OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עבד א-רחמן אל-ג'ברתי

עַבְד א-רַחמן אל-גַ'בַרְתי (בערבית: عبد الرحمن الجبرتي; שמו המלא: עבד א-רחמן בן חסן בן בורהאן א-דין אל-ג'ברתי, عبد الرحمن بن حسن بن برهان الدين الجبرتي; 1754-1822) היה מלומד מוסלמי מצרי והיסטוריון ששהה רוב חייו בקהיר ותיעד את פלישת נפוליון למצרים בעיני ילידי המקום.
== ביוגרפיה ==
מעט ידוע על חייו. פרנץ שטיינר סובר כי אל-ג'ברתי נולד בכפר תל אל-ג'ברתי בצפון פרובינציית הדלתא של בחיירה, לעומת זאת עבד אל-קאדר סאלח כותב שאל-ג'ברתי נולד בקהיר.
לפי כתיבתו של אל-ג'ברתי, שמו נלקח מ"סבו מדרגה שביעית," עבד א-רחמן, שהיה שאר המשפחה הרחוק ביותר בזמן שניתן להתחקות אחריו עבד א-רחמן היה מאזור אל-ג'ברתי (Jeberti) בזיילה (Zeila), בסומליה המודרנית (אז תחת שליטת אתיופיה)
וביקר בקהילות ג'ברתי במכה ואל-מדינה לפני שנסע למצרים שם היה לשייח' וראש קהילת ג'ברתי שם. השערה אחרת היא שסב-סב-סבו הגיע משבטי ג'ברתי שבסודאן.

אל-ג'ברתי למד באוניברסיטת אל-אזהר, והחל לרשום את דברי הימים של המאורעות שקרו בקהיר. כרוניקות אלה נודעות באנגלית בדרך כלל כ"ההיסטוריה של מצרים של אל-ג'ברתי" (al-Jabarti's History of Egypt), ונודעות בערבית כ"עג'איב אל-את'אר פי א-תראג'ם ואל-אח'באר (عجائب الاَثار في التراجم والاخبار).
הם טקסט היסטורי חשוב בשל היותם דיווח מפי עד ראייה לפלישת נפוליון למצרים ותפישת השלטון בידי מוחמד עלי. הרשימות העוסקות במשלחת הצרפתית ובכיבוש נכללו בכרך נפרד באנגלית בשם "נפוליון במצרים" (Napoleon in Egypt).

לפי מארסו, באחרית ימיו בחר אל-ג'ברתי להיטמן בתל אל-ג'ברתי, העיר שממנה הגיעו אבותיו, לפי סברתו.

==לקריאה נוספת==

* עבד אלג'ברתי, היום שבו התערערו חוקי בראשית: הכרוניקה המופלאה של הכיבוש הצרפתי במצרים (מערבית: עמנואל קופלביץ), משכל - הוצאה לאור, 2020.

==קישורים חיצוניים==

*.
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריונים מצרים
קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:ילידי 1754
קטגוריה:נפטרים ב-1822
לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס

לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס (לטינית Lucius Domitius Alexander) היה מושל הפרובינקיה הרומית אפריקה, וכשהורה לו הקיסר מקסנטיוס לשלוח את בנו כבן ערובה לרומא לאות נאמנותו, סירב והכריז על עצמו לקיסר בשנת 308. בנוסף לפרובינקיה אפריקה שלט לוקיוס דומיטיוס אלכסנדרוס גם על סרדיניה, וקיימות עדויות שכרת ברית עם קונסטנטינוס. בתגובה שלח מקסנטיוס כוח לדכא את המרד, ואלכסנדרוס נאסר ולאחר מכן הוצא להורג במועד שאינו ידוע במדויק, בין שנת 309 ל-311.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
איטלקית יהודית

איטלקית יהודית היא שפה המבוססת על השפה האיטלקית, והייתה בשימוש על ידי קהילות יהודיות רבות ברחבי איטליה ועדיין חיה. היא התפתחה בין המאה העשירית למאה התשע עשרה, ונקראה גם "לעז", "לטינו", "איטליאנו" או "וולגאר". אך מוכרת גם בשם "איטלקיאן"

האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. גם בקורפו שביוון דיברו בשני ניבים של שפה זו. 

האיטלקית היהודית נכתבת בכתב העברי. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: achlare - לאכול, gannaviare - לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, בעיקר ברומא, בקורפו ובישראל, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית.

==לקריאה נוספת==
* י"ל לוי, הערך: איטלקית יהודית, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים א, תשכ"ז 1967, עמ' 149-150.
* מיכאל ריז'יק, הדקדוק ואוצר המילים באיטלקית היהודית הקדומה כנגד להגי הגטו : השונה והמשותף, מסורות, ט"ו, תש"ע 2010, עמ' 155-172. 
* מריה מאיר-מודנה, על הסמנטיקה של המלים העבריות באיטלקית יהודית, מקדם ומים, ה, תשנ"ב 1992, עמ' 93-99. 
* לואיזה פרטי קואומו, תרגום עובדיה לאיטלקית יהודית : סוגיות תחביריות, מסורות, ט-י"א, תשנ"ז 1997, עמ' 495-510.
* לואיזה פרטי קואומו, ספר יונה ותרגומיו לאיטלקית-יהודית, הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 9, ד, 1, תשמ"ו 1986, עמ' 131-138.
* Mayer Modena, Maria Luisa, Vena Hebraica nel Giudeo-Italiano. Dizionario dell’Elemento Ebraico negli Idiomi degli Ebrei d’Italia, LED, Milano 2022

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:יהדות איטליה
צרפתית יהודית

צרפתית יהודית (במקור צרפתית סתם; אין להתבלבל עם השפה הצרפתית הנכרית, ששמה בעברית נגזר ממנה) הייתה שפה רומאנית-יהודית שהתפתחה מהשפה הצרפתית של ימי הביניים והייתה בשימוש הקהילות היהודיות בצפון צרפת, ארצות השפלה וכן במערב גרמניה בערים כמו מיינץ, פרנקפורט ואאכן. השפה הושפעה גם מהצרפתית הקדומה, הגרמנית הקדומה הגבוהה ומהיידיש, כללה מילים נלוות מעברית ונכתבה בכתב עברי.

השפה פרחה במאה ה-11 בצרפת וחכמים ידועים כגון רש"י ורבי משה הדרשן דיברו בה והשתמשו בה בכתביהם. מסיבה זו היא מתועדת היטב, וחוקרי הצרפתית הקדומה מוצאים בה כר נרחב למחקר. המיוחד בשפה הצרפתית יהודית הוא שבניגוד לשפות יהודיות אחרות נעשה במסגרתה שימוש גם בניקוד (דהיינו, בניקוד טברני) לצורך ציון התנועות. הצרפתית היהודית נכחדה ומאז ימי הביניים אינה בשימוש.

== קישורים חיצוניים ==
* צרפתית יהודית בכתבי רש"י:
** משה קטן, [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=20 אוצר לעזי רש"י לתנ"ך]
** משה קטן, [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=22 אוצר לעזי רש"י לתלמוד]
* 

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:צרפתית
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:שפות יהודיות
שארל בלה

שארל ארנסט בלה (בצרפתית Charles Ernest Beulé; 29 ביוני 1826 – 4 באפריל 1874) היה ארכאולוג ומדינאי צרפתי.

== חייו ==
בלה נולד בסומיר בעמק הלואר והתחנך באקול נורמל סופרייר שבפריז. עיקר פרסומו בא לו לאחר שכיהן כפרופסור בבית הספר הצרפתי באתונה החל ב-1851, וחשף את שרידי הדרך העתיקה שהובילה אל הפרופילאה באקרופוליס באתונה. שער הכניסה לאתר הקרוי מאז על שמו, וחיבורו הידוע ביותר, "האקרופוליס של אתונה" (L'Acropole d'Athènes), התפרסם ב-1853 ועסק בממצאיו אלה. לאחר מכן עסק בעבודות מחקר באתר העיר קרתגו ועל שמו נקראים האפסיסים שחשף באתר.

מששב לצרפת הוענקו לו מספר תארים אקדמאים ואחרים, ובין היתר זכה באות לגיון הכבוד. בערוב ימיו הקדיש את זמנו לפוליטיקה ונבחר כחבר באספה הלאומית של צרפת ב-1871. משך מספר חודשים בשנת 1873 כיהן כשר הפנים, וב-1847, בגיל 47 שלח יד בנפשו.

בין יצירותיו האחרות: 
* מחקרים אודות הפלופונסוס (Études sur le Péloponnèse, 1875) 
* המטבעות של אתונה (Le monete di Atene, 1858)
* האדריכלות במאה של פיסיסטראטוס (L'Architecture au siècle de Pisistrate, 1860)
* חפירות בקרתגו (Fouilles à Carthage, 1861)
* תהלוכת הקיסרים (Le Procès des Césars, 1867-1870)
* תולדות האומנות היוונית לפני פריקלס (Histoire de l'art grec avant Péricles, 1870)

==קישורים חיצוניים==

* [http://pagesperso-orange.fr/saumur-jadis/rues_b/beuleru.htm ביוגרפיה של שארל בלה]
* 

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1874
קטלאנית יהודית

קטלאנית יהודית (Catalànic בשפת המקור) הייתה שפה יהודית שנוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית. 

השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה בעיקר במאה ה-12 ונכחדה לאחר גירוש ספרד ב-1492. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:קטלאנית
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות נכחדות
אראגונית יהודית

אראגונית יהודית הייתה שפה יהודית שדוברה על ידי קהילות יהודיות באזור אראגון שבצפון ספרד, החל מהמאה השמינית עד גירוש יהודי ספרד (בשנת 1492), השפה ידועה גם בשם ג'ודאו-אראגונז (בספרדית: Judeoaragonés). ככל הנראה השתלבה השפה עם הלאדינו בעת שהתפשטה לאזורים דרומיים לאראגון. לקראת הגירוש ועקב גודלה של הקהילה דוברת הלאדינו חדלו היהודים האראגוניים לדבר בשפה זו, והלאדינו תפסה את מקומה הרשמי של האראגונית בקהילות היהודיות.

קטגוריה:שפות רומאניות יהודיות
קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות נכחדות
תנת

סמל תנת (מתחת לסמל [[בעל חמון) על מצבה בקרתחדשת]]
כתובת תנת־עשתרת
תנת (בפיניקית: 𐤕𐤍𐤕, נהגה כנראה כ"תִנִּת"<ref>KAI 175</ref>) הייתה אלה במיתולוגיה הפיניקית ושימשה כאלת ירח ואלה מרכזית בעיר קרתחדשת ובאימפריה שלה. תנת זוהתה עם ארטמיס היוונית<ref>KAI 53: כתובת עבדתנת</ref> ועם יונו קאילסטיס (יונו השמימית) הרומית.<ref>Stephen Benko, The virgin goddess: studies in the pagan and Christian roots of mariology, Brill, 2004, pp. 31, 51, 112-114.</ref>

תליון של סמל תנת מהמאה ה־11 לפנה"ס התגלה במגידו.<ref></ref> אחת ההופעות המוקדמות ביותר של תנת היא בכתובת מצרפת מהמאה ה־7 לפנה"ס המקדישה פסל (סמל) לזוג האלוהי<ref>זוג אלוהי איננו זהות בין האלות. בכתובות פיניקיות מוזכרים הזוגות מלך-עשתרת, צד-תנת, מלך-בעל, מלך-אסר ועוד.

נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 366, 373.</ref> תנת־עשתרת: .<ref>KAI 285</ref> כתובת מקרתחדשת<ref>CIS I 3914</ref> המתארת את בנייתם ותיקונם של מקדשים בעיר, וכן שמות שופטיה וכהניה, פותחת בהקדשה: . הריבוי "מקדשים" מעיד בבירור על בניית מקדש לכל אחת מהאלות, בנפרד.<ref>נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 156</ref>

לתנת הוקדשו מרבית כתובות הנדר הפיניקיות, לרוב יחד עם בעל חמון. תוארה הנפוץ בכתובות היה "ה תנת פני־בעל", שנכתב בהקדשות בכתיב חסר כ<ref name=":1"></ref>, ולעיתים גם בשייכות כגון .<ref>KAI 102</ref> כינוי נוסף שלה שנמצא בכתובות הנדר הוא "אם"<ref>CIS I 195, 380</ref> או "אמא",<ref>CIS I 177</ref> כינוי המקביל ככל הנראה לתוארה של אשרה "אם אלים" באוגריתית, ואף לתואר השמי "אם גדולה" לאלה האם, כפי שהשתמר בשם amygdalus לשקד מצוי.<ref></ref> תוארה הקבוע של תנת "פני בעל", שהופיע גם על מטבע יווני מאשקלון בו נטבע סמל תנת ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ (תעתיק: פַנבָּלוֹס),<ref>George Francis Hill, Catalogue of the Greek coins of Palestine, London, 1914, p. LIX.</ref> מורה שגם כאשר הפולחן מרוכז סביבה, כוחה נשאב מבעל חמון, והיא פניו.<ref></ref> ייתכן שפולחנה קשור במסכות שעליהן סהר, סמל בעל חמון, כלומר ממש פני־בעל, פניו של בעל חמון.<ref></ref>

סמלה של האלה מופיע על מצבות רבות ומורכב ממשולש שמעליו נמתח קו אופקי ועל קודקודו ניצב עיגול. הסמל מופיע על כתובות נדר פיניקיות רבות המוקדשות לאלה, וכן כאמור על מטבע מאשקלון, ועל משקולת עופרת מדרום לאשדוד ים (אשדוד העתיקה).<ref></ref> הסמל נמצא גם על תליונים רבים, בין השאר ממגידו (הוא התליון העתיק ביותר), אשקלון, תל מיכל, מרשה, צידון ומטוא .<ref></ref>

בדומה לאשרה בכנען, תנת הייתה מקושרת לייצוגי עצים חיים, במיוחד עצי תמר, לעיתים עם יעלים משני צדדיו (מוטיב העץ והיעלים).<ref></ref>

== ראו גם ==
* כתובות נדר פיניקיות

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלות ירח
קטגוריה:אלות פריון
קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:פיניקים
אנדרטת צי ארצות הברית

אנדרטת צי ארצות הברית (באנגלית: United States Navy Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, ברחוב 7, בין שדרת אינדיאנה ושדרת פנסילבניה. האנדרטה מנציחה את לוחמי צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. האנדרטה מנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
בסמוך לאנדרטה נבנה מבנה מוזיאון ההנצחה של הצי.

==היסטוריה==
התוכנית להקמת אנדרטה עבור צי ארצות הברית מקורה בתוכנית האב של האדריכל פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון (תוכנית שהוכנה קודם להקמת העיר), אולם האנדרטה הוקמה כ-200 שנה לאחר מכן. ל'אנפנט לא ציין בתוכניתו היכן תהא האנדרטה ממוקמת, וכשהוחלט להקימה, היא מוקמה בשדרת פנסילבניה - "השדרה הראשית" של וושינגטון.

באביב 1977 התארגנה קבוצה של יוצאי צי והוקמה הקרן להקמת אנדרטת הצי. בשנת 1978 החלו בהליכי החקיקה הנדרשים לצורך הקמת האנדרטה. בשנת 1980 נחקק בקונגרס חוק המתיר את הקמת האנדרטה (ממימון פרטי).

בעקבות חקיקת החוק נבחר אתר כיכר מרקט כאתר מתאים להקמת האנדרטה, והאדריכל ג'יימס רוסאנט מניו יורק נבחר לתכננה.

עבודות הבנייה לא החלו עד שנת 1986 בשל קשיים בהשגת התרומות שנדרשו.

פסל "המלח הבודד" הושלם על ידי הפסל סטנלי בלייפלד באוגוסט 1987 והפסל הוצב בסמוך לאנדרטה שהייתה בשלבי בנייה סופיים. האנדרטה נחנכה ב-13 באוקטובר 1987. הפסל צופה לעבר ים עשוי גרניט, שמשני צידיו שתי מזרקות. סביב ים הגרניט 27 תבליטי ברונזה המתארים אירועים הקשורים בצי ארצות הברית.

בין השנים 1987 -1995 נבנו שני בניינים בחלקו הצפוני של הכיכר - הבניין המזרחי הוא מרכז המבקרים של האנדרטה אשר נפתח ביוני 1991, ונחנך רשמית ב-12 באוקטובר 1991. המבנה השני הוא מרכז ההנצחה של הצי, הכולל את תיאטרון אלין בורק, מוזיאון ובו תערוכות אודות ההיסטוריה של הצי, וכן אולם הקרנה המציג סרטים היסטוריים, מרכז מידע וספריה.

על קיר בסמוך לאנדרטה חקוקים ציטוטים מפורסמים שנאמרו על ידי אנשי צי, כדוגמת אימרתו של רב החובל ג'ון פול ג'ונס בשנת 1779: "טרם התחלתי להילחם".

==ראו גם==
* אנדרטת השלום המכונה (אנדרטת הצי)
* אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית
* אנדרטת הצי וצי הסוחר

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://sites-of-memory.de/main/DCnavy.html תמונות של האנדרטה]
* [http://www.jamesrossant.com/navy.html תצלומי אוויר של האנדרטה]

== הערות שוליים ==

צי ארצות הברית
צי ארצות הברית
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
בניין רונלד רייגן

בניין רונלד רייגן
בניין רונלד רייגן ומרכז הסחר הבינלאומי (באנגלית: Ronald Reagan Building and International Trade Center) הוא מבנה השוכן בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, בשדרת פנסילבניה מספר 1300, ומכיל משרדים פדרליים ומשרדים פרטיים.

==היסטוריה==
עד אמצע המאה ה-20 היה באתר בו נמצא המבנה אזור של בתי זונות ופשיעה. לאחר הריסת המבנים באזור במטרה למגר את הפשיעה הפך האזור בו נמצא המבנה (שכונה "הרחבה הגדולה" - 'Great Plaza') למגרש חניה גדול. בשנת 1996 החלה הקמת המבנה לזכרו של רייגן, בתכנונו של האדריכל ג'יימס אינגו פריד, ובעלות של 768 מיליון דולרים. מבנה משרדים זה הוא המבנה הפדרלי השני בגודלו בארצות הברית, אחרי הפנטגון. 

המבנה נקרא על שם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והיה המבנה הפדרלי הראשון שתוכנן ונבנה בבירה על מנת לשמש הן כבניין משרדים פדרלי והן כבניין משרדים פרטי המשמש סוכנויות ממשלתיות וחברות שעוסקות בסחר בינלאומי וגלובליזציה. במבנה ממוקמים משרדי הסוכנות לפיתוח בינלאומי של ארצות הברית, סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית ומשרדי משמר הגבול של ארצות הברית. במבנה ממוקם אולם כנסים בו נערכים כ-1,200 כנסים וירידים מדי שנה, וכן אירועים תרבותיים. במבנה ממוקם מגרש החנייה הגדול ביותר בוושינגטון, ומבקרים בו כמיליון תיירים מדי שנה.

המבנה ממוקם מעל תחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, ולמול אנדרטת אוסקר שטראוס.

<gallery>
LobbyReaganBldg.jpg|מבואת המבנה
Stage and Common Area, Ronald Reagan Building.jpg|הבמה 
Ronald Reagan Building atrium.jpg|אזור הכנסים
TetrahedralSkylight,ReaganBldg.jpg|פתחי תאורה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.findarticles.com/p/articles/mi_m1571/is_n39_v13/ai_19964921 כתבה על המבנה מאת שין ]

רונלד רייגן
רייגן, רונלד
קטגוריה:שדרת פנסילבניה
קטגוריה:הנצחת רונלד רייגן
משרד הכלכלה והתכנון

משרד הכלכלה והתכנון היה משרד ממשלתי שפעל בישראל בין השנים 1981–1995. המשרד הוקם עם כינונה של הממשלה ה-19, בשם "משרד הכלכלה והתיאום הבין-משרדי", ולתפקיד מונה יעקב מרידור. במהלך כהונתו של גד יעקבי במשרד, הוחלף שמו למשרד הכלכלה והתכנון.

על אף שמו, מדיניותה הכלכלית של הממשלה לא נקבעה בו, כי אם במשרד האוצר, אם כי היו שנים בהן היה שותף להכנת תקציב המדינה. עיסוק מרכזי של המשרד היה הכנת תשובות הממשלה לדו"חות מבקר המדינה. יחידות נוספות במשרד כללו את הרשות לתכנון כלכלי לאומי ואת המטה לייעול המשק הציבורי.

כאשר מונה לתפקיד יוסי ביילין, ביולי 1995, הוא סבר כי אין הצדקה לקיומו של המשרד ופתח במהלך לביטולו. עם כינונה של הממשלה ה-26 בסוף אותה שנה, לא מונה שר חדש לתפקיד זה, והמשרד פורק.

ב-2009, ראש הממשלה בנימין נתניהו מינה עצמו לשר לאסטרטגיה כלכלית, תפקיד שלא הוגדר בבירור, אך יש המשווים את תפקידו לתפקיד שר הכלכלה והתכנון בעבר.

==שרים==
===שרי הכלכלה והתכנון===
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="7" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תמונה !! התחלת הכהונה !! סיום הכהונה !! מפלגה
|-
| יעקב מרידור || 5 באוגוסט 1981 || 13 בספטמבר 1984 || הליכוד
|-
| גד יעקבי || 13 בספטמבר 1984 || 22 בדצמבר 1988 || המערך
|-
| יצחק מודעי || 22 בדצמבר 1988 || 11 ביוני 1990 || הליכוד
|-
| דוד מגן || | || 11 ביוני 1990 || 13 ביולי 1992 || הליכוד
|-
| שמעון שטרית || 13 ביולי 1992 || 18 ביולי 1995 || העבודה
|-
| יוסי ביילין || 18 ביולי 1995 || 22 בנובמבר 1995 || העבודה
|-
|}

===השר לאסטרטגיה כלכלית===
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="7" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תמונה !! התחלת הכהונה !! סיום הכהונה !! מפלגה
|-
| בנימין נתניהו || 31 במרץ 2009 || 18 במרץ 2013 || הליכוד
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

כלכלה והתכנון
קטגוריה:משרדי כלכלה
מטען פורמלי

המטען הפורמלי לכל אטום מסומן בתוך העיגול
בכימיה, מטען פורמלי הוא מטען חשמלי חלקי על אטום בתוך מולקולה. המטען מוגדר על פי ההנחה כי אלקטרונים של קשר כימי משותפים באופן שווה בין האטומים, ללא תלות בהבדלי האלקטרושליליות היחסית ביניהם. הגדרה נוספת למטען פורמלי היא, המטען שיישאר על כל אטום לאחר פירוק כל הקשרים שלו בצורה הומוליטית (שוויונית).

== חישוב ==
<math>FC = V - N -B/2 </math><ref name=":0" />

כאשר:
*V מספר אלקטרוני הערכיות של האטום
*N מספר האלקטרונים הבלתי קושרים שלו
*2/B מספר הקשרים קוולנט<nowiki/>י שהאטום יוצר

דרך חלופית לקביעת מטען של אטום עם התחשבות באלקטרושליליות היא בעזרת קביעת דרגות חמצון.

בבחירת מבנה לואיס עבור מולקולה, הצורה המועדפת היא זו שתיתן לכל אטום מטען פורמלי מינימלי.

== דוגמאות<ref name=":0"></ref> ==
* CH<sub>4</sub> - פחמן במתאן: 0 = 4 - 0 - 4
* <sup>-</sup>NO<sub>2</sub> - חנקן בקבוצת ניתרו: 0 = 3 - 2 - 5
* <sup>-</sup>NO<sub>2</sub> - חמצן בקשר כפול עם חנקן: 0 = 2 - 4 - 6
* <sup>-</sup>NO<sub>2</sub> - חמצן בקשר בודד עם חנקן: 1- = 1 - 6 - 6

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קשרים כימיים
גאיזריק

מסעות הוונדלים בימיו של גאיזריק (כחול)
הוונדלים תוקפים את רומא - [[קארל ברולוב|ממוזער]]
ביזת רומא בידי הוונדלים - מאת היינריך לויטמן
גאיזריק, דהיינו "מלך-חנית", המכונה גם "הנכה" בשל מומו הגופני (סביבות 389 – 25 בינואר 477), היה מלך הוונדלים משנת 428 ועד מותו. במשך כמעט 50 שנות שלטונו, הוא העניק לוונדלים, שהיו שבט גרמאני משני למדי, מעמד של מעצמה ים תיכונית, שנטלה חלק חשוב בנפילת האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5.

== חייו ==
גאיזריק נולד ככל הנראה ליד אגם בלטון בהונגריה של ימינו, כבנו מחוץ לנישואין של המלך גודיגיסל. לאחר מות אביו בשנת 406 או 407, היה גאיזריק לדמות חזקה, והיה שני בכוחו רק לזה של המלך החדש, אחיו למחצה גונדריק. משמת גונדריק בשנת 428, הוכרז גאיזריק למלך הוונדלים שישבו אותה עת בדרומו של חצי האי האיברי. מאבקם של הוונדלים בויזיגותים על השליטה בספרד, הביא את גאיזריק לוותר על השליטה בה, ובשנת 429 הוא יצא בראש כל 80,000 בני עמו לצפון אפריקה. בתוך כשנה וחצי כבש את השטחים הרומיים המהווים כיום את מרוקו ואלג'יריה. בשנת 439 כבש גאיזריק את קרתגו ללא קרב וקבע בה את בירתו. הוא גירש את הבישוף הקתולי המכהן והנהיג את האריאניות כדת המדינה, אם כי איפשר חופש פולחן. לראשונה לאחר כמעט 600 שנה, שוב איימה קרתגו, הפעם בירתה של ממלכת הוונדלים, על ההגמוניה הרומאית באגן המערבי של הים התיכון. בהנהגתו של גאיזריק השתלטו הוונדלים על סיציליה, סרדיניה, קורסיקה ועל האיים הבלאריים, והיו לשודדי ים שהטילו את מוראם על ימאי הים התיכון.

בשנת 442 הכיר הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בריבונותה של הממלכה הוונדלית, אך כשהוא נרצח בשנת 455 על ידי פטרוניוס מקסימוס שהיה לקיסר תחתיו, פלשו הוונדלים לאיטליה והגיעו עד שערי רומא. האפיפיור לאו הראשון פנה לגאיזריק וביקשו לחוס על העיר ועל תושביה, ומשהאחרון הסכים, נפתחו שערי העיר בפניו. הקיסר החדש פטרוניוס מקסימוס נמלט מרומא אך נרצח סמוך לאחר מכן בידי אספסוף. הוונדלים בזזו את העיר אך לא השליטו בה חורבן של ממש. הם נטלו עימם מספר בעלי הון כשבויים, וגאיזריק הביא עמו לקרתגו את אלמנתו של ולנטיניאנוס השלישי ואת בנותיה, שאחת מהן נישאה לבנו הבכור ויורשו, הונריק.

בשנת 468 הכריזו שני חלקי האימפריה הרומית החצויה מלחמה משותפת על הוונדלים במטרה לחסל את האיום הוונדלי על נתיבי השיט, אך גאיזריק הדפם תוך שהוא משמיד 600 מ-1,100 ספינותיהם, והרומאים נסוגו. הוא ניסה לנצל את ניצחונו ולפלוש לפלופונסוס, אך נהדף ונאלץ לסגת. בשנת 474 חתם גאיזריק על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא מת שלוש שנים לאחר מכן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:האימפריה הביזנטית
קטגוריה:ונדלים
קטגוריה:רומא העתיקה: היסטוריה
קטגוריה:אירופה: היסטוריה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:אפריקה: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 389
קטגוריה:נפטרים ב-477
איגוח

איגוח הוא צורת גיוס הון מודרנית היוצרת, באמצעות מבנה משפטי מורכב, יתרונות הן למשקיע והן למנפיק. בניגוד לשמו, האיגוח (Securitization) איננו הנפקת אג"ח גרידא אלא טכניקה קונקרטית ומסוימת מאוד למימון פעולות על ידי הסטת תזרים מזומנים והפיכתו להון זמין. הישות המאגחת מוכרת לציבור המשקיעים תזרים מזומנים שתמורתו היא מקבלת הון זמין. עם זאת, הישות המאגחת איננה חשופה להתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה חושפת אותה. כאשר ישות מאגחת תזרים מזומנים, המשקיע אינו יכול לרדת לנכסיה כדי להבטיח את החוב. מהותית, מי שרוכש אג"ח במסגרת איגוח איננו רוכש חוב, כפי שמקובל ברכישת אג"ח רגיל. המשקיע בהליך איגוח קונה מרכיב מתזרים מזומנים. בשנים האחרונות מתחילה מהפכת איגוח בישראל. 

==המבנה המשפטי של האיגוח==
כדי לאגח תזרים מזומנים, הישות המאגחת מקימה חברת בת המכונה "חברה למטרה מיוחדת" (באנגלית SPC - Special purpose company). הקמת חברות בנות מסוג זה מקובל בתחומים רבים במשפט המסחרי (מכרזי תשתיות או שיטות תכנון מס). חברת הבת רוכשת מהישות את תזרים המזומנים על ידי המחאה: הישות מסיטה את תקבולי תזרים המזומנים המסוים ממנה אל ה-SPC, וזאת תמורת ההון שהישות מבקשת לגייס. המחאת הזכות מהישות ל-SPC יוצר מבנה משפטי שבו נושי ה-SPC לא יוכלו לרדת לנכסי הישות, וכי כל מהותה של ה-SPC הוא קבלת תקבולי תזרים המזומנים המדובר. בשלב השני מנפיקה ה-SPC (ולא הישות המאגחת) איגרות חוב אותם היא מוכרת לציבור. האג"ח הנ"ל מדורג לפי איכות תזרים המזומנים (מאחר שפרט אליו אין עוד משמעות ל-SPC) - כלומר הציבור רוכש בעצם את תזרים המזומנים, מקבל מקור הכנסה קבוע שאת איכותו הוא יכול להעריך, ואין הוא צריך לחשוש מבעיות נציג או מפשיטת רגל (מנת חלקו עם זאת היא החשש כי המקור לתזרים המזומנים לא יוכל לספקו). הישות המאגחת פטורה מההתחייבות שהנפקת אג"ח רגילה הייתה מטילה עליה (זאת בתמורה כמובן לויתור על מקור הכנסה).

== קישורים חיצוניים ==
* אמיר עוז | לאג"ח, לאג"ח, לאג"ח: האם איגוח יעזור לשקם את כלכלת ישראל מהקורונה? | 8 ביוני 2020:
https://drive.google.com/file/d/1xZS5ocNbThmQ9lY3HpPX--yP0hxq6xkc/view

קטגוריה:איגרות חוב
פרס דוש לקריקטורה

פרס דוֹש לקריקטורה הוא פרס המחולק על ידי עיריית תל אביב-יפו אחת לשנתיים, במעמד ראש עיריית תל אביב-יפו, ל"יוצרים בתחום הקריקטורה לסוגיה אשר פועלים בישראל, ועבודותיהם מתפרסמות בעיתונות, ספרות ובמדיה האלקטרונית בארץ". קרן הפרס הוקמה ביוזמת משפחתו של הקריקטוריסט ועיתונאי "מעריב" קריאל גרדוש (דוש), יוצר הדמות "שרוליק" לאחר מותו בשנת 2000 ובשיתוף העיתון "מעריב". סכום הפרס עומד על 13 אלף ש"ח.

הזוכים בפרס:
* עמוס בידרמן (2002)
* פרידל שטרן (2004)
* שמואל כץ (2006)
* מישל קישקה (2008)
* מושיק לין (2011)
* דניאלה לונדון דקל (2013)
* שלמה כהן (2015)
* ערן וולקובסקי (2017)
* אסף חנוכה (2019)
* גיא מורד (2021)
* שי צ'רקה (2023)

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

*
דוש
דוש
דוש
יצחק טוניק (עיתונאי)

יצחק טוניק (נולד ב-1953) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, כיהן כמפקד גלי צה"ל בשנים 2007–2011.

== ביוגרפיה ==
יצחק טוניק נולד ב-1953. הוא מילא תפקידים עיתונאיים שונים בגלי צה"ל כעשרים שנה, ביניהם ממלא מקום מפקד התחנה (2001–2002) והעורך הראשי. ערך והגיש לפרקים את התוכנית היומית "רצועת הביטחון", העוסקת בענייני צבא. בעבר שימש גם כראש ענף קישור לעיתונות (עק"ל) בחטיבת דובר צה"ל וכעורך עיתון "במחנה".<ref name=":0"></ref>

בשנתו הראשונה של ערוץ 10 שימש טוניק כמנהל חטיבת החדשות של הערוץ.<ref name=":0" /> ב-2007 מונה טוניק למפקד גלי צה"ל, לאחר פרישתו של אבי בניהו, שמונה לדובר צה"ל.

ב-19 במאי 2011 הודיעה לשכת שר הביטחון על הקמת ועדה בראשות אלוף (מיל') יפתח רון-טל, לבחירת מחליפו של טוניק בתפקיד מפקד גלי צה"ל. בדצמבר 2011 הוחלף בתפקידו כמפקד גלי צה"ל על ידי קצין חינוך ראשי אלי שרמייסטר
, שכיהן עד כניסתו לתפקיד של ירון דקל.

טוניק מגיש פינה בנושא מוזיקה ברזילאית בתוכנית "העונג השישי" של שמעון פרנס שמשודרת בגל"צ, ובמשך כמה חודשים הגיש יחד עם אלי ישראלי את "ציפורי לילה", בכותרת "ציפורי לילה ברזילאיות".

הוא אחיינו של מבקר המדינה השלישי, יצחק טוניק.

==לקריאה נוספת==
* בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013.
==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.kipa.co.il/tarbut/show.asp?id=30034 היאלמותה של המסורת]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי במחנה
קטגוריה:מפקדי גלי צה"ל
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל ערוץ עשר
קטגוריה:חיילי דובר צה"ל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
מארק יוז

מארק ריינולד יוז (באנגלית: Mark Reynolds Hughes; 1 בינואר 1956 - 21 במאי 2000) היה איש עסקים אמריקני, ייסד את חברת הרבלייף ועמד בראשה.

==קריירה==
בפברואר 1980, ייסד יוז את חברת הרבלייף הבינלאומית שמרכזה בלוס אנג'לס. מאז הפכה החברה להיות לאחת המפיצות הגדולות בעולם של תוספי תזונה באמצעות שיווק רב-שכבתי, עם מחזור מכירות של כ-3.8 מיליארד דולר ב-2014.

ב-1994 הקימו מארק וסוזן יוז את "קרן המשפחה של הרבלייף" (Herbalife Family Foundation), ארגון צדקה המוקדש לסיוע לילדים. קרן המשפחה של הרבלייף והארגון התאום שלו "קרן המשפחה של הרבלייף הבינלאומית" (International Herbalife Family Foundation), תרמו למעלה מחמישה מיליון דולר לילדים נפגעים ברחבי תבל.

יוז הצהיר לעיתים תכופות כי אמו הלכה לעולמה כתוצאה מלקיחת מינון יתר של גלולות להרזיה בהיותו בן 18, והוא טען שאירוע זה דחף אותו לייסד את הרבלייף.

מארק יוז נפטר בגיל 44.
חוקר מקרי המוות של מחוז לוס אנג'לס קבע כי הוא מת כתוצאה ממינון יתר של כמויות גדולות של אלכוהול ותרופות אנטי-דיכאוניות. הוא הלך לעולמו בהיותו נשוי לדארסי לאפייר, לה היה נשוי למשך זמן קצר מאוד.

לפני נישואיו ללאפייר, היה יוז נשוי לסוזן יוז במשך עשר שנים, ולהם בן משותף.

לאחר מותו של מארק יוז, עורך דינו קונראד קליין ניסה להשתלט על כל יוזמות העסקיות של יוז בכללן הרבלייף, קרן המשפחה של הרבלייף וקרן הנאמנות של מארק יוז. ב-2006 בית המשפט העליון של לוס אנג'לס קבע כי האפוטרופסות של קרן הנאמנות של מארק יוז עברה מידי ג'ק ריינולדס לידי קונראד קליין תמורת 40 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.herbalifefamily.org/ אתר קרן המשפחה של הרבלייף] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
תורי

המחוז ההיסטורי - תורי
תורי (בגאורגית: თორი) הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במסחתי שבמרכז גאורגיה, כיום בנפת בורג'ומי שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי. הוא גובל ממזרח במחוז ההיסטורי תריאלתי, מצפון-מערב באימרתי ומצפון-מזרח בכארתלי הפנימית.

רובו של המחוז שוכן בערוץ בורג'ומי, אחד הערוצים בהם זורם נהר הקורה, הנמשך מטאשיסקארי (ტაშისკარი) ועד לדווירָה (დვირა). כמו כן נמצאים בשטח המחוז העמקים גוּגָ'רֶתי (გუჯარეთი) ושאבצק'אלי (შავწყალა).

בתקופה הפאודלית הייתה תורי מחוז צבאי (סאדרושו) שבראשה עמדו שליטים ממשפחת ה"תורים" (თორელები, תוֹרֶלֶבּי) (במאות ה-14-12), שעל שמם נקרא המחוז. במאה ה-15 הפך המחוז לאחוזת אצילי בית אוואלישווילי, ובמאה ה-16 הייתה תחת שלטון אתאבגות סאמצחה.

== מקורות ==
* ס. מקלתיה (1957), "ערוץ בורג'ומי: אזור היסטורי גאוגרפי", גאורגית
* ბერძენიშვილი დ., ქსე, ტ. 4, გვ. 694, თბ., 1979

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:סאמצחה
פיוס האחד עשר

סמלו
האפיפיור פיוס האחד-עשר (בלטינית: Pius XI; באיטלקית: Pio XI; 31 במאי 1857 – 10 בפברואר 1939) נולד בשם אמברוג'ו דמיאנו אקילה ראטי (Ambrogio Damiano Achille Ratti), היה האפיפיור מ-1922 ועד מותו ב-1939. ראטי שירת כנציג האפיפיור (נונציו) בפולין אחרי מלחמת העולם הראשונה, וכארכיבישוף מילאנו ב-1921. הוא נבחר לכהונת האפיפיור בהצבעה הארוכה ביותר במאה ה-20, שכללה 14 סיבובים.

עם בחירתו, חידש פיוס האחד עשר את מנהג התפילה הפומבית ממרפסת הוותיקן שהופסקה עם קיצה של מדינת האפיפיור ב-1870. פיוס האחד-עשר לא ראה עצמו כמחויב לשיטת שלטון אחת, וטען כי הכנסייה מסכימה לכל שיטה שתאפשר חופש מצפון לנוצרים. הוא תמך בפעילות מסיונרית קתולית באפריקה ובאסיה.

בשמו של פיוס האחד-עשר נחתמו ההסכמים הלטרניים עם איטליה אשר הקימו את מדינת הוותיקן, קבעו את הנצרות הקתולית כדתה הרשמית של איטליה, והעניקו לכנסייה את המנדט על נושא הנישואים באיטליה. הסכם עם גרמניה הנאצית הכיר במעמד הכנסייה ובאוטונומיה שלה, ובמהלכו כפה האפיפיור על המפלגה הקתולית הגרמנית להתפרק.

==ראו גם==
* היסטוריה של קריית הוותיקן
* ההסכמים הלטרניים
* Mit brennender Sorge

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.vatican.va/holy_father/pius_xi/index.htm פיוס האחד-עשר באתר קריית הוותיקן]
* 
* 
* 

קטגוריה:הארכיבישופים של מילאנו
קטגוריה:נונציו (שגרירים אפיפיוריים)
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:ספרנים ומידענים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש
קטגוריה:שגרירים בפולין
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1857
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1939
חמד חלאילה

חמד חלאילה (בערבית: حمد خلايلة; 1928 - 13 במאי 2014) היה חבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך.

חלאילה נולד בסח'נין. במהלך השנים עבד בהסתדרות העובדים הכללית.

בשנת 1981 נבחר חלאילה לכנסת העשירית מטעם המערך. בשנות כהונתו הוא היה חבר ועדת החינוך והתרבות, וחבר בוועדה למינוי קאדים שרעים .

נפטר ב-13 במאי 2014.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:סח'נין: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
המלח הבודד

פסל המלח הבודד ב[[כיכר וויסקונסין שבנורפוק, וירג'יניה]]
פסל המלח הבודד (באנגלית: The Lone Sailor) הוא פסל ברונזה לזכר מלחי צי ארצות הברית, חיילי חיל הנחתים של ארצות הברית, חיילי משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. הפסל, מעשה ידי הפסל סטנלי בלייפלד הוקם עבור אנדרטת צי ארצות הברית הממוקמת בשדרת פנסילבניה בוושינגטון בירת ארצות הברית.

המלח שהיווה השראה לפסל היה סמל דן מלוני (Petty Officer 1st class Dan Maloney). בעת עבודת ההכנה לפסל הגיע בלייפלד לבסיס הצוללות בניו לונדון שם הוצג בפניו משמר כבוד של חיילים, אולם בלייפלד ביקש חייל טיפוסי יותר.

הפסל ניצוק מברונזה בה שולבו ברזלים מותכים משמונה ספינות שונות של צי ארצות הברית, אשר סופקו לפסל על ידי המרכז להיסטוריה של הצי.

== העתקי הפסל ברחבי ארצות הברית==
העתקים של הפסל הוצבו באתרי הנצחה בכל רחבי ארצות הברית:
* ברמרטון, מדינת וושינגטון ().

* ברלינגטון, ורמונט ().

* פורט לודרדייל, פלורידה, בפארק אספלנדה. פסל המלח צופה לעבר הנהר ניו ().

* גרייט לייקס, אילינוי בבסיס ההדרכה של הצי גרייט לייקס ().

* לונג ביץ', קליפורניה. פסל המלח צופה לעבר האוקיינוס השקט ().

* נורפוק וירג'יניה. הפסל ניצב בכיכר ויסקונסין בסמוך לספינת המוזיאון אצ"א ויסקונסין ().

* סן פרנסיסקו, קליפורניה בסמוך למצודת בייקר ).

* ווטרלו, איווה במוזיאון גרוט ().

* וסט הייבן, קונטיקט. הפסל ממוקם בפארק אולד גרוב (Old Grove Park) ().

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080217011823/http://www.lonesailor.org/a_memorials_around_country.php אתר רשמי] - מיקום הפסלים ברחבי ארצות הברית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:גברים בפיסול
קטגוריה:שדרת פנסילבניה
קטגוריה:ארצות הברית: אנדרטאות לימאים
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
הכוחות המזוינים של ארגנטינה

הכוחות המזוינים של הרפובליקה הארגנטינאית (בספרדית: Fuerzas Armadas de la Republica Argentina) כוללים בצבא קבע את צבא ארגנטינה, חיל האוויר הארגנטינאי והצי הארגנטינאי ובנוסף את הז'נדרמיות הז'נדרמיה הלאומית הארגנטינאית האחראית על השמירה על גבולות המדינה ומשמר החופים הארגנטינאי. הנשיא ושר ההגנה מופקדים על השליטה בכוחות.

בזמן שלטון החונטה, היוו הכוחות המזוינים של ארגנטינה לאחד מהכוחות החזקים בדרום אמריקה. עם נפילת שלטון החונטה והמשבר הכלכלי שפקד את המדינה צומצמה ההשקעה בצבא, בעקבות כך ארגנטינה העדיפה בחלופות של אמצעי נשק זולים וביניהם אפשר למצוא את: TAM (טנק ארגנטינאי בינוני בעלות נמוכה) ואת הפוקרה.

== מבנה ==

מטוס נשר של [[חיל האוויר הארגנטינאי]]
אחד מטנקי TAM שעבר שדרוג בישראל
הצבא נמצא תחת פיקודו הישיר של משרד ההגנה הארגנטינאי. הוא מורכב מחמישה ענפים המחולקים לשתי קטגוריות: הכוחות המזוינים (Fuerzas Armadas) וכוחות הביטחון (Fuerzas de Seguridad).
ב12 ביוני 2006 הפעיל הנשיא נסטור קירשנר את חוק ההגנה (שנחקק עוד בשנת 1988 במסגרתו נקבע שהכוחות המזוינים של ארגנטינה יפעלו רק כנגד כוח חיצוני התוקף את המדינה, צמצום הסמכויות שבידי המפקדים השונים וריכוז הסמכויות תחת המטה הכללי המשותף לחילות השונים בדגש על שילוביות.

ישראל הייתה ונותרה אחת מיצואניות הנשק העיקריות של ארגנטינה ובין היתר סיפקה בעבר מטוסי קרב כדוגמת הכפיר ונשר.

== היסטוריה ==
=== שנות ה-80 ותהליך הדמוקרטיזציה ===

החל מאמצע שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80, שימשו הכוחות המזוינים של המדינה ככלי בשירות שלטון החונטה, במסגרת המלחמה המלוכלכת נהרגו ונעלמו עשרות אלפי אזרחים.
בשנת 1982 החליט שלטון החונטה לפלוש לאיי פוקלנד, פלישה שהביאה לפרוץ מלחמת פוקלנד שהסתיימה בתבוסתה של ארגנטינה. שלטון החונטות נמשך עד 1984 אז נערכו הבחירות הדמוקרטיות.

=== שנות ה-90 ועד היום ===

בשנות ה-90 התהדקו יחסי הביטחון שבין ארגנטינה לברזיל וצ'ילה במסגרתם עורכים המדינות תמרונים משותפים. בנוסף, ארגנטינה שולחת כוחות לפעילויות האומות המאוחדות. עם הסרת האמברגו הבריטי, הפכה ארגנטינה לאחת מבעלות הברית החשובות שמחוץ לנאט"ו של ארצות הברית בזמן שלטונו של ביל קלינטון.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
ארגנטינה
ארגנטינה
עמית דולברג

עמית דולברג (נולד ב-9 בינואר 1979) הוא פסנתרן ישראלי.

==ביוגרפיה==
עמית דולברג סיים תואר ראשון בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אצל פרופסור יונתן זק ופרופסור עמנואל קרסובסקי. הוא אף בוגר החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים בהצטיינות בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון אצל פרופסור רונן אוהורה. בהמשך השתלם אצל פרופסור גאורג סבה בברלין. כן השתתף בכיתות אמן בהנחיית פנינה זלצמן, מאריי פרחיה, פסקל רוז'ה, ג'ון אוקונר ואריה ורדי.
 
דולברג מתמקד בנגינת מוזיקה ישראלית בת זמננו, בהופעות בישראל ובעולם. בשנת 2004 הקים את אנסמבל מיתר ומאז הוא מנהל אותו. בישראל השתתף דולברג בחג המוזיקה בירושלים, בביאנלה למוזיקה בת זמננו במוזיאון תל אביב, בפסטיבל כפר בלום, בפסטיבל לילות קיץ בתיאטרון החאן בירושלים. כן ביצע יצירות ישראליות חדשות בביצועי בכורה ברסיטלים. באירופה הופיע באנגליה, פינלנד, גרמניה, ספרד ופולין ובשנת 2008 הוזמן לרסיטל של מוזיקה ישראלית ברדיו הבולגרי בסופיה. דולברג הופיע גם בארצות הברית, בניו יורק ובלוס אנג'לס. 

עמית דולברג מלמד באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הוא חבר האנסמבל המאה ה-21 ומנהל אנסמבל מיתר, שאותו הקים בשנת 2004.

בשנת 2020 נבחר להיות מלחין הבית של התזמורת הסימפונית ירושלים.

==חיים אישיים==
עמית נשוי לאסנת ואב לדניאל ואביתר.

==פרסים ומלגות==

* מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל
* מלגת ארקין
* מלגת החברה היהודית-אנגלית בלונדון
* מלגת רחמנינוב
* פרס על הביצוע הטוב ביותר ליצירה רומנטית בפסטיבל כיתות האמן תל-חי בשנת 2004

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
אנדרטת הצי וצי הסוחר

אנדרטת הצי - צי הסוחר (באנגלית: Navy - Merchant Marine Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בפארק ליידי ברד ג'ונסון על האי קולומביה שבוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את זכרם של מלחי צי ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
== מבנה ==
האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה. האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.

בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל. האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה. בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.

על האנדרטה מופיעה הכתובת:

==ראו גם==
* אנדרטת השלום
* אנדרטת צי ארצות הברית
* אנדרטת החוף המזרחי
* אנדרטת החוף המערבי

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050412204000/http://www.dcmilitary.com/army/pentagram/archives/aug28/pt_e82898.html מאמר על האנדרטה ]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
צי - צי הסוחר
צי - צי הסוחר
סוחר, צי
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
חיל האוויר הארגנטינאי

רונדל חיל האוויר הארגנטינאי]]
רונדל חיל האוויר הארגנטינאי לראות נמוכה
חיל האוויר הארגנטינאי (בספרדית: Fuerza Aérea Argentina; בקיצור FAA) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ארגנטינה. החיל הוא אחד החזקים בדרום אמריקה למרות הירידה במעמדו בשנים האחרונות בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את ארגנטינה.

== היסטוריה ==

מטוס נשר ארגנטינאי
ראשית הקמת החיל מתחיל ב־10 באוגוסט 1912 עם ייסוד בית הספר לתעופה. ב־1927 נוסד הדירקטוריון הכללי לאירונאוטיקה שתפקידו היה תיאום וכיוון התעופה הצבאית במדינה. במהלך אותה שנה נוסדה גם התעשייה האווירית הארגנטינאית - ה FMA (Fuerza Aérea Argentina) בעיר קורדובה.

בשנות ה-40 פעלו מספר יחידות אוויריות בצבא הארגנטינאי ובחיל הים הארגנטינאי. ב־11 בפברואר 1944 נוסד הפיקוד האירונאוטיקלי ושנה מאוחר יותר, ב 4 בינואר 1945 הפך החיל לזרוע עצמאית.

במהלך שנות ה-70 עבר החיל תהליך חימוש נמרץ במסגרתו קלט מטוסי קרב צרפתיים (מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5), ישראליים (כפיר ונשר) ואמריקאיים (A-4 סקייהוק) וכן מטוסי קרב מתוצרת עצמית (הפוקרה).

=== מלחמת פוקלנד ===
חיל האוויר הארגנטינאי מילא תפקיד עיקרי בלחימה הארגנטינאית במהלך המלחמה. למרות הנחיתות האיכותית וכן חוסר היכולת להשתמש במפציצים מדגם מיראז' 5 בשל היעדר יכולת תדלוק אווירי, הפגינו הטייסים הארגנטינאים אומץ ונועזות. החיל ספג אבדות קשות ואיבד כ־60 מטוסים אך הצליח להטביע מספר ספינות בריטיות.

=== שנות ה-90 ===
עם הסרת האמברגו הבריטי, עבר חיל האוויר הארגנטינאי תהליך שיקום. החיל קלט 36 מטוסי סקייהוק משודרגים ובמקביל הפך להיות פעיל במשימות האומות המאוחדות.

=== החיל כיום ===

ארגנטינה בוחנת האפשרות לרכישת 12 מטוסי מיראז' 2000 תמורת 90 מיליון דולר
בשנת 2005 התפוצצה פרשה גדולה אחרי שמספר קציני אוויר עסקו בסחר בסמים.
כיום מתעסק החיל במספר בעיות - תיאום הבקרה והשליטה האווירית, החלפת מערכות הנשק המיושנות וקליטת מערכות נשק חדישות. החיל בוחן את האפשרות לרכישת מטוסים חדשים בהתאם לתקציבים המוגבלים בשל מצבה הכלכלי של המדינה. על פי ההערכות, אמורה ארגנטינה להחליט בשנת 2008 על רכישת מטוסי קרב, ככל הנראה 12 מטוסי מיראז' 2000 משומשים מחיל האוויר הצרפתי כפי שעשה חיל האוויר הברזילאי. ארגנטינה גם בחנה את האפשרות לרכוש מטוסי F-16 פייטינג פלקון וכן קיבלה הצעה לרכוש את הדאסו ראפאל הצרפתי אך תקציב הרכש אינו מסוגל להתמודד מול עלויות שני המטוסים.

== כלי התעופה ברשות החיל ==
=== מטוסי קרב ===
* מיראז' 3 - 12 מטוסים בשירות מבצעי, 12 מטוסים נוספים מאוחסנים.
* מיראז' 5 - 7 מטוסים מאוחסנים.
* פוקרה - מטוס קרב קל מתוצרת ארגנטינה, עבר שינויים במסגרתם ניתן לתדלקו בדלק שהופק מצמחים.
* נשר - 13 מטוסים מאוחסנים ולא בשימוש.
* A-4 סקייהוק - המטוס העיקרי של החיל המתפעל 34 מטוסים מדגם משופר המותאם לצורכי החיל.

=== מטוסי תובלה ===
* בואינג 707
* בואינג 757 - מטוס אחד המשמש כמטוס הנשיאותי.
* סאאב 340
* פוקר F27 - מתוצרת הולנד.
* פוקר F28 - מתוצרת הולנד.
* C-130 הרקולס

=== מסוקים ===
* אירוספטיאל לאמה
* בל 205
* בל 212
* S-70 בלקהוק
* S-76 ספיריט

==קישורים חיצוניים==

* 

ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינה: צבא וביטחון
קטגוריה:ארגנטינה: תעופה
פארק ליידי בירד ג'ונסון

פארק ליידי בירד ג'ונסון (באנגלית: Lady Bird Johnson Park) ממוקם על האי קולומביה שבנהר הפוטומק בשטח העיר וושינגטון בירת ארצות הברית. בשנת 1968 נקרא הפארק על שמה של ליידי בירד ג'ונסון, הגברת הראשונה, בשל פעילותה לייפוי העיר וושינגטון בכלל והאי עצמו בפרט בשנת 1965 במסגרתה ארגנה נטיעות בכל האי. 

האי מקושר למרכז וושינגטון באמצעות גשר הזיכרון ארלינגטון.

באי ממוקמת חורשת הזיכרון ללינדון ביינס ג'ונסון שעל הפוטומק, אנדרטת הצי - צי הסוחר ומרינה. שבילי הליכה מקיפים את האי ומאפשרים צפייה באי רוזוולט הסמוך ובפנטגון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070919164929/http://home.nps.gov/applications/release/Detail.cfm?ID=748 הקמת הפארק ושינוי שם האי באתר הפארקים הלאומיים של ארצות הברית]

ליידי בירד ג'ונסון
קטגוריה:פוטומק: איים
שניאנג J-11

J-11 הוא מטוס קרב סיני מתוצרת חברת שניאנג (Shenyang) המצוי בשירות חיל האוויר הסיני. המטוס מבוסס על הסוחוי-27 ונבנה בסין תחת רישיון רוסי.

== פיתוח ==

בשנת 1995 הושגה הסכמה בין ממשלות סין ורוסיה לגבי ייצור מטוס הסוחוי-27 במפעלי שניאנג. תחילה יוצרו המטוסים לפי הדגם הרוסי של הסוחוי-27SK אך במהלך השנים החלו הסינים לשלב בתוך המטוס מערכות נשק סיניות. בשנת 2004 הופסקו ייצור המטוסים על פי הדגם הרוסי אחרי שכבר לא עמדו בדרישות חיל האוויר הסיני וכיום מיוצרים רק המטוסים בהם משולבים המערכות הסיניות. בין השאר סין בוחנת את האפשרות להחליף את מנועי סטורן ליולקה AL-31 הרוסיים במנועי WS-10A מתוצרת סין.

== דגמים ==

* J-11- דגם המבוסס על הסוחוי-27SK אשר 70% ממרכיביו הם מתוצרת סינית וכולל שיפורים של המכ"ם ויכולות התקיפה של המטוס. המטוס נושא בתוכו את המכ"ם N001V אשר החליף את המכ"ם המקורי N001. המכ"ם מאפשר מעקב אחר 10 מטרות במקביל. בנוסף, המטוס מכיל 2 שפופרות קרן קתודית עם תצוגה מולטיפונקציונלית הממוקמות בתצוגה העלית מימין. למטוס גם יכולת נשיאת טילים מונחים לתקיפה קרקעית וימית.
* J-11A - דגם משופר של J-11. השיפור בולט בעיקר בתחום מערכת הטיסה האלקטרונית. המטוס כולל את מכ"ם N001VE שהחליף את המכ"ם NV001V. המכ"ם החדש מאפשר ירי לעבר שתי מטרות במקביל. בנוסף, הטייסים מצוידים בקסדות משופרות המאפשרות ירי לפי מבט.
* J-11B - דגם אשר מורכב כמעט כולו ממרכיבים סיניים. לפי הערכות סיניות המטוס מתקדם יותר מה J-10 והסוחוי-27.
* J-11BS - דגם דו מושבי. מבוסס על הסוחוי-30MK2
* J-11C - דגם הנמצא בפיתוח ואמור להיות בשימוש חיל הים הסיני ותפעול מנושאות מטוסים.

== מאפיינים (סוחוי-27SK) ==
===מאפיינים כלליים===
*צוות: 1
*אורך: 21.94 מטר (72 רגל 0 אינץ')
*מוטת כנפיים:14.7 מטר (48 רגל)
*גובה: 5.92 מטר (19 רגל 5 אינץ')
*משקל ריק: 16,380 ק"ג (36,110 ליברות)
*משקל המראה בחימוש מרבי: 23,140 ק"ג (73,000 ליברות)
*הנעה: 2 מנועי טורבו-מניפה מסוג סטורן ליולקה AL-31 בעלי מבער אחורי, המייצרים דחף של 123.0 קילו-ניוטון (27,550 ליברות-כוח) כל אחד לאחר בעירה

===ביצועים===
*מהירות מרבית: 2.35 מאך (2,150 קמ"ש)
*טווח: 3,720 ק"מ
*סייג רום: 19,000 מטר (62,000 רגל)
*קצב טיפוס: 305 מטר/שנייה (60,000 רגל/דקה)
*כוח G מקסימלי: 9G

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת סין
קטגוריה:מטוסי קרב של צבא השחרור העממי
קטגוריה:מטוסי קרב סילוניים
קטגוריה:מטוסי שניאנג
אהרן-רפאל נחמיאס

אהרן-רפאל נחמיאס (10 ביוני 1932 - 8 בנובמבר 1998) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית צפת וחבר הכנסת.

== ביוגרפיה ==
נחמיאס נולד באספי שבמרוקו, ובשנת 1951 עלה לישראל.

לאורך השנים הוא כיהן כחבר הוועדה המרכזת של תנועת המושבים, כחבר מזכירות חברת העובדים, כחבר מרכז השלטון המקומי וכחבר מועצת המנהלים של "שיכון ופיתוח" ו"שיכון עובדים". בשנת 1962 נבחר לכהן כמזכיר מועצת פועלי צפת ושימש בתפקיד זה עד היבחרו לראש העירייה בשנת 1973.

במקביל לראשות העירייה, בה החזיק עד 1983, נבחר נחמיאס ב-1981 לכנסת העשירית מטעם המערך. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת ה-11, בה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת שלמה הלל. בכנסת היה חבר בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בכנסת העשירית היה חבר ועדת הכנסת ובכנסת ה-11 חבר ועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין דליקת הגז בקריית אתא. יחד עם מיכאל איתן היה נחמיאס בין יוזמי הכנסתה של מערכת ההצבעה האלקטרונית במליאת הכנסת.

במשך שנים עד לפטירתו בנובמבר 1998, כיהן כיו"ר ברית יוצאי מרוקו בישראל. הותיר אחריו אשה, ארבעה ילדים ונכדים רבים.

== הנצחה ==
* בשנת 2009, נקראה על שמו של נחמיאס כיכר מרכזית בצפת, הסמוכה לבית האבות שהביא להקמתו - "סוכת שלום".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צפת: חברי הכנסת
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ראשי עיריית צפת
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת האחת העשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
רענן נעים

רענן נעים (31 בדצמבר 1935 - 7 בספטמבר 2009) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית מטעם המערך.

==ביוגרפיה==

נעים נולד בבנגזי שבלוב ועלה לישראל בשנת 1949. בשנות לימודיו התחנך בכפר הנוער בן שמן, במוסד עליית הנוער בנווה ים, בקיבוץ תל יוסף ובבית ברל. לאחר מכן החל לעבוד בחקלאות והיה מדריך פועלים במושב העולים ספסופה.

נעים היה ממייסדי מועצה אזורית מבואות החרמון. בשנת 1963 נמנה בין מייסדי מושב רמות נפתלי, בו הוא התגורר עד יום מותו, והחל לפעול במסגרת תנועת המושבים. תחילה שימש נעים מזכיר ארגון הקניות של מושבי הגליל ולאחר מכן נבחר לרכז תנועת המושבים בגליל.

בשנים 1981–1984 כיהן כחבר הכנסת ב מטעם המערך ובמהלכה כיהן כחבר ועדת הכלכלה. בשנת 1988 התמודד לכנסת ה-12 בראשות רשימת "תנועה למען המושבים" שזכתה ל-2,838 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

בתו היא תא"ל (מיל') מיכל בן-מובחר, לשעבר ראש חטיבת הסגל באגף כוח האדם בצה"ל, ורעייתו של ראש מועצה אזורית מבואות חרמון, בני בן-מובחר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://he.billiongraves.com/grave/רענן-נעים/21801989 דף הקבר של רענן נעים באתר BillionGraves]

קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:מייסדי מושבים
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:רמות נפתלי: אישים
אורי סבג

אורי סבג (נולד ב-11 בנובמבר 1931, א' בכסלו ה'תרצ"ב) הוא הנדסאי ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

== ביוגרפיה ==
סבג נולד באספי שבמרוקו. בשנת 1947 הצטרף לתנועת דרור במרקש ובשנים 1948–1950 פעל גם במסגרת מחתרת "המגן" של יהודי מרקש. בקזבלנקה למד סבג בבית הספר המקצועי למטלורגיה ובשנת 1950 עזב את מרוקו והיה חבר הכשרה במונברדון שבצרפת. בשנת 1951 עלה לישראל.

בהשכלתו סבג הוא בוגר המדרשה למינהל ציבורי והנדסאי. בשנים 1953–1956 היה חבר קיבוץ צאלים. לאחר מכן הוא החל לעבוד כמסגר במפעלי "אורון" בערבה ובשנת 1957 החל להדריך בהכשרות מקצועיות שקיים משרד העבודה בבאר שבע. בשנת 1963 מונה למפקח על החינוך המקצועי במשרד העבודה, תפקיד בו שימש עד לבחירתו בשנת 1968 למזכיר מועצת פועלי באר שבע.

פעילותו הפוליטית החלה עם הצטרפותו למפא"י בשנת 1951. משנת 1959 היה סבג חבר מרכז המפלגה ובשנת 1971 חבר לשכת המפלגה. במקביל לתפקידו במועצת הפועלים בבאר שבע נבחר לכהן גם בוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית (1974–1982). מתפקידו במועצה הוא פרש בשנת 1981. בשנים 1984-1981 כיהן סבג בכנסת ה-10 מטעם המערך. והיה חבר בוועדת הכלכלה, וועדת העבודה והרווחה.

בבחירות המוניציפליות של שנת 1984 שנערכו בבאר שבע, התמודד מטעם מפלגת המערך על תפקיד ראשות העיר מול ראש העיר המכהן אליהו נאווי אך לא עלה בידו להיבחר לתפקיד זה.

ב-1 בנובמבר 1988 נכנס אורי סבג לכנסת ה-11, בעקבות פרישתו של עדיאל אמוראי.

בשנת 2002 זכה סבג באות יקיר באר שבע.

בשנת 2018 פרסם את ספרו: [https://www.calameo.com/read/00505011130d2d775b527 ״אין לי ארץ אחרת״]

סבג נשוי לאביבה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בבאר שבע.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פעילים ציונים במרוקו
קטגוריה:הנדסאים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:עובדי משרד הרווחה והעבודה
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
האחד עשר של דני אושן

האחד עשר של דני אושן (אנגלית: Ocean's Eleven) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1960, בבימויו של לואיס מיילסטון, ובכיכובם של "חבורת העכברושים" פרנק סינטרה, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופורד וג'ואי בישופ. בסרט הופיע גם אנסמבל של שחקנים כדוגמת שירלי מקליין, אנג'י דיקנסון, סיזר רומרו, הנרי סילבה, ריצ'רד קונטה, נורמן פל ובאדי לסטר.

בשנות ה-2000 נעשתה טרילוגיה של סרטים המבוססת על הסרט, בבימויו של סטיבן סודרברג - אושן 11, אושן 12 ואושן 13, בכיכובם של ג'ורג' קלוני, בראד פיט, מאט דיימון, אנדי גרסיה, אליוט גולד, ברני מק, דון צ'ידל וג'וליה רוברטס בין היתר.

==עלילה==
חבורה של ותיקי מלחמת העולם השנייה, יוצאי הדיוויזיה המוטסת ה-82, מגויסת על ידי שניים מהם, דני אושן וג'ימי פוסטר, כדי לשדוד חמישה בתי קזינו בסטריפ של לאס וגאס בלילה אחד: סהרה, ריוויירה, דזרט אין, סנדס ופלמינגו.

החבורה מתכננת שוד מורכב ביותר בדייקנות של מבצע צבאי. ג'וש הווארד לוקח עבודה כנהג משאית זבל בעוד האחרים מתצפתים על בתי הקזינו. מטענים ממולכדים מושתלים על מגדל התקשורת וכן מערכות הגיבוי האלקטרוניות בכל קזינו מחווטות מחדש.

בדיוק בחצות של ליל השנה החדשה, המגדל מפוצץ, ולאס וגאס מוחשכת לחלוטין. מערכות הגיבוי פותחות את כלובי הקופות במקום להדליק מחדש את האורות, ואנשי החבורה הנמצאים בפנים חומקים לקופות ומרוקנים אותן. הם אוספים את הכסף לתוך שקי אשפה של בית המלון, חוזרים חזרה לקזינו ומתמזגים עם הקהל. ברגע שהאורות חוזרים לפעול, הגנבים יוצאים ללא הבחנה ומשאית הזבל בה נוהג ג'וש אוספת את השקים. נדמה שהמבצע עבר ללא דופי.

אולם, טכנאי המבצע, טוני ברגדורף, לוקה בהתקף לב פתאומי באמצע הסטריפ ומת. הדבר מעלה את חשדות המשטרה, החושבת שיש קשר בין המקרים.

המאפיונר המהולל דיוק סאנטוס מציע להשיב את השלל תמורת מחיר. הוא מבין שאושן נמצא בעיר וכי יש לו קשרים עם פוסטר, בנה של ארוסתו. עד מהרה חלקי הפאזל מתבהרים לו כאשר גופתו של ברגדורף מגיעה לחדר המתים. הוא מתעמת מול הגנבים ודורש מחצית מהשלל. בייאושם, הם מחביאים את הכסף בארון המתים של ברגדורף, להוציא עשרת אלפים דולר שהולכים לאלמנתו. החבורה מתכננת להשיב את השלל לאחר שגופת ברגדורף תישלח לסן פרנסיסקו.

התוכנית משתבשת לאחר שבית העלמין משכנע את האלמנה לערוך את הלוויה בלאס וגאס, בה הגופה נשרפת - יחד עם כל הכסף.

==שחקנים==
{|
|- valign="top"
|
===האחד עשר של דני אושן===
# פרנק סינטרה - דני אושן
# דין מרטין - סאם הרמון
# סמי דייוויס ג'וניור - ג'וש הווארד
# פיטר לופורד - ג'ימי פוסטר
# ריצ'רד קונטה - טוני ברגדורף
# ג'ואי בישופ - מאשי אוקונורס
# הנרי סילבה - רוג'ר קורניל
# באדי לסטר - וינס מסלר
# ריצ'רד בנדיקט - קורלי סטפנס
# נורמן פל - פיטר ריימר
# קלם הארווי - לואיס ג'קסון
|
===אחרים===
* אנג'י דיקנסון - ביאטריס אושן
* סיזר רומרו - דיוק סאנטוס
* פטריס וימור - אדל אלקסטרום
* אקים טמירוף - ספיירוס אייסבוס
* אילקה צ'ייס - גברת רסטס
* ג'ין וילס - גרייסי ברגדורף
* האנק הנרי - מר קלי
* רוברט פולק - שריף וימר
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי 1960
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פרנק סינטרה
קטגוריה:סרטי ערב השנה החדשה