית המעולה.<ref name=":7" />
== חיי משפחה ==
לאחר השחרור חזרה סמסון לבית אימה, אבל עזבה זמן קצר לאחר מכן עקב ביקורת מאימה על שירותה הצבאי.<ref name=":1" /> היא עברה לגור אצל דודתה, כשהיא שוב לובשת בגדי גברים וזו חשבה בטעות שהמבקר הוא אפרים, אחיה של דבורה סמסון.<ref name=":1" />

ב-7 באפריל 1785 נישאה סמסון לאיכר בנג'מין גנט (1757–1837), חקלאי מהעיירה שרון שבמסצ'וסטס.<ref name=":0" /><ref name=":2" /> לאחר נישואיה לגנט, חיה סמסון את השנים הראשונות לחייה האזרחיים כאשת איכר טיפוסית.<ref name=":0" /> דבורה ובנג'מין גרו במבנה בן שלושה חדרים, וחיו בדוחק תמידי.<ref name=":1" /> לזוג נולדו שלושה ילדים ולמרות מצבם הכלכלי הקשה הם גם אימצו ילדה יתומה.<ref name=":1" /><ref name=":2" /> למרות שלכאורה נישאה לאיכר מהמעמד הבינוני, לאביו נולדו ילדים רבים מכפי יכולתו לתמוך בהם והחווה שכלכלה את בנג'מין ודבורה גנט, שלושת ילדיהם הבוגרים ונתמכים נוספים כללה עם פטירתו בשנת 1811 רק כמאה אקר (כ-400 דונם), לכן כל הכנסה אותה יכלה סמסון להשיג הייתה חיונית למשפחה.<ref name=":3" />

סיבה נוספת למצוקה הכלכלית הייתה כפי הנראה רפואית. אדם בשם פ. פארסון נתן עדות בשבועה כי במרבית הזמן, לאורך כל ארבעים ושש השנים שבהן חיה סמסון עם בנג'מין גנט, לא יכלה לעבוד עבודה פיזית בשל כדור הרובה שנשאר בגופה מאז פציעתה במלחמה.<ref name=":9">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XXI.</ref> סנטור לשעבר בשם ויליאם אליס כתב כי ידע שגנט הוציא סכומי כסף גדולים במשך לפחות עשרים שנה על טיפולים רפואיים לסמסון, עקב פציעתה.<ref name=":8" />

לימים הפך בנם ארל למפקד במליציה ולאיש עסקים מצליח.<ref name=":1" /> כאשר נישא ארל ובנה בית מפואר בעיירה שרון, ב-1813, שם קבעה סמסון את מקום מגוריה, הוקלה המצוקה הכלכלית.<ref name=":1" />

== יחסה לעברה הצבאי ומסע הרצאות ציבורי==
בינואר 1792, פנתה סמסון לבית המחוקקים של מדינת מסצ'וסטס בבקשה לתשלום רטרואקטיבי שנמנע הצבא מלשלם לה בגלל היותה אישה.<ref name=":7" /> בית המחוקקים קיבל את עתירתה והמושל ג'ון הנקוק חתם עליה. בית המחוקקים העניק לה 34 פאונד בתוספת ריבית מיום שחרורה ב-1783.

ב-1797 נסעה סמסון לפילדלפיה כדי לעתור אישית לקונגרס בבקשת קצבת נכות עקב פציעתה, אולם עתירתה זו נדחתה.<ref name=":3" /><ref name=":2" />

ביוני שנת 1802 יצאה סמסון לבדה למסע הרצאות במסצ'וסטס, רוד איילנד וניו יורק, מסע שארך כשנה, שבו דיברה על שירותה בזמן המלחמה, דבר שהופך אותה לאישה הראשונה שיצאה למסע הרצאות שכזה לדיבור בפני קהל.<ref name=":3" /><ref name=":0" /><ref name=":2" /><ref name=":16" /> היא התניידה במרכבה פרטית ובכל עיר או עיירה אליה הגיעה, ארגנה את הופעותיה בעצמה ודאגה לרישום וניהול הוצאותיה.<ref name=":16" /> בהופעותיה, לאחר ששיבחה את סגולותיהם של תפקידים מגדריים מסורתיים לנשים, עזבה את הבמה, חזרה לבושה במדי הצבא שלה, וביצעה תרגילים צבאים מסובכים וקשים פיזית.<ref name=":1" /><ref name=":7" /> במהלך המסע נפלה למשכב לעיתים קרובות, אבל למרות זאת השלימה אותו וחזרה לביתה באפריל 1803.<ref name=":2" /> ההערכה היא שכ-1500 איש קנו כרטיסים על מנת לראות אותה ולהקשיב לה מספרת על מעלליה כחייל, בתקופה בה "אישה ישבה בבית ותפרה, טוותה או חבצה חמאה".<ref name=":16" /> במסע זה חתרה הן לרווח כלכלי ממכירת הכרטיסים ולהעלאת המודעות לתרומתה כדי לעזור לה במאבקה להשגת קצבה מהמדינה, והן להצדקת גיוסה לצבא כפטריוטית.<ref name=":16" /> המסר היה מורכב, כיוון שבמקביל לגאוותה במעשיה גם התנצלה בפני הקהל על חריגתה מהנורמות החברתיות בהתחזותה לגבר.<ref name=":16" /> אבל אפילו בעזרת ההכנסות מההרצאות הללו, בעלה והיא לא הצליחו לשלם את כל הוצאות המשפחה. גם עשרות שנים לאחר מכן, הופעה של אשה בציבור ונאום בציבור היתה דבר חריג ולא מקובל, והמאבק למען הזכות של נשים לנאום בציבור (או צורות ביטוי אחרות כמו כתיבה בעיתון או הוצאת ספר) נחשב אחד המאבקים המוקדמים והקשים ביותר שנשים פמינסטיות מערביות קידמו החל מאמצע המאה ה-19. 

לעיתים קרובות נאלצה ללוות כסף ממשפחתה ומאחד מחבריה הטובים, פול רוויר, הידוע בשל "רכיבת החצות" שלו.<ref name=":1" /> רוויר גם כתב מכתבים לפקידי ממשל בשמה וביקש להעניק לה קצבה בגין שירותה הצבאי ובגין פציעתה.<ref name=":1" /> מעולם עד אותו זמן לא שולמה פנסיה צבאית לאישה, אבל רוויר כתב: "נאלצתי לברר את מצבה מאז שהיא עזבה את התחפושת הגברית ואת מדי החיילים למען הלבוש ההגון יותר של מגדרה... אנושיות וצדק מחייבים אותי לומר, שכל אדם שאיתו שוחחתי עליה, ואלו לא מעטים, מדבר עליה כאישה עם כישרונות, מוסר, אישה נאמנה ואם אוהבת".

ב-11 במרץ 1805 אישר הקונגרס את הבקשה וכלל את סמסון ברשימת מקבלי קיצבת הנכות של מסצ'וסטס, בשיעור של ארבעה דולר לחודש.<ref name=":2" /><ref name=":1" />

ב-22 בפברואר 1806 כתבה סמסון שוב לרוויר וביקשה הלוואה של עשרה דולרים: "חוסר היכולת שלי ושל בני גורם לי שוב לבקש את טובתך לטובתנו על אף שאני, בהכרת תודה, מודה שזה מעורר רגשות ואני מסמיקה מהמחשבה על קבלת תשעים ותשע טובות - הנסיבות שלי מחייבות שאבקש את המאה." רוויר שלח את עשרת הדולרים. ב-1809 היא שלחה עצומה נוספת לקונגרס, וביקשה לשנות את קצבת הנכות שלה כך שתתחיל משחרורה ב-1783. אילו אושרה עתירתה, היא הייתה זוכה לפיצוי של 960 דולר (48 דולר לשנה למשך 20 שנה - כ-13,800 דולר במונחי 2016). עתירתה נדחתה בתחילה, אך כשהגיעה שוב בפני הקונגרס ב-1816 אושר סכום גדול יותר, של 76.80 דולר לשנה (כ-1,100 דולר במונחי 2016). בסכום זה היא הצליחה להחזיר את כל הלוואותיה ולשפץ את המשק המשפחתי.

באחרית ימיה, בסביבת 1820, השתנתה עמדתה והיא הפסיקה לדבר על עברה מחשש שתגרום למבוכה ציבורית.<ref name=":3" /> ההיסטוריון יאנג משער שהסיבה לכך נעוצה בשינוי בתפיסה הציבורית בשנים אלו, עם קיבוע המגדר כמשקל נגד לשינויים הבלתי פוסקים בחברה האמריקאית בעקבות המלחמה.<ref name=":3" />

== פטירה ==
קברה של דבורה סמסון, בעיירה שרון שבמסצ'וסטס
סמסון נפטרה מקדחת צהובה ב-29 באפריל 1827 בהיותה בת כ-66.<ref name=":7" /><ref name=":12" /> היא נקברה בבית הקברות רוק רידג' בעיירה שרון שבמסצ'וסטס ועל מצבתה נכתב: החיילת.<ref name=":2" /> שנות שירותה הצבאי רשומות על גבי המצבה כ-1781 עד 1783. אדמס שחקר ופרסם את הביוגרפיה המתוקנת שלה ב-1866 מדגיש כי זו טעות וסמסון התגייסה ב-1782 (כפי שגם אומרים המקורות המאוחרים יותר) ולא ב-1781.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XV.</ref> שנים רבות לאחר מותה הקים הנכד שלה בקרבת מקום אנדרטה לזכרה ולזכר חיילי מלחמת האזרחים.<ref name=":1" />

== תשלומי שארים ==
ארבע שנים לאחר מותה של סמסון עתר בעלה בנג'מין גנט לקונגרס לקבלת פנסיה כבן זוג של חיילת.<ref name=":0" /> על אף שלא היו נשואים בתקופת שירותה, הוועדה המפקחת על עתירתו קבעה בשנת 1837 כי ההיסטוריה של המהפכה "לא מספקת דוגמה אחרת לגבורה נשית, נאמנות ואומץ".<ref name=":0" /> גנט זכה לפנסיה, אך נפטר לפני שהספיק לקבל אותה.<ref name=":0" />

== מורשת ==
=== הנצחת שמה ===
ימין בית דבורה סמסון גנט, רחוב אייסט 7, שרון, באוגוסט 1930. מתוך אוסף לאון עבדליאן, הספרייה הציבורית של בוסטון
* העיירה שרון מנציחה את סמסון בפסל המוצב מול הספרייה הציבורית, בפארק דבורה סמסון וב-בית דבורה סמסון גנט, הנמצא בבעלות פרטית ואינו פתוח לציבור. הקרקע החקלאית מסביב לבית מוגנת על מנת להבטיח שלא יתבצעו עבודות פיתוח בחווה ההיסטורית.
* בשנת 1906, פלימפטון שבמסצ'וסטס, העיירה בה נולדה, הנציחה את זכרה באמצעות סניף של בנות המהפכה האמריקאית על שם דבורה סמסון<ref name=":7" /> וכן הציבה סלע עם כתובת זיכרון באחד הפארקים העירוניים.<ref></ref>
* ב-10 במרץ 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נקראה לכבודה ספינת החירות SS דבורה גנט.<ref name="Liberty_Ship"></ref>
סנטורית אמריקאית מציגה את הצעת החוק על שם דבורה סמסון, 2017
* ב-23 במאי 1983 חתם מייקל דוקאקיס, מושל מסצ'וסטס, על הצהרה המגדירה את דבורה סמסון כגיבורה הרשמית של מדינת מסצ'וסטס, והפיכתה לאדם הראשון שהוכרז כגיבור מדינה.<ref name=":1" />
* ב-1985, החברה ההיסטורית של הקפיטול של ארצות הברית הנפיקה מדליית זיכרון לכבודה של סמסון.<ref name=":1" />
* החל משנת 2000, דגל העיירה של פלימפטון משלב את סמסון כגיבורה הרשמית של מסצ'וסטס.
* ב-2020 הקונגרס האמריקאי העביר חוק על שם דבורה סמסון העוסק בטיפול רפואי וזכויות של יוצאי צבא מובטלים, בדגש על נשים.<ref></ref><ref></ref>
=== מדגם אזכורים באמנות ובמדיה ===
* ביוגרפיה בשם "The Female Review: or, Memoirs of an American Young Lady", נכתבה על ידי הרמן מאן, ופורסמה כבר ב-1797. במסגרת הכתיבה, הזמין מאן ציור בצבעי שמן שעיטר את כריכת הספר, על אף שאינו מחמיא.<ref name=":1" /> הביוגרפיה של סמסון נערכה, הורחבה ופורסמה שוב עם הערות ותיקונים ב-1866 על ידי ג'ון אדמס, ובהקדמה מוזכרים שלושה אזכורים קודמים של סיפורה של סמסון.<ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' X.</ref>
* Portrait of Deborah: A Drama in Three Acts" (1959)" הוא מחזה מאת צ'ארלס אמרי שערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון קמדן הילס, קמדן, מיין, ב-19 בפברואר 1959.<ref></ref>
* I'm Deborah Sampson: A Soldier of the Revolution (1977)" מאת פטרישיה קלאפ הוא תיאור בדיוני על חייה המוקדמים של סמסון וקורותיה במלחמת העצמאות.
* סמסון מתוארת בתור רוברט שורטלס, אחד החיילים הקומיים ב-The Rebel Mess in The American Revolution" (1999)", מאת קירק ווד ברומלי.
* וופי גולדברג גילמה את סמסון ב-Deborah Sampson: Soldier of the Revolution" (2003)", פרק 34 של "Liberty's Kids".
* אלכס מאיירס, צאצא של סמסון, פרסם את Revolutionary" (2014)", תיאור בדיוני של חייה.<ref></ref>
* ההיסטוריונית והעיתונאית אליסון לי קואן הציגה את "Deborah Sampson: Continental Army soldier", הרצאה ביוגרפית באתר ההיסטורי הלאומי של כנסיית סנט פול ב-7 ביולי 2016.
* מריל סטריפ כללה את סמסון בנאום שלה בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2016, יחד עם נשים אחרות שהשפיעו על ההיסטוריה.<ref></ref>
* סיפורה של סמסון, כפי שסופר על ידי פאג'ט ברוסטר, הועלה מחדש בבכורה של העונה החמישית של "Drunk History", כאשר אוון רייצ'ל ווד גילמה את סמסון.<ref></ref>
* "Cloaked in Courage: Deborah Sampson, Patriot Soldier" הוא ספר מאת בת' אנדרסון שפורסם בהוצאת Calkins Creek בשנת 2022.
* "A Girl Called Samson: A Novel" הוא רומן היסטורי-בדיוני מאת איימי הרמון שפורסם בהוצאת לייק יוניון, 2023, ISBN 1542039746.
* "The Memoir of a Female Soldier: Deborah Sampson's American Revolution" הוא רומן היסטורי מאת יאן לואיס נלסון בהוצאת Massaemett Media, 2023,ISBN 9798218140120.

== ראו גם ==
* קתאי ויליאמס - האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהתגייסה לצבא ארצות הברית (שהוקם ב-1784), בין השנים 1866-1868, בהעמידה פנים שהיא גבר.
* אנה לירינג - חיילת פרוסית ששירתה כגבר בסביבת 1814 ונאלצה לעזוב את הצבא לאחר שזהותה נחשפה.
* אסתר מנואל - חיילת יהודייה בצבא הפרוסי ששרתה כחייל בין השנים 1812-1815 וקיבלה את עיטור צלב הברזל.
* האנה סנל - חיילת בריטית בין השנים 1745 - 1750, לחמה גם מעבר לים ולבסוף חשפה את זהותה ופרשה.
* פרנצ'סקה סקאנאגאטה - קצינה בצבא האיטלקי, שירתה בין השנים 1797 - 1800 ונאלצה לפרוש כשזהותה נחשפה.
* פרדריקה קריגר - חיילת בצבא הפרוסי, שירתה בין השנים 1813 - 1815 במהלכן קיבלה אישור לשרת על אף שזהותה נחשפה.

== לקריאה נוספת ==
* "McGovern, Ann, and Harold Goodwin. "The Secret Soldier: The Story of Deborah Sampson. ניו יורק: Scholastic Inc, 1975. מיועד לנוער. 
* "All the Daring of the Soldier: Women of the Civil War Armies", מאת ההיסטוריונית Leonard, Elizabeth D. ניו יורק: WW Norton & Co, 1999. . 
* "Glory, Passion, and Principle: The Story of Eight Remarkable Women at the Core of the American Revolution", מאת Melissa Lukeman Bohrer. ניו יורק: Atria Books, 2003. . 
* "Masquerade: The Life and Times of Deborah Sampson, Continental Soldier", ביוגרפיה מאת ההיסטוריון Young Alfred F. שפורסמה ב-2005, Vintage Books. 
* "Soldier's Secret: The Story of Deborah Sampson" מאת Sheila Solomon Klass. ניו יורק: הנרי הולט, 2009. . מיועד לנוער. 

== קישורים חיצוניים ==

* . הספר מכיל את הביוגרפיה המקורית של דבורה סמסון, שנכתבה על ידי הרמן מאן ופורסמה לראשונה ב-1797, ויש האומרים שאינה מדויקת עובדתית.<ref name=":3" /><ref name=":1" /><ref>מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XI.</ref> אולם הוא מכיל גם תוספות ותיקונים, הקדמה היסטורית מפורטת, הערות שוליים והרחבות שנכתבו על ידי עורך בשם ג'והן אדמס ווינטון ופורסמו ב-1866. אדמס כתב כי הספר הערוך מכיל את תוצאות מחקריו וכן תיקונים מאת סמסון עצמה, מאת המחבר המקורי ומאת בנו של המחבר.<ref name=":8">מאן ואדמס ווינטון (1797, 1866), עמ' XII.</ref> .
* [https://www.womenshistory.org/education-resources/biographies/deborah-sampson Deborah Sampson] - National Women's History Museum מאת Debra Michals, נכתב ב-2015, עודכן ב-2023 .
* [https://www.mass.gov/info-details/deborah-sampson-american-revolutionary-war-hero דבורה סמסון: גיבורת מלחמת המהפכה האמריקאית], רשת הנשים הוותיקות של מסצ'וסטס, המחלקה לשירותי חיילים משוחררים במסצ'וסטס. 
* החברה ההיסטורית של קנטון (מסצ'וסטס) - [http://www.canton.org/samson/index.html דבורה סמסון]. 
* [https://www.historicnewengland.org/celebrating-a-woman-warrior-during-womens-history-month/ תמונתה של שמלת החתונה של סמסון], באתר היסטוריה של ניו-אינגלנד.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוחמות קרוסדרסריות
קטגוריה:ילידות 1760
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1760
קטגוריה:נפטרות ב-1827
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1827