OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ל'אסקולניה

ל'אסקולניה (בקטלאנית: L'Escolania) היא מקהלת נערים של קולות סופרן ואלט הפועלת במנזר הבנדיקטיני סנטה מריה דה מונטסראט, סמוך לברצלונה שבחבל קטאלוניה בספרד. כאשר הרפרטואר דורש זאת, המקהלה מלווה במקהלת הקאפלה של מונטסראט, המורכבת מנערי מקהלה בוגרים והנזירים של מקהלת קאפלת הכומריה.

ל'אסקולניה מזמרת מדי יום בבזיליקה של מונטסראט, לעיתים קרובות לפני קהל גדול של צליינים ומבקרים מכל רחבי העולם. ה"סלבה רג'ינה" של צהרי היום הייתה, במהלך העשורים האחרונים, לפרק המקובל ביותר בעבודת הקודש היום-יומית.

מאז שלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, המקהלה יוצאת מתחומי הבזיליקה ומופיעה בקונצרטים בקטאלוניה ובעולם. הקונצרט החשוב ביותר בסיבוב האחרון היה עם "תזמורת הלאומים" (l'Orquesta de les Nations) בניצוח ג'ורדי סאבאל, וההשתתפות באופרה "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן בתיאטרון של ברצלונה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.boysoloist.com/artist.asp?VID=318 דיסקוגרפיה]

קטגוריה:מקהלות
קטגוריה:להקות ספרדיות
קטגוריה:ברצלונה: תרבות
כנסיית קלריגוש

כנסיית קלריגוש (בפורטוגזית: Igreja dos Clérigos - "כנסיית הכמורה", ()) היא כנסייה בסגנון הבארוק בעיר פורטו שבפורטוגל. הכנסייה ידועה בזכות מגדל קלריגוש - מגדל פעמונים גבוה הנשקף מנקודות שונות בעיר, ומהווה את אחד מסמליה.

== היסטוריה ==
הכנסייה נבנתה עבור אחוות הקלריגוש (כמורה) בידי ניקולאו נסוני (Nicolau Nasoni), אדריכל איטלקי וצייר, שעבד רבות בצפון פורטוגל במהלך המאה ה-18. לבקשתו, הוא נקבר בקריפטה של הכנסייה. הבנייה החלה בשנת 1732 והסתיימה בסביבות 1750, ובתקופה זו הושלם גרם מדרגות כפול מונומנטלי בחזית הכנסייה.

החזית הראשית של הכנסייה מקושטת במוטיבים בארוקיים (כגון חרציות וצדפים) וגמלון גדול מקוטע ("שבור") בראש המבנה. תכנון זה היה מבוסס על סכמה אדריכלית מתחילת המאה ה-17. האפריז המרכזי מעל החלונות מציג סמלי פולחן וקערת קטורת. 

החזיתות הצידיות חושפות את תוכנית הקרקע הכמעט אליפטית של הספינה הראשית. כנסייה זו הייתה מבין כנסיות הבארוק הראשונות בפורטוגל שאימצה תוכנית קרקע אליפטית. התמונה שעל לוח המזבח (altarpiece) בקפלה הראשית, עשויה משיש במספר גוונים, ונוצרה על ידי מנואל דוש סנטוש פורטו.

המגדל המונומנטלי של הכנסייה, הממוקם בצידה האחורי, נבנה מאוחר יותר מהכנסייה עצמה. בנייתו החלה ב-1754 והושלמה ב-1763. עיטורי הבארוק שלו מושפעים גם מהסגנון הבארוקי של רומא, בעוד שהמגדל עצמו הושפע יותר מקמפנילות (מגדלי פעמונים באיטליה שנבנו כמבנים עצמאיים) בטוסקנה. גובה המגדל הוא 75.6 מטר והוא שולט בשמי העיר. 225 מדרגות מובילות לקומתו השישית והאחרונה. המגדל הפך לאחד מסמלי העיר וניתן לצפות ממנו על כל העיר העתיקה של פורטו (אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית), על נהר הדואורו ועל העיר השכנה וילה נובה דה גאיה שבגדה הדרומית של הנהר.

== גלריה ==
<gallery>
Facada_torre_dos_Cl%C3%A9rigos.jpg|חזית הכנסייה
Clerigos.jpg|מגדל קלריגוש בחזית האחורית של הכנסייה
Porto - Torres dos clérigos.JPG|הכנסייה מוארת בלילה
ClerigosChurchInterior.jpg|המזבח המרכזי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.igespar.pt/en/patrimonio/pesquisa/geral/patrimonioimovel/detail/70401/ המכון הפורטוגזי למורשת אדריכלית]

קטגוריה:פורטוגל: מבני דת
קטגוריה:אירופה: כנסיות
קטגוריה:פורטו: מבנים
נתן שור

נתן שוּר (19 באוגוסט 1923 - 12 באפריל 2012) היה היסטוריון ישראלי, שחקר – בין היתר – את ספרות הנוסעים לארץ ישראל.
==ביוגרפיה==
שור נולד ב-19 באוגוסט 1923 בווינה שבאוסטריה, עלה ארצה בגיל 11 והתגורר בתל אביב. הוא סיים את חוק לימודיו בגימנסיה הרצליה והתגייס ב-1941 לשורות הצבא הבריטי. בהמשך שירת בצה"ל בחטיבת גולני, בחיל המודיעין ובמוסד.

שור למד היסטוריה, גאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, והתמחה בחקר ספרות נוסעים לארץ ישראל בשפות רבות. בהמשך ליקט עדויות וסיפורים רבים מיושבי הארץ בעת החדשה, ופרס תמונה כוללת של אירועי הארץ מימי קדם ועד ימינו. את מקורותיו שאב מספריות ומארכיונים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.

תרומתו העיקרית של שור למחקר ארץ ישראל הייתה באיתורם ותרגומם של עדויות ומכתבים ממקור ראשון, המאששים או מפריכים סברות והנחות מקובלות על אירועים או מקומות. הוא השקיע מאמץ רב באיתור מסמכים ממקורות מרוחקים, כך למשל, נסע עד לספרייה המלכותית בסטוקהולם כדי למצוא את יומנה של הסופרת השוודית סלמה לגרלף, על ביקורה בירושלים בראשית המאה ה-20.

שור היה אחיה של כלת פרס ישראל דינה פייטלסון, ואב לבן ובת. הוא נפטר בתל אביב בגיל 89.

==ספריו==
שור כתב למעלה ממאה מאמרים, רבים מהם בכתב העת "עת-מול", וכן חיבר יותר מעשרים ספרים, בהם:
* תולדות צפת, הוצאת עם עובד/דביר, 1983, .
* מסע נפוליון לארץ ישראל, עם עובד, 1984, .
* תור הזהב של ספרות הנוסעים לארץ ישראל, אריאל 47, 1986.
* תולדות ירושלים בספרות הנוסעים ועולי הרגל, דביר, 1987 (שלושה כרכים).
* ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר, 1988.
* תולדות השומרונים, 1989 (באנגלית).
* תולדות עכו, דביר, 1990.
* תולדות הקראים, 1992 (באנגלית).
* אנציקלופדיה קראית, 1995 (באנגלית).
* Nathan Schur, The Relevant History of Mankind. The Alpha Press, 1997, (באנגלית).
* תולדות ארץ ישראל, מן התקופה הפריהיסטורית עד ימינו, הוצאת דביר, 1998.
* מסע אל העבר, מסה על העבר, לתולדות התקופות הממלוכית והעות'מאנית בארץ ישראל, ספר היובל לנתן שור לשנתו ה-75, הוצאת אריאל, ירושלים, 1998 (אוסף מאמרים שפורסמו בעבר במקומות שונים).
* [https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=100460994#1.354.5.default תולדות הקראים], מוסד ביאליק, 1999.
* תולדות הגולן, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2002.
* תולדות תל אביב, הוצאת ספרים אריאל, 2015 (פורסם לאחר מותו)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:ארץ ישראל: היסטוריונים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
אדוארד פנק אדאמי

אדוארד (אדי) פנק אדאמי (באנגלית: Edward Fenech Adami; נולד ב-7 בפברואר 1934) היה ראש ממשלת מלטה ונשיאה השביעי.

== ביוגרפיה ==
פנק אדאמי הצטרף למפלגה השמרנית במלטה לאחר שסיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה, והיה לאחד ממנהיגיה הבולטים. תקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלת מלטה (1987-1996) התאפיינה ביישום הפרטה מקיף במשק המלטזי בתחומי התקשורת, הפיננסים והתשתית. בשנת 1990 הגישה הממשלה בראשותו בקשה להצטרף לאיחוד האירופי, והחלה בביצוע הרפורמות המבניות כדי להתאימם לתקינה האירופית.

בבחירות בשנת 1996 הפסידה המפלגה השמרנית ופנק אדאמי הפך למנהיג האופוזיציה בפרלמנט. מפלגת הלייבור שניצחה בבחירות באותה שנה החליטה להקפיא את תהליך הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופאי בטענה שצעד זה יביא לאובדן זהותה הייחודית של המדינה. בשנת 1998 ניצחה המפלגה השמרנית בבחירות ופנק אדאמי נבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה. תקופת כהונתו השנייה של פנק אדאמי כראש ממשלת מלטה התאפיינה בהשלמת המהלך להצטרפות מלטה לאיחוד האירופאי. לאחר משא ומתן מואץ אושר ההסכם ההצטרפות ואושר ברוב גדול במשאל עם שנערך במלטה במרץ 2003. חודש לאחר מכן הכריז פנק אדאמי על קיום בחירות חדשות, בהן הוא ניצח ברוב גדול. בחודש מרץ 2004 החליט פנק אדאמי להתפטר מתפקידו כראש ממשלת מלטה ולהתמודד על תפקיד הנשיאות. את מקומו כראש ממשלת מלטה ירש לורנס גונצי. פנק אדאמי הוא ראש הממשלה שכיהן תקופת כהונה הארוכה ביותר, מאז מלטה קיבלה את עצמאותה בשנת 1964.

באפריל 2004 נבחר פנק אדאמי לתפקיד הנשיא השביעי של מלטה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2009 כאשר הוחלף על ידי ג'ורג' אבלה. בשנת 2004 העניק העיתון "קול אירופה", שמקום מושבו בבריסל, את התואר "אירופאי השנה" לפנק אדאמי על נחישותו ותרומתו הרבה להצטרפות מלטה לאיחוד האירופי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נשיאי מלטה
קטגוריה:ראשי ממשלת מלטה
קטגוריה:עורכי דין מלטזים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1934
הלל פריד

הרב הלל פריד (ה'תקכ"ג, 1763 - ה'תקצ"ג, 1833), היה "משנה לראש הישיבה" בישיבת וולוז'ין, תחת הנהגת חותנו רבי חיים מוולוז'ין, ולאחר מכן כיהן כאב"ד ומו"ץ בעיר גרודנה.

==קורות חייו==
נולד בנשביז בשנת תקכ"ג, 1763, לרב שמחה פריד, רבה של גרודנא. נישא לאסתר בתו של ר' חיים מוולוז'ין.

כנהוג בישיבת וולוז'ין, לצד ראש הישיבה התמנה "משנה לראש הישיבה". ר׳ חיים מוולוז'ין מינה את חתנו הרב הלל פריד למשנהו לאחר פרישתו של ר' יחיאל מיכל ממינסק, והוא נשא בתפקיד זה במשך עשר שנים, בין השנים תקע"א-תקפ"א, 1811-1821. כך מעיד נכדו הרב חיים הלל פריד בשם אביו הרב אליעזר יצחק פריד: "וגם א"ז (אדוני זקני) הגאון מ' הלל זללה"ה הגיד השיעור בהישיבה הק' דפעה"ק עשר שנים רצופות, ומהם כמה שנים עוד בחיי חותנו הגאון רשכבה"ג אדמו"ר מהר"ח זצ"ל, כאשר כה מצאתי כתוב בין כי"ק א"א (אדוני אבי) הגאון זצ"ל בהספדו אשר ספד עליו בקהל עם בבהמ"ד דפה".

לאחר פטירת חמיו בשנת תקפ"א (1821), עבר ר' הלל מוולוז'ין לגרודנה למלא את מקום אביו ברבנות. בשל סכסוכי רבנות לא כיהנו עוד רבנים בגרודנה מאז שנת תקע"ח, 1818, אלא רק דיינים, ולפיכך, תוארו הרשמי של ר' הלל היה אב"ד ומו"ץ.

רבי הלל פריד נפטר ביום ב' באדר תקצ"ג, 1833. על מצבתו בבית העלמין בגרודנא נכתב: "המורה לצדקה משפטי ה' ותורתו. לכס אבותיו צדיק ישר למלאותו. לצאן קדשים דלה מבאר מים חיים. בחסותו בצל קורת נפש החיים".

==עיזבונו התורני== 
בהקדמת הספר "חוט המשולש" כותב נכדו, הרב חיים הלל פריד: "אמנם מגודל חסידותו וענוותנותו לא רצה לכתוב חידו"ת (=חידושי תורה) שלו, כאשר כה מצאתי בין כתבי אבי הגאון וצדיק ז"ל שהגיד כן בהספדו אשר ספד עליו... ואמר לי שאף שאמר השיעור עשר שנים רצופות, ובכל יום לא הלך לשיעור בלי חידוש, אמר שמעולם היה מהדר שלא לכתוב שום חידוש, גם שלא לומר החידוש בפני רבים את מה שאמר בתוך השיעור, כי אולי זכהו ה' באיזה חידוש יותר מכפי שכלו למען זכות תלמוד תורה דרבים ואיך יתפאר בו, והחידושי תורה שאמר לכותבם הם שחידש בהיותו בהוראדנא".

בשו"ת חוט המשולש (ווילנא תרמ"ב) נדפסו שמונה תשובות שלו, הכוללות התכתבות עם הרב משה זאב מרגליות מגרודנא, מחבר מראות הצובאות. בפתיחה לספר כלולה דרשה אחת ממנו שהייתה מצויה ברשימת ההספד של בנו הרב אליעזר יצחק.

==צאצאיו==
הרב פריד הותיר אחריו כמה בנים:

* בנו, הרב אליעזר יצחק פריד ראש ישיבת וולוז'ין
* בנו, שמחה זלמן ממריאמפולה 
* בתו רבקה חינע 
* בתו, שנישאה לרב אליעזר הלוי מגרודנה (בנו של הרב יחזקאל מבוברויסק, ממלא מקום חותנו ברבנות בגרודנה)
* בתו, שנישאה לרב ישראל ברמן

==לקריאה נוספת==
* משה צינוביץ, עץ חיים - ספר ראשון (עמ' 93-89), תל אביב תשל"ב

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.daat.ac.il/DAAT/chinuch/mosdot/volozin1-2.htm השושלת הוולוז'ינית]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1833
קטגוריה:ילידי 1763
קטגוריה:ראשי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:משפחת חיים מוולוז'ין
קטגוריה:גרודנו: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קופי לואק

פולי קופי לואק לפני ניקוי וקלייה
[[גחן דקלים אסייתי]]
קוֹפִּי לוּאָק (באינדונזית: Kopi luwak, קוֹפִּי - קפה; לוּאָק - גחן דקלים אסייתי) הוא קפה המיוצר מפולי קפה שעברו במערכת העיכול של גחן דקלים אסייתי, וגחניים אחרים. 

הגחן אוכל את פירות צמח הקפה ולאחר כיום וחצי מפריש את הפולים בקבוצות (בצואה) כשחלק מהפירות עודם מחוברים לפולים. הם נאספים, נשטפים ביסודיות, מיובשים בשמש ועוברים תהליך קל של קלייה בלבד, כדי לא לפגוע במגוון הטעמים וחוסר המרירות שנובעים מהתהליך שעברו הפולים במערכת העיכול של הגחן.

== אזור גידול ==
מקורם של הפולים מאינדונזיה. לפי הסיפור העממי, את הקפה גילו ילידים מסומטרה שלא הורשו לקטוף את פירות הקפה מהמטעים של המתיישבים ההולנדים במאה ה-18. לאחר שראו כי גחני הדקלים נוהגים לאכול את פולי הקפה ולהוציא אותם אחר כך בצואה, הפועלים באחוזות הקפה החלו לאסוף את הפולים, לרחוץ אותם ולהכין מהם משקה קפה, וגילו שטעמו טוב יותר.
קפה ערביקה שיוצר מגללים של גחן על רקע מטע קפה בדאלאת, [[וייטנאם]]
זהו אחד מסוגי הקפה היקרים ביותר בעולם, ונמכר במאות דולרים לקילוגרם. הקפה נמכר בעיקר לפי משקל ביפן ובארצות הברית, ומוגש בבתי קפה בדרום-מזרח אסיה. מדי שנה מיוצרים כ-230 ק"ג של קפה המתקבל בתהליך זה. 

סוג יקר יותר של קפה, שייצורו מסתמך על מערכת העיכול של פילים, מכונה קפה שנהב שחור.

== כשרות ==
שאלת כשרותו של קפה זה שעבר במערכת העיכול של חיה טמאה, עוררה דיונים בין פוסקי ההלכה. תשובה הלכתית ראשונית בתחום זה נכתבה בידי הרב שלמה פישמן הנוטה להכשיר את הקפה. כמוהו גם הרב שניאור זלמן רווח, קבע שהקפה מותר לשתייה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קפה
קטגוריה:גחניים
פיאזה

וילסון דה סילבה פיאזה (בפורטוגזית: Wilson da Silva Piazza; נולד ב-25 בפברואר 1943 בריבייראו דאס נבס), הידוע בשם פיאזה, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדות הבלם והקשר ההגנתי, וידוע במיוחד בשל הופעותיו במדי קרוזיירו ונבחרת ברזיל.

פיאזה החל את הקריירה שלו ב-1961, בקבוצת רנאסנסה (Renasença) ממדינת מינאס ז'ראיס. בתחילת דרכו שיחק דווקא כחלוץ, אך בהמשך הוסט לתפקידו ההגנתי. ב-1964 הוא עבר לקרוזיירו, מבכירי המועדונים במדינה זו. במהלך 15 שנותיו בקבוצה שיחק פיאזה ב-559 משחקים, ומלבד יכולתו היציבה במשחק ההגנה תרם לקבוצה גם מבחינה התקפית עם 39 שערים בסך הכל, זכר לתפקיד ההתקפי שבו החל את הקריירה. פיאזה היה מהשחקנים הבולטים של קרוזיירו באותה תקופה, לצדם של טוסטאו ודירסאו לופז, ושותף לעשר זכיות באליפות מינאס ז'ראיס, לזכייה בטאסה ברזיל ב-1966 ולזכייה בגביע ליברטדורס ב-1976, לאחר ניצחון על ריבר פלייט הארגנטינאית במשחק הגמר. הוא פרש מכדורגל ב-1979.

פיאזה החל לשחק בנבחרת הלאומית של ברזיל ב-1969, וערך במדיה 47 הופעות. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1970, תוך שהוא משמש אחד משחקני המפתח בהגנת הנבחרת, לצדם של שחקנים כמו קרלוס אלברטו. הוא השתתף עם ברזיל גם במונדיאל 1974, שבו הודח עמה בסיבוב השני.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090215190008/http://br.sambafoot.com/jogadores/322_Piazza.html פרופיל השחקן] באתר Sambafoot

קטגוריה:בלמי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1943
סיפורים שלא נשלמו

סיפורים שלא נשלמו: מנומנור ומהארץ התיכונה או "סיפורים שלא נשלמו" (באנגלית Unfinished Tales of Númenor and Middle-eart), הוא קובץ מאמרים וסיפורים מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, המתארים בהרחבה את קורות הארץ התיכונה ונומנור, מהעידן הראשון ועד השלישי, שלא ראו אור בחייו של המחבר. לאחר מותו, ביקשו רבים מקוראי סדרת ספרי שר הטבעות וההוביט ללמוד עוד על הארץ התיכונה ויושביה, ההיסטוריה שלה ופרטים נוספים הנוגעים לדמויות המוכרות להם כבר. כל אלה ועוד נמצאו ברשומות שהשאיר אחריו טולקין בערבוביה, ובנו כריסטופר ערך אותן והכניס בהן סדר עד שהוציאן לאור בספר "סיפורים שלא נשלמו" בשנת 1980. הספר הוא חלק מהלגנדריום, המכלול הספרותי המתאר את היקום הדמיוני שיצר טולקין.

== הסיפורים ==
=== מן העידן הראשון ===
* "על טואור ובואו לגונדולין": גרסה מורחבת של סיפור טואור ובואו לגונדולין.
* "נרן אי הין הורין": גרסה מורחבת של סיפור ילדי הורין מזו שנמצאת בסילמריליון.

=== מן העידן השני ===
* "תיאור האי נומנור": תיאור מפורט של האי נומנור בו השתכנו הדונאדין בעידן השני.
* "אלדריון וארנדיס": סיפורם של טר-אלדריון, מלך נומנור ורעייתו ארנדיס.
* "שושלת אלרוס: מלכי נומנור": שושלת מלכי נומנור מטר-מיניטור (אלרוס אחי אלרונד) עד אר-פרזון.
* "תולדות גלדריאל וקלבורן": קורות חייהם של גלדריאל, בעלה קלבורן, ואמרות מלך לות'לוריין.

=== מן העידן השלישי ===
* "האסון בשדות הסיפנים": סיפור הקרב בשדות הסיפנים בו נהרג המלך איסילדור והטבעת האחת אבדה.
* "קיריון ואאורל": סיפורם של עוצר גונדור קיריון ושל שר האאותאוד (הרוהירים) אאורל, שיתוף הפעולה במלחמה נגד עם עוין מהמזרח, וההסכם שבו ניתנה רוהן לאאותאוד.
* "מסע ארבור": סיפור פגישתם של גנדלף ושל תוֹרִין צִנַּת-אַלּוֹן, מלך גמד גולה של אחת ממלכות הגמדאים, שהובילה לסיפור שמתואר בספר "ההוביט".
* "חיפוש הטבעת": תיאור מסעם של הנאזגול שנשלחו על ידי סאורון לחפש את הטבעת האחת.
* "הקרבות על מעברות האיסן": תיאורם של הקרבות על מעברות האיסן, שני קרבות שנערכו בין הרוהירים לבין צבאו של סארומן במהלך מלחמת הטבעת.

=== סיפורים שאינם משתייכים לעידן מסוים ===
* "הדרואדין": הרחבה על הדרואדין, אנשי הפרא מיער דרואדין שבקצה ארד נימרס.
* "האיסטרי": על מקורם של האיסטרי: הקוסמים שבאו לארץ התיכונה על מנת להילחם בשר האופל סאורון.
* "הפלנטירי": סיפורם של הפלנטירי (ביחיד פלנטיר): 7 אבני הבדולח הקסומות שהביאו אלנדיל ובניו מנומנור לארץ התיכונה.

קטגוריה:ספרי 1980
קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי ג'. ר. ר. טולקין
ולדמר דה בריטו

ולדמר דה בריטו (בפורטוגזית: Waldemar de Brito; 17 במאי 1913 - 21 בפברואר 1979) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ במועדונים בברזיל ובארגנטינה, כמו גם בנבחרת ברזיל.

== קריירה ==
דה בריטו, יליד סאו פאולו, שיחק בראשית הקריירה שלו במועדונים המקומיים סיריו (Syrio) ואינדפנדנסיה (Independência). ב-1933 הוא החל לשחק כמקצוען בקבוצה הבכירה של העיר, סאו פאולו דה פלורסטה, והיה באותה שנה למלך השערים של טורניר ריו-סאו פאולו עם 21 שערים. שנה לאחר מכן הוא עבר לבוטפוגו, במדיה שיחק תקופה קצרה בטרם עבר לסן לורנסו מהליגה הארגנטינאית. ב-1936 הוא חזר לברזיל ועבר לשחק בפלמנגו, עמה זכה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1939. ב-1943 הוא עבר לקבוצת פורטוגזה ולאחר מכן עבר לפורטוגזה סנטיסטה, במדיה סיים את הקריירה ב-1945.

במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל שיחק דה בריטו ב-18 משחקים והבקיע 18 שערים. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1934, שבו הודחה הנבחרת כבר בסיבוב הראשון על ידי נבחרת ספרד. באותו משחק הוא בעט בעיטת עונשין לזכות נבחרתו, אך זו נהדפה על ידי השוער הספרדי ריקרדו זאמורה.

לאחר פרישתו ממשחק שימש דה בריטו כסקאוט במועדון באורו אתלטיק קלאב. ב-1954 הוא גילה נער בשם אדסון ארנטס דו נסימנטו (פלה), ולקח אותו לשחק בסנטוס. פלה עתיד היה להפוך לאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.sambafoot.com/players/211_Waldemar_de_Britto.html ולדמר דה בריטו] באתר Sambafoot

קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:סאו פאולו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סאו פאולו
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1934
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-1979
איליושין

תאגיד התעופה איליושין (ברוסית: Авиационный комплекс имени С. В. Ильюшина) הוא יצרן מטוסים שהוקם על ידי סרגיי ולדימירוביץ' איליושין ב-13 בינואר 1933 על פי הוראת בראנוב, שהיה הקומיסר העממי לענייני תעשייה כבדה וראש המחלקה הראשית לתעשייה אווירית של ברית המועצות.

במהלך השנים תכנן המשרד מספר רב של דגמי מטוסים שהיו בסיס לחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. כמו כן הוא תכנן מטוסי נוסעים כגון מטוס איליושין Il-18 שהיה המטוס העיקרי לתעבורת נוסעים בברית המועצות במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20.

תאגיד איליושין הוא אחד הגדולים והמתקדמים בתעשיות הביטחוניות של רוסיה. התאגיד עוסק בייצור מטוסים אזרחיים ובעבר גם בייצורם של מטוסי קרב בודדים.

לחברה ישנה חברת בת בשם איליושין פיננס-קו (Ильюшин Финанс Ко) האחראית לייצור מטוסי תובלה ומטוסו של נשיא רוסיה.

נכון לשנת 2021 במפעלי התעשייה האווירית בוורונז' ובאוליאנובסק מיוצרים מספר דגמים של מטוסי נוסעים ומטוסי תובלה שתוכננו על ידי התאגיד. מספר דגמים של מטוסי תובלה נמצאים בשלבי פיתוח שנים כולל רעיונות לפיתוח מטוס כבד במיוחד מדגם ירמאק.

==ראו גם==
* תעשיית תעופה ברוסיה

==קישורים חיצוניים==

[https://web.archive.org/web/20191023025236/http://www.ilyushin.org/ האתר הרשמי של יצרנית המטוסים הרוסית איליושין]

קטגוריה:יצרני מטוסים
*
קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
לי עברון

לי עברון (נולדה ב-6 באוקטובר 1975) היא סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.

==ביוגרפיה==
עברון היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ובלימודים כלליים (כולל חטיבות בספרות אנגלית וצרפתית) באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן למדה לימודי תעודה בתרגום ועריכה במכללת עלמא.

בשנים 1992–1998 הייתה כתבת ומבקרת תיאטרון במקומון "ירושלים" של רשת ידיעות תקשורת, ובשנים 2005–2007 כתבה ביקורות ספרות בעיתון מעריב. בשנים 05–2012 שימשה עורכת לשונית בהוצאת כתר ספרים, וכיום מתרגמת באורח עצמאי ספרות יפה מאנגלית ומצרפתית עבור מגוון הוצאות. בשנת 2019 הקימה יחד עם בת-זוגה, הסופרת ציפור פרומקין, את "'צילי' - הוצאה קטנטנה לספרי ילדים ונוער".

עברון היא בתם של איש התרבות והטלוויזיה רם עברון ושל העיתונאית ואשת הרדיו עדנה עברון. היא גרושה ואם לילדה.

==יצירתה הספרותית==
עברון פרסמה ארבעה ספרי ילדים, שלושה ספרי שירה ('עד תפארת חיזורנו', גוונים, 1999; 'יבשות נעות', פרדס, 2012; 'דבר בלתי נראה', פרדס, 2015; 'אבטיח עם זנב', קתרזיס, 2023) וקובץ סיפורים קצרים ('התעוררות', גוונים, 1999). כמו כן פרסמה שירים וסיפורים בכתבי-העת עתון 77, אב, זוטא, החוטם ואחרים. <BR>עברון תרגמה לעברית (מאנגלית ומצרפתית) מגוון ספרים לנוער ולמבוגרים, בהם מנספילד פארק מאת ג'יין אוסטן, הרפתקאותיו של טום סויר מאת מארק טוויין, עליו זכתה בפרס היצירה למתרגמים, בשנת 2019, סביב העולם בשמונים יום מאת ז'ול ורן, מספר ספרים מסדרה "קלע הכשף", 'נדנדת חבלי הכביסה' מאת אחמד דני רמדאן ומספר ספרים מאת דויד פואנקינוס ושל אליקס א' הארו. בשנת 2022, תרגמה מצרפתית את 'התעלומה של חדר 622' מאת ז'ואל דיקר.

בנוסף, עברון כתבה ותרגמה תסכיתי רדיו ששודרו בקול ישראל וכתבה מילים למוזיקה עבור מספר מלחינים, בהם דוד הרשל. בשנת 2010 הועלתה ב'תיאטרון מראה' (שבסיסו בקריית שמונה) הצגת ילדים פרי עטה בשם 'התרנגול', בבימויו של עופר שמר; ההצגה מבוססת על מעשייה מאת רבי נחמן מברסלב.

באוגוסט 2020 ראה אור ספרה "העולם שמתחת לשטיח", בהוצאת טל-מאי. הספר זכה בפרס גפן מטעם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה ופרס דבורה עומר לשנת 2022.

==קישורים חיצוניים==

* [https://leeevron.co.il/?fbclid=IwAR2thSLrkILbV_RgzoxxnUAtD3yi7d0nyS5M3c6RYwPfd3-z7Ug1tzXNwy4 האתר הרשמי של לי עברון]
*
* 
* [https://web.archive.org/web/20130929015450/http://hahotem.com/Page.asp?MenuID=144&PageID=1063 סיפור ילדים] ו[https://web.archive.org/web/20130929015951/http://hahotem.com/Page.asp?MenuID=142&PageID=945 שיר] בכתב-העת החוטם
*[http://www.zuta.org/?p=1736 סיפור קצר] בכתב העת זוטא
*[https://www.tsilibooks.com/ אתר הבית] של הוצאת הספרים 'צילי'
* 
* [http://nillydagan.com/סופ-ש-שירה-78-29-9-2016/2230-לי-עברון לי עברון באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן]
* 
*[https://leeevron.co.il/portfolio/העולם-שמתחת-לשטיח/?fbclid=IwAR0CpausWJgnAvaqM0-7UzXel6yWxd6vnLg06HMJ_VaIqtOl4N7MGe3Okw8 על "העולם שמתחת לשטיח", ריכוז כתבות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סופרות להט"ביות ישראליות
לי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
סטפן קרקשיאן

סטפן קרקשיאן (נולד ב-1929) הוא צייר ואמן קרמיקה ארמני יליד ירושלים. יצירתו הקרמית של קרקשיאן, והסדנה המשפחתית אותה הוא מנהל, משמרות את הדגמים הייחודיים ואת אמנות הקרמיקה הארמנית שהתפתחה בירושלים בראשית המאה ה-20 והפכה לאחד מסמני ההיכר של מזרח ירושלים.

קרקשיאן הוכשר ב"הסדנה המשותפת" שהקים אביו, מגרדיש קרקשיאן ביחד עם נישאן בליאן בדרך שכם בירושלים, לאחר שפרשו מסדנתו של דוד אוהנסיאן. לאחר מותו של מגרדיש, פורקה, בשנת 1954, הסדנה המשותפת ופוצלה לשתי סדנאות נפרדות. יורשי משפחת בליאן המשיכו להפעיל את הסדנה בדרך שכם, שנקראת "Palestine Pottery", ואילו סטפן קרקשיאן ואחיו הקדר ברג' קרקשיאן פתחו סדנה לייצור קרמיקה ברחוב ה"ויה דולורוזה" מס' 15.

יצירתו של קרקשיאן ממשיכה ומשמרת את הדגמים שנוצרו בסדנה המשותפת, אולם במהלך השנים פיתח קרקשיאן סגנון אישי המאופיין בקו מתאר דקדקני ובהדגשה של דימויים בודדים מן הדגמים והפיכתם למרכזה של יצירה חדשה. בין הדימויים המרכזים בעבודתו: דגמים של ערבסקות, ציפורים (חלקן בהשפעת "פסיפס הציפורים"), פרחים, איילה או עופר המרים ראשו ועוד.

יצירות הסדנה הוצגו בתערוכה "הקרמיקה הארמנית של ירושלים" שהוצגה במוזיאון ארץ ישראל בשנת 1986.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Tephan Karakashian, plate decorated with a fabulous white bird.gif|קערה מעוטרת בציפור אגדית לבנה
קובץ:Jerusalem pottert karakashian bros.jpg|הכניסה לחנות של משפחת קרקשיאן
</gallery>

==ביבליוגרפיה==
*כנען-קדר, נורית, הקרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919-2000, יד יצחק בן צבי, ירושלים, 2002.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

קטגוריה:אמנים ארמנים
קטגוריה:אמני קרמיקה
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1929
מרי בליאן

"רזי גן העדן" ([[2004), אריחי קרמיקה על גבי בניין ברח' כורש 14, ירושלים.]]
מרי בליאן (בארמנית: Մարի Պալյան; 1927 – 13 בספטמבר 2017) הייתה ציירת ואמנית קרמיקה ארמנית שפעלה בירושלים. יצירותיה מהוות חידוש סגנוני בתוך מסגרת אמנות הקרמיקה הארמנית בירושלים.

==ביוגרפיה==
מרי בליאן החלה לצייר בילדותה. מאוחר יותר נשלחה ללימודים באקדמיה לאמנויות היפות. בשנת 1953 היא פגשה את בעלה לעתיד, סטארק בליאן, בן דוד רחוק שלה, שלמד באותה עת הנדסת קרמיקה באנגליה. השניים נישאו לאחר שנה בבית לחם. בשנת 1955 התגורר הזוג ברבת עמון, שם כיהן סטארק בתפקיד מנהל בית חרושת למוצרים קרמיים. 
בשנת 1965, עם פטירתו של נישאן בליאן, סב המשפחה, שבו בני הזוג לירושלים. כמו כן פורקה ה"הסדנה המשותפת" לייצור קרמיקה שהקימו מגרדיש קרקשיאן ביחד עם נישאן בליאן בדרך שכם בירושלים. סטארק ומרי בליאן המשיכו להפעיל את הסדנה בדרך שכם מס' 14, שנקראה מעתה "Palestine Pottery", ואילו סטפן קרקשיאן ואחיו הכדר ברג' קרקשיאן פתחו סדנה לייצור קרמיקה ברחוב ה"ויה דולורוזה" שנקראה "Jerusalem Old City". בשנותיה הראשונות בסדנה השתמשה מרי בדגמים המסורתיים של הסדנה. העבודות מאותה עת מאופיינות בקו עדין, על כלים קטנים או בינוניים בגודלם. בין חידושיה העיקריים בתקופה זו היה השימוש בדגם של עץ איילות ואריה שנלקח מפסיפס בח'רבת אל-מפג'ר. בנוסף, בליאן השתמשה במוטיבים של דגם זה לשם פיתוח סצנות חדשות ובעלות קומפוזיציה חופשית יותר.

החל ממחצית שנות השבעים ובמהלך שנות השמונים של המאה ה-20 עברה יצירתה של בליאן שינוי בקנה המידה של העבודות. המעבר מציור על כלים קטנים לכלים גדולים יחסית, ולציור המורכב מכמה אריחי קרמיקה, איפשר לבליאן ליצור קומפוזיציות מורכבות יותר, המדגישות את התנועה שבדגמים. בין העבודות הציבוריות שיצרה בתקופה זו ניתן למנות לוח אריחים במלון אמריקן קולוני, שלושה לוחות בנושא של איילות ועצים במשכן הנשיא ועוד. 

החל מראשית שנות התשעים הפכה יצירתה של בליאן למונומנטלית יותר. בשנת 1992 הציגה בליאן במוזיאון הסמית'סוניאן סדרה של 22 ציורי אריחים גדולי ממדים ובהם נושאים ומוטיבים מסורתיים עם קומפוזיציות חדשניות ומלאות תנועה. בשנת 2004 הותקן ציור אריחים גדול ממדים של בליאן על גבי בנין במרכז ירושלים שנושאו "רזי גן העדן".

==ביבליוגרפיה==
*כנען-קדר, נורית, הקרמיקה הארמנית של ירושלים, שלושה דורות, 1919-2000, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2002.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100806081001/http://palestinianpottery.com/ceramic-tiles.html The Palestinian Pottery], אתר הסדנה של משפחת בליאן (באנגלית)
* [http://www.ynet.co.il/articles/1,7340,L-3007964,00.html חדש: קרמיקה ארמנית במרכז ירושלים], ynet, 28.11.2005
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמנים ארמנים
קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ציירים ארמנים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2017
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
PsycINFO

PsycINFO הוא מאגר מידע ביבליוגרפי העוסק בתחום הפסיכולוגיה. הוא כולל תקצירים ורישומים ביבליוגרפיים של למעלה מ-2.5 מיליון פרסומים מדעיים. הפרסומים מתועדים בו באופן שיטתי החל משנת 1800, אך חלק מהמאמרים הוא מהמאה ה-18 ומהמאה ה-17. הפקת המאגר ועדכונו מדי שבוע מבוצעים על ידי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (APA), והוא מופץ כחלק מהמאגר "APA PsycNET". 

78% מהמאגר כוללים מאמרים מכתבי עת מדעיים, מתוכם 98% הם מאמרים מכתבי עת שעברו ביקורת עמיתים. 4% מהמאגר הם ספרים, 7% הם פרקים מתוך ספרים, ו-11% הם תזות (מתוך מאגר הדיסרטציות "Dissertation Abstracts International"). המאגר כולל פרסומים מדעיים מ-49 מדינות, וכתבי עת ב-29 שפות. מפתח המאמרים כולל מונחים מתוך אגרון (תזאורוס, נרדפון) של מונחים ומילות מפתח פסיכולוגיים. 

המאגר מהווה גרסה אלקטרונית למפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שהודפס מדי חודש במשך שמונים שנה, וכלל את התקצירים של המאמרים שהופיעו במשך החודש. בשנת 2000 הוכללה במאגר האלקטרוני "PsycINFO" גם גרסת ה-CD-ROM של מפתח המאמרים "Psychological Abstracts", שנקראה "PsycLIT". הדפסת מפתח המאמרים הופסקה ב-2006, במקביל להתבססות מאגר המידע האלקטרוני "PsycINFO". 

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.apa.org/pubs/databases/psycinfo/coverage.aspx רשימת כתבי העת המדעיים שכלולים במאגר PsycINFO]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מאגרי מידע ביבליוגרפיים
קטגוריה:כתבי עת לפסיכולוגיה
Generic Mapping Tools

Generic Mapping Tools או GMT היא חבילת תוכנה המשוחררת בקוד פתוח המכילה אוסף של כלים לעיבוד והצגת מפות גאוגרפיות ודיאגרמות.

הגרסה הראשונה של חבילת התוכנה פותחה על ידי פול וסל ווולטר סמית' בשנת 1988. חבילת התוכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.

חבילת התוכנה פועלת תחת מערכות ההפעלה יוניקס, לינוקס ו-Windows.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.soest.hawaii.edu/gmt/gmt/html/gmt_man.html רשימת הכלים]

קטגוריה:מערכות מידע גאוגרפי
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1988
המרכז הלאומי לבניית מטוסים מיל וקאמוב

ממוזער
המרכז הלאומי לבניית מטוסים מיל וקאמוב (ברוסית: Национальный центр вертолетостроения имени М.Л. Миля и Н.И. Камова) הוא חברה רוסית לבניית מסוקים שמפעליה ממוקמים בטומלינו שבמחוז המשנה ליוברצי במחוז מוסקבה. החברה נחשבת ליצרנית מסוקי הקרב הגדולה ביותר ברוסיה. החברה נוצרה בדצמבר 2019 ממיזוגן של מיל וקמוב. מהווה חלק מתאגיד מסוקי רוסיה של רוסטך ומהווה נדבך חשוב בתעשייה האווירית ברוסיה.

==מיל==
מפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל. מיל (ברוסית: Московский вертолётный завод имени М. Л. Миля) הייתה חברת רוסית לייצור מסוקים שהוקמה על ידי מיכאיל מיל ב-1947. החברה אורגנה מחדש בדצמבר 2019 כחלק מתאגיד "מסוקי רוסיה", המאגד את יצרניות המסוקים הגדולות ברוסיה.

=== מסוקי מיל ===
לחברה מעל 45 סוגי מסוקים, ביניהם:

==קמוב==

קמוב (ברוסית: Камов, באנגלית: Kamov) הייתה חברת מסוקים רוסית שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938). החברה ייצרה וסיפקה כלי טיס צבאיים, מסוקים, מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה.

=== מטוסי קמוב ===

==גלריה==
<gallery>
Hip Mi-8.jpg|מסוק מיל מי-8 מתוצרת החברה, מוצב כאנדרטה במתחם המפעל.
Russian Air Force Kamov Ka-50.jpg|מסוק קרב Ka-50 של חיל האוויר הרוסי, מתוצרת החברה.
Ka-60-1.jpg|קמוב KA-60.
</gallery>

== ראו גם ==
* קאזאן מסוקים
* תעשיית תעופה ברוסיה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

*

*
קטגוריה:יצרני מסוקים
אליזבת איידנבנץ

אליזבת איידנבנץ (בגרמנית: Elisabeth Eidenbenz; 12 ביוני 1913, ווילה – 23 במאי 2011, ציריך) הייתה מורה ואחות שווייצרית. איידנבנץ היא חסידת אומות העולם על פעילותה להצלת ילדים בתקופת מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים.
ייסדה את בית היולדות של אלנא (בקטלנית: "La Maternitat d’Elna"; בצרפתית: "La Maternité Suisse d'Elne") בקרבת העיר פרפיניאן. בין השנים 1936–1944 הצילה איידנבנץ בערך שש מאות תינוקות, רובם ילדים של רפובליקנים ספרדים, פליטים יהודים וצוענים שברחו מפלישת הנאצים.

==ביוגרפיה==
בית החולים המשוחזר באלנא
איידנבנץ הייתה מורה בשווייץ ובדנמרק, עד הצטרפותה אל "Asociación de Ayuda a los Niños en Guerra", אגודה לסיוע לילדים במלחמה.

לאחר התמוטטות הרפובליקה הספרדית השנייה, ברחו גולים רפובליקנים רבים לצרפת, במיוחד לרוסיון, המחוז המכונה "קטלוניה הצפונית". רבים מהם מתו מתת-תזונה או ממחלות; נשים הרות רבות הפילו את עובריהן לפני הלידה או מתו בלידה. איידנבנץ הגיעה למדריד ב-24 באפריל 1937 כמתנדבת באגודת הסיוע, ובהמשך עברה לדרום צרפת. היא הושפעה ממצבם של הנשים והילדים הפליטים, והחליטה להפוך אחוזה נטושה בעיר אלנא (Elna) לבית יולדות.

בתחילה הסתמכה הקבוצה על תרומות מאירופה, אך לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תרומות אלו הופסקו, ופליטים רבים המשיכו להגיע לאלנא מצרפת ומרחבי אירופה. רוב הפליטים היו נשים יהודיות שברחו מכיבוש הנאצים. לכן, ממשלת צרפת של וישי הכריחה את הקבוצה להצטרף אל הצלב האדום ולשמור את מדיניות הנייטרליות. משום כך, בית היולדות של אלנא לא היה יכול לגונן על פליטים מדיניים, שחלקם היו יהודים. אך איידנבנץ החליטה להסתיר את זהותם של הפליטים, כדי לעקוף את החוק. איידנבנץ ועמיתיה הוטרדו על ידי הגסטאפו ופעם אחת אף נאסרו. בתקופה זו כ-600 ילדים ספרדים ו-200 יהודים מרחבי אירופה ניצלו בבית היולדות של איידנבנץ.

לאחר פרישתה לגמלאות, עברה איידנבנץ להתגורר באוסטריה, סמוך לווינה.
אליזבת איידנבנץ (שנייה מימין בשורה שנייה). צילום ליד האחוזה.
מאז 2002 ממשלות של כמה מדינות החלו להכיר בפועלה של איידנבנץ. פורסמו מספר ספרים על בית החולים שלה. בפסחא של שנת 2002 נפגשו מחדש כשישים ניצולים שאיידנבנץ סייעה להם, על מנת לכבד את "La Senyoreta" (הגברת).

ב-2002 קיבלה את תואר חסיד אומות העולם מממשלת ישראל. כמו כן קיבלה אזרחות כבוד מהעיר אלנא. ב-2006 זכתה בפרס של צלב ג'ורג' הקדוש מממשלת קטלוניה, וב-2007 זכתה בכוכב לגיון הכבוד מממשלת צרפת.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://il.youtube.com/watch?v=6XD_YANTkTM ריאיון עם איידנבנץ] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אחיות
קטגוריה:אחים
קטגוריה:אנשי חינוך שווייצרים
קטגוריה:שווייצריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:מהגרים לאוסטריה
קטגוריה:פרפיניאן: אישים
קטגוריה:שווייצריות שנולדו ב-1913
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרות ב-2011
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-2011
איליה מורומץ (מטוס)

מטוס איליה מורומץ רוסי, [[1919.]]
תרשים
איליה מורומץ (ברוסית: С-22 «Илья Муромец») היה שמו של מטוס רוסי, ששימש הן כמטוס נוסעים אזרחי והן כמפציץ אסטרטגי בחיל האוויר הרוסי. המטוס פותח על ידי איגור סיקורסקי, שהיה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, והיה גם טייס הניסוי בטיסת הבכורה שלו. המטוסים יוצרו בחטיבת התעופה של מפעל הקרונות הרוסי-בלטי בסנקט פטרבורג ונקראו על שם אחד משלושת הגיבורים האפיים בסיפורי העם הרוסיים.

==היסטוריה==
המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו ב־13 במאי 1913. מאז, הוא היה בשימוש חיל האוויר הרוסי. בספטמבר 1914, הועברו 4 מטוסי איליה מורומץ לחיל האוויר הרוסי. בדצמבר אותה שנה, הודיע הצאר ניקולאי השני על הקמת סיירת ספינות האוויר, "טייסת איליה מורומץ". במסגרת מלחמת העולם הראשונה, ביצעה הטייסת למעלה מ-400 טיסות, הטילה 65 טונות של פצצות, השמידה 12 מטוסי אויב ואיבדה מטוס אחד בלבד, במהלך קרב אווירי. בסך הכול, יוצרו 73 מטוסי "איליה מורומץ". ייצור המטוס הופסק ב-1918, עקב פרוץ המהפכה הרוסית. "איליה מורומץ" היה מטוס הנוסעים הראשון בעולם, והמטוס הראשון שהכיל חדרי שינה, שירותים וסלון. טיסתו המסחרית האחרונה נערכה ב-1922.המטוס המשיך לשמש כמטוס אימון בבית הספר לטיסה עד לשנת 1923, הופסק השימוש בו לחלוטין, עקב הזדקנותו והעדר יכולת לתחזק אותו.

==מדינות/ארגונים שעשו שימוש במטוסי איליה מורומץ (1914-1920)==
* חיל האוויר הרוסי
* חיל האוויר של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה
* חיל האוויר הפולני
* חיל האוויר הסובייטי
* חיל האוויר של הרפובליקה העממית של אוקראינה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת רוסיה
קטגוריה:סיקורסקי
חיל הצנחנים הרוסי

חיל הצנחנים הרוסי (ברוסית: Воздушно-десантные войска; תרגום מילולי: חיל הנחיתה האווירית) הוא מחילות הצנחנים הוותיקים ביותר בעולם.

החיל הוקם ב-2 באוגוסט 1930 ומהווה את חוד החנית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. בהתאם לדוקטרינה הרוסית החיל מהווה עתודה ונמצא תחת פיקודו הישיר של המפקד העליון של הצבא.

המפקד הנוכחי הוא גנרל-קולונל מיכאל טפלינסקי .

==היסטוריה==

באוגוסט 1930 חיילי המחוז הצבאי המוסקבאי הצניחו 12 צנחנים באזור וורונז', ואלה היוו את הגרעין ליחידת הצנחנים הרוסית.

במלחמת העולם השנייה, היחידה ביצעה את מרבית המבצעים החשובים. בשנות המלחמה הקרה עסקה באימונים אינטנסיביים, אך מעולם לא ביצעה מבצעים פעילים.

דמות החיל עוצבה על ידי וסילי מרגלוב, מפקד החיל משנת 1954 ועד ל-1979. תחת פיקודו, במהלך אימונים שנערכו בשנת 1967 במסגרת תמרון "דנייפר" בוצעה נחיתה מהאוויר של 8,000 חיילים ו-160 יחידות אמצעי לחימה.

במהלך הפוטש של אוגוסט אוגדת צנחנים בפיקודו של פאבל גרצ'וב נכנסה למוסקבה והשתלטה על נקודות מפתח בעיר. אך עד מהרה גרצ'וב יצר קשר עם בוריס ילצין וסירב לפקודת ראשי הצבא לתקוף את בניין הפרלמנט הרוסי. העברת אוגדת הצנחנים לצד מתנגדי הפוטש הייתה מנקודות המפתח בסיום הפוטש.

ב-29 בפברואר 2000 יחידת החיל כותרה על ידי המורדים הצ'צ'נים גדולים. במהלך הקרב נהרגו 84 מ-90 לוחמי הצנחנים.

מתחילת המאה ה-21, החיל החל לבצע פעולות נרחבות יותר והשתתף במבצעי אכיפה בצ'צ'ניה וביצע תרגילים משותפים עם הצי הרוסי באוקיינוס ההודי. במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, חיל הצנחנים הרוסי סייע בהשתלטות על בסיסי צבא גרוזיניים סמוך לדרום אוסטיה.

==הרכב החיל==
בהתאם לנתונים הרשמיים לשנת 2010 בחיל משרתים 4,000 קצינים ו-31 אלף חיילים המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. כוחות החיל העיקריים כוללים:

;4 אוגדות:
* 20px דיוויזיית התקיפה האווירית ההררית השביעית בנובורוסיסק
* 20px דיוויזיית התקיפה האווירית ה-76 בפסקוב
* 20px דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98 באיוואנובו
* 20px דיוויזיית המשמר המוטסת ה-106 בטולה

;4 חטיבות עצמאיות:
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-11 באולן אודה
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-31 באוליאנובסק
* 20px חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-56 בקמישין
* חטיבת המשמר התקיפה אווירית ה-83 מאוסורייסק
* החטיבה המוטסת העצמאית ה-345 בוורונז' (בשלבי ההקמה)

;רגימנטים עצמאים
* 20px רגימנט הסיור העצמאי ה-45 בקובינקה
* חטיבת המשמר התקשוב ה-38 במדבז'יה אוזיורה

;מרכזי הדרכה ואימונים:
* מרכז האימונים ה-242 באומסק
* 20px בית ספר הגבוה לקציני חיל צנחנים בריאזן

==קישורים חיצוניים==

* רשימת מפקדי חיל הצנחנים הרוסי בוויקיפדיה הרוסית

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחידות צנחנים רוסיות
קטגוריה:הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
אנטונוב

אנטונוב (באוקראינית: АНТК імені Олега Антонова, ברוסית: КБ Антонов, באנגלית: Antonov ASTC) היא יצרנית מטוסי תובלה אוקראינית הנחשבת לתאגיד ממלכתי לבניית מטוסים. החברה הוקמה כמערך מדעי טכני לתעופה על ידי המהנדס אולג אנטונוב כמשרד לתכנון ניסויי מספר 153, ב-31 במאי 1946. משרד התכנון הוקם ליד מפעל המטוסים בעיר נובוסיבירסק. בשנת 1952 משרד התכנון עבר לקייב. אולג אנטונוב היה המתכנן הראשי של כל תוצרת המשרד עד לפטירתו בשנת 1984. בשנת 1984 שם משרד התכנון שונה ל"משרד התכנון על שם אנטונוב".

==תחומי פעילות ומוצרים עיקריים==
123 תחומי פעילותה המסחרית של החברה כוללים:
*יצור ובניית כלי טיס.
*הובלת ושילוח מטענים בדרך האוויר (על ידי אנטונוב איירליינס).
*תחזוקת ושדרוג מטוסים.
*תמיכה הנדסית לתוכניות ופעילות בחלל החיצון.
*הפעלת "נמל התעופה הוסטומל" (ידוע גם בשם "נמל התעופה אנטונוב").
*שיגור לוויינים מעל גבי מטוס רוּסלן (Antonov An-124 Ruslan) שעבר התאמה מיוחדת לכך.
*יצור ובניית טרוליבוסים.

==מטוסי אנטונוב==
{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| שם || תיאור || שנת ייצור|| טיסה ראשונה
|-
| An-2 ||מטוס למטרות שונות|| 1946 || 31 באוגוסט 1947
|-
| An-3 ||מטוס למטרות שונות|| 1967 || 13 במאי 1980
|-
| An-4 ||מטוס תובלה|| 1950 || 31 ביולי 1951
|-
| An-6 ||מטוס מטאורולוגי|| 1948 || 21 במרץ 1948
|-
| An-8 ||מטוס תובלה צבאי|| 1954 || 11 בפברואר 1956
|-
| An-10 ||מטוס נוסעים|| 1955 || 16 בדצמבר 1957
|-
|An-12
|מטוס תובלה
|1959
|16 בדצמבר 1957
|-
| An-14 ||מטוס תובלה|| 1950 || 14 במרץ 1958
|-
| An-22 ||מטוס תובלה|| 1960 || 27 בפברואר 1965
|-
| An-24 ||מטוס נוסעים|| 1958 || 20 באוקטובר 1957
|-
| An-26 ||מטוס תובלה צבאי|| 1964 || 21 במאי 1969
|-
| An-28 ||מטוס נוסעים|| 1968 || 29 בינואר 1973
|-
| An-30 ||מטוס ריגול וצילום|| 1964 || 21 באוגוסט 1967
|-
| An-32 ||מטוס תובלה|| 1975 || 9 ביולי 1976
|-
| An-34 ||מטוס תובלה|| 1961 || 4 בספטמבר 1961
|-
| An-38 ||מטוס נוסעים|| 1989 || 23 ביוני 1994
|-
| An-70 ||מטוס תובלה צבאי|| 1987 || 16 בדצמבר 1994
|-
| An-71 ||מטוס ריגול ולוחמה אל'|| 1983 || 12 ביולי 1985
|-
| An-72 ||מטוס תובלה|| 1976 || 31 באוגוסט 1977
|-
| An-74 ||מטוס תובלה|| 1980 || 29 בספטמבר 1983
|-
| An-124 ||מטוס תובלה|| 1971 || 24 בדצמבר 1984
|-
| An-140 ||מטוס תובלה ונוסעים|| 1993 || 17 בספטמבר 1997
|-
| An-148 ||מטוס נוסעים|| 2001 || 17 בדצמבר 2004
|-
| An-158 ||מטוס נוסעים|| 2009 || 28 באפריל 2010
|-
| An-180 ||מטוס נוסעים|| 1991 || .
|-
| An-218 ||מטוס נוסעים|| 1991 || .
|-
| An-225 ||מטוס תובלה (הגדול ביותר אי פעם)|| 1984 || 21 בדצמבר 1988
|-
|}
*אנטונוב A-40 תוכנן על ידי אנטונוב לפני ייסוד המשרד.

==ראו גם==
* תעשיית תעופה ברוסיה

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://youtu.be/qUgFscMmR3c?t=1 אנטונוב 225] - המטוס הגדול בעולם, [https://www.youtube.com/channel/UC0ysvErjM14-mJU2tfsQN8Q בערוץ Star Documentary]

קטגוריה:קצרמר חברות
*
קטגוריה:קייב: חברות
קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:אוקראינה: תעופה
קטגוריה:חברות סובייטיות
הרי גהט המערביים

[[מדרגות דקאן בהרי גהט המערביים, סמוך למומבאי במדינת מהאראשטרה]]
הרי גהט המערביים או הרי סהיאדרי הוא רכס הרים ארוך במערב הודו, העובר מערבית לרמת דקאן, ומפריד בינה לבין מישור חוף לאורך הים הערבי. בשנת 2012 הוכרז שטח של 7,953 קמ"ר ברכס ההרים כאתר מורשת עולמית. 

אורך הרכס כ-1600 ק"מ, מתחיל סמוך למדינות גוג'ראט ומהאראשטרה, מדרום לנהר טפטי ועובר דרך המדינות מהאראשטרה, גואה, קרנאטקה, טאמיל נאדו וקרלה, שם קצהו במחוז קניאקומרי, בכף קומורין שבקצה הדרומי של תת-היבשת ההודית. גובה הרכס הממוצע הוא כ-1200 מטר.

כ-60% משטח רכס הרי גהט המערביים ממוקמים במדינת קרנאטקה.

הרים אלה בולמים גשמי מונסון, ומשום כך מדובר באזור גשום מאוד, במיוחד בצדם המערבי. הרכס יצר גם סביבה אקולוגית ייחודית, ובשל כך האזור מהווה בית גידול לצמחייה מיוחדת ולאלפי מינים של בעלי חיים, בהם 325 מינים של בעלי חיים בסכנת הכחדה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הודו: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: רכסי הרים
קטגוריה:האזור האינדומלאי
קטגוריה:קרלה: גאוגרפיה
אלווין סטקמן

אלווין צ'ארלס סטקמן (באנגלית: Elvin Charles Stakman; 17 במאי 1885, אלגומה, ויסקונסין - 22 בינואר 1979, סיינט פול, מינסוטה) היה חוקר מחלות צמחים אמריקני, היה חלוץ המחקר, המאבק, ואבי שיטות הזיהוי של מחלות החיטה. סטקמן ניהל את מחקריו בחווה שגודלה 40 אקר באדמות אוניברסיטת מינסוטה, בה כיהן כפרופסור. היותה של ארצות הברית, "אסם התבואה" של העולם בתקופת מלחמת העולם השנייה נזקפת לזכותו של סטקמן, אשר פיתח זנים חדשים של חיטה ותבואות אחרות, המחוסנים מפני מחלות, אשר זמן לא רב קודם לכן חיסלו בארצות הברית בלבד, כ־7.2 מיליון טונות חיטה מדי שנה. סטקמן היה זה ששכנע את נורמן בורלוג לפתח קריירה בתחום הפיתופתלוגיה.

== ביוגרפיה ==
סטקמן נולד בעיירה אלגומה שבמדינת ויסקונסין, כבנו הרביעי של איכר עני בשם פרדריק סטקמן. עוד בהיותו תינוק עברה המשפחה להתגורר בבראונטון אשר במינסוטה. עד לכיתה י' למד בבית הספר שבעיר, ולאחר מכן עבר ללמוד בסיינט פול. מנעוריו השתלם בשפה הגרמנית, ולאחר לימודיו באוניברסיטה שלט בגרמנית כשפת אם. באוניברסיטה למד סטקמן גרמנית, בוטניקה ומדע המדינה, וכדי לממן את לימודיו עסק בכל מיני עבודות מזדמנות, ואף קיבל עזרה כספית מאחותו.

בשנת 1908 קיבל משרה של עוזר מחקר במחלקה חדשה, לחקר מחלות צמחים, שהוקמה שנה קודם לכן, בקמפוס סיינט-פול שבאוניברסיטת מינסוטה. הייתה זאת התחלתה של קריירה מדעית, שהניבה פירות כה רבים, ונמשכה כמעט 70 שנה. את עבודת המוסמך שלו כתב בנושא דפוסי נביטתם של נבגי פטריית פייחת הדגן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://books.nap.edu/html/biomems/estakman.pdf אלווין סטקמן], national academy of sciences washington d.c
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוטנאים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
טטוון

טטוון (בבולגרית: Тетевен) היא עיירה בצפון מרכז בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במחוז לובץ' ושוכנת 44 קילומטרים מבירת המחוז לובץ' ו-82 קילומטרים מסופיה. טטוון ממוקמת על גדות הנהר ויט במורדות הרי הבלקן.

==היסטוריה==
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-3 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובמהלך המאה ה-4 עבר לחזקת האימפריה הרומית המזרחית שהפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית. במאה ה-6 היגרו למקום שבטים בולגארים וסלאבים שיצרו בהמשך את האימפריה הבולגרית הראשונה. בחפירות ארכאולוגיות נמצאו באזור היישוב המודרני שרידי התיישבות מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית והפך חלק מפלך רומליה של העות'מאנים. היישוב מוזכר בשמו המודרני בתעודות עות'מאניות מ-1421, שנה הנחשבת לשנת יסוד העיירה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ב-1 בנובמבר 1877 נכבשה טטוון על ידי צבא האימפריה הרוסית ושוחררה מעול העות'מאנים. תאריך זה הוא יום חג רשמי בעיירה. בתום המלחמה הפכה טטוון חלק מנסיכות בולגריה.

== כלכלה==
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. בתחילת המאה ה-21 ממצבת עצמה טטוון כיעד השקעה בתחום המקרקעין, בעיקר לרכישת דירות נופש. באזור העיירה קיימים מפעלים ליצור רהיטים ומנועים חשמליים. התחבורה הציבורית לעיירה וממנה נעשית באמצעות אוטובוסים ומוניות.

== תרבות ותיירות==
בעיירה קיימת ספרייה ובה ארכיון היסטורי וכן מוזיאון המציג ממצאים היסטוריים וארכאולוגיים מתולדות האזור. בסמיכות לטטוון ממוקם מנזר גלוז'ן ומספר מערות התבודדות מימי הביניים המהווים יעד תיירותי. מדי קיץ מתקיימת בעיירה תחרות שחמט גדולה, אחד מאירועי השחמט העיקריים בבולגריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערי מחוז לובץ'
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
הנס רייטר

הנס רייטר (Hans Conrad Julius Reiter; 26 בפברואר 1881 – 25 בנובמבר 1969) היה רופא ובכיר בממסד הרפואי בגרמניה הנאצית. רייטר היה מעורב בביצוע פשעים נגד האנושות במסגרת עריכת ניסויים באסירי מחנות הריכוז.

== קורות חיים ==
לאחר שקיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1906 התמקד רייטר בבקטריולוגיה ובמסגרת זו השתלם מספר חודשים במכון פסטר בפריז ובכמה בתי חולים באנגליה. בשנת 1916 הוא תיאר את התסמונת אשר נקראה על שמו: תסמונת רייטר. התסמונת מאופיינת על ידי שלושה סימנים (טריאדה) של דלקת מפרקים (Artheritis), דלקת בדרכי השתן (Urethritis) ודלקת עיניים (Conjunctivitis).

קרוב לוודאי שהוא לא היה החוקר הראשון שתיאר את התסמונת; באותה שנה תיאר צמד חוקרים אחרים, פייסינגר ולירוי (Feissinger & Leroy), מקרה דומה שהופיע לאחר דיזנטריה. בשנת 1818 החוקר ברודי (Brodie) תיאר חמישה מקרים דומים לתסמונת שהופיעו לאחר זיהומים בדרכי השתן.

ד"ר רייטר הצטרף בגיל צעיר למפלגה הנאצית, ובשנת 1933 מונה כנשיא מינהלת הבריאות של הרייך. משרדו היה אחראי, בין השאר, על פעולות הסירוס והעיקור שבוצעו במדינה. בשנת 1935 מונה ליועץ רפואי בכיר של המפלגה הנאצית בנושאי בריאות העם.

ד"ר רייטר נעצר לראשונה על ידי שלטונות ברית המועצות בשנת 1945, הוחזק במעצר ונחקר בתחילה בברלין ולאחר מכן הועבר לנירנברג ונכלא שם. אף על פי שהומלץ להעמידו לדין הוא לא נשפט, ובשנת 1947 שוחרר.

הפשע העיקרי שבו הואשם ד"ר רייטר היה מעורבותו הישירה בפיתוח חיסון נגד מחלת הטיפוס, שכלל הזרקת חיידקי טיפוס לאלפי אסירים במחנה ההשמדה בוכנוואלד. הזרקות אלו גרמו למותם של מאות אסירים לפחות. הוא גם הואשם בריכוז ובפיקוח על פעולות הסירוס והעיקור של אלפי אסירים.

הסיבות האמיתיות לשחרורו התמוה על ידי הרוסים, נותרו עלומות עד עצם היום הזה. אחת הסברות לשחרורו ממעצר ולאי העמדתו לדין היא מסירת מידע מסווג לשלטונות הסובייטיים על מחקרים בתחום הלוחמה הבקטריולוגית שנערכו על ידי רופאים נאצים.

לאחר שחרורו בשנת 1947 הוא עוד הספיק לפרסם 11 מאמרים רפואיים. הוא אף פנה בכתב לראומטולוגים יהודים בצרפת והציע להם שיתוף פעולה במחקר. את מכתבו אליהם פתח במילים: "קולגות יקרים". בשנת 1961 הוא אף הוזמן כמרצה אורח לכנס ראומטולוגי בינלאומי שנערך ברומא.

רייטר נפטר בגיל 88. הוא מעולם לא הביע חרטה או ביקש מחילה על פשעיו.

== "תסמונת רייטר" בספרות הרפואית ==
עד שנת 2000 היה נהוג להשתמש בשמו (Reiter's syndrome) לכינוי המחלה "דלקת מפרקים ריאקטיבית" (Reactive Arthritis). בשנה זו פרסמו לראשונה שני ראומטולוגים אמריקנים יהודים מאמר בעיתון Journal of Clinical Rheumatology שבו הוכיחו את הקשר של ד"ר רייטר לביצוע פשעי מלחמה. השניים הציעו לאיגוד הראומטולוגי האמריקני ולקרן לדלקות מפרקים למחוק את השם "תסמונת רייטר" מהספרות הראומטולוגית.

מאז שהתגלתה והוכחה מעורבותו של ד"ר רייטר בביצוע פשעים חמורים, הולך וקטן מספר החוקרים המזכירים את שמו. האיגוד הישראלי לראומטולוגיה החליט שלא להשתמש בשמו ולא להזכירו עוד, לא בעל פה ולא בכתב. במאמר שבדק את המשך השימוש בשמו לתיאור התסמונת, נמצא כי חלה ירידה משמעותית בשימוש בשם, ובעיקר נצפתה הירידה בעיתונים המשפיעים בתחום הרפואה.

== מקורות ==
* [http://www.medicalmedia.co.il/publications/ArticleDetails.aspx?artid=294&sheetid=27 ד"ר הנס רייטר ― פושע מלחמה נאצי], באתר Medicalmedia (לקוח מכתב העת "ראומטולוגיה", גיליון 2, דצמבר 2006)

קטגוריה:רופאים נאצים
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: פושעים
קטגוריה:סגל מחנה בוכנוואלד
קטגוריה:אימונולוגים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1969
עדן (להקה)

עדן הייתה להקת בנים ופופ ישראלית. הלהקה התפרסמה במיוחד לאחר שייצגה את ישראל באירוויזיון 1999 בשיר "יום הולדת".

את הלהקה הקימו ב-1996 האחים אדי וגבריאל בטלר, מקהילת העבריים מדימונה, וחבריהם רפאל דהן ודורון אורן. היא נקראה על שם בתו של אדי בטלר מחברתו לשעבר. ב-1997 פרצה הלהקה בזכות הופעה בתוכנית הטלוויזיה של אמנון לוי. ב-1999 היא נבחרה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה בירושלים, והגיעה למקום החמישי מתוך 23, בשירה "יום הולדת". בשנה זו יצא גם האלבום הראשון של הלהקה, שנקרא גם הוא "יום הולדת".

בשנת 2001 התפרק ההרכב, וחבריו יצאו לקריירות עצמאיות. אדי בטלר ייצג שוב את ישראל באירוויזיון 2006, בשירו "זה הזמן", והגיע למקום ה-23 – שני מהסוף. אחיו, גבריאל היה חתום בחברת התקליטים של סאבלימינל, "משפחת תאקט". כמו כן השתתף כזמר ברוב פרקי תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", כ-50 במספר.

הלהקה הוזכרה בשיר "גם זה יעבור" של הראפר טונה.

== חברי הלהקה ==
* אדי בטלר - זמר
* גבריאל בטלר - זמר
* רפאל דהן - זמר
* דורון אורן - זמר

== דיסקוגרפיה ==
* יום הולדת (1999) - אלבום הכולל עשרה שירים

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:להקות פופ ישראליות
קטגוריה:הרכבים ווקאליים ישראליים
קטגוריה:רביעיות ווקאליות
קטגוריה:להקות בנים
קטגוריה:נציגי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1999
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1996
יאיר עברון

יאיר עברון (נולד ב-1931) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, מומחה לאסטרטגיה, ליחסים בינלאומיים וללימודי ביטחון לאומי.

נולד בירושלים למשפחה מצאצאי הראש"ז צורף והוא נינו של יואל משה סלומון מצד אמו שרה גוטפריד-המבורגר. אחיו הוא העיתונאי בועז עברון.

עברון משמש עמית מחקר במכון למחקרי ביטחון לאומי. לימד בעבר בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ואף כיהן כראש החוג בסוף שנות ה-90. לימד גם באוניברסיטת סאסקס ובאוניברסיטה העברית בירושלים.

==פרסומים==
עברון חיבר מספר פרסומים בנושאי פוליטיקה בינלאומית, הסכסוך הישראלי-ערבי, פיקוח על אמצעי לחימה וכדומה.

בשנת 1987 הוציא עברון לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד את הספר "הדילמה הגרעינית של ישראל", בנושא מדיניות הגרעין של ישראל.

===מבחר מפרסומיו===
<div class="mw-content-ltr">
*Evron, Yair, [http://www.inss.org.il/publications.php?cat=25&incat=&read=2656 Deterrence: The Campaign against Hamas], Strategic Assessment, Volume 11, No. 4, February 2009.
*Evron, Yair, [http://www.inss.org.il/upload/(FILE)1216205527.pdf An Israel-Iran Balance of Nuclear Deterrence: Seeds of Instability], in Israel and a Nuclear Iran: Implications for Arms Control, Deterrence, and Defense, Ephraim Kam, ed., Memorandum No. 94, Tel Aviv: Institute for National Security Studies, 2008.
*Evron, Yair, [http://www.inss.org.il/publications.php?cat=25&incat=&read=116 Deterrence and its Limitations], Strategic Assessment, Vol. 9, No. 2, August 2006.
*Evron, Yair, [http://www.inss.org.il/publications.php?cat=25&incat=&read=214 Disengagement and Israeli Deterrence], Strategic Assessment, Vol. 8, No. 2, August 2005.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.inss.org.il/heb/experts.php?cat=0&incat=&staff_id=41 דף קורות חיים במכון למחקרי ביטחון לאומי] באוניברסיטת תל אביב
* 
* [http://www.powerbase.info/index.php/Yair_Evron דף פרטים] באתר PoweBase
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מדע המדינה
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:סגל המכון למחקרי ביטחון לאומי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931