אמיר גוטפרוינד

אמיר גוּטפרוינד (23 ביולי 1963 – 27 בנובמבר 2015) היה סופר ישראלי ובעל טור בעיתון מעריב השבוע.

== ביוגרפיה ==
אמיר גוטפרוינד נולד בחיפה בשכונת נווה שאנן, להורים ניצולי השואה.

הוא התגייס לצה"ל כעתודאי, לאחר שסיים תואר ראשון בטכניון במתמטיקה שימושית. שירת בענף חקר ביצועים בחיל האוויר. בעת שירותו הצבאי השלים תואר שני בטכניון בחקר ביצועים ופרסם את שלושת ספריו הראשונים. השתחרר משירות קבע בצה"ל בגיל 42 בדרגת סגן-אלוף.

ספרו הראשון "שואה שלנו" זכה בפרס בוכמן בשנת 2001, וספרו השני "אחוזות החוף" זכה בפרס ספיר בשנת 2003. בשנת 2013 זכה גוטפרוינד בפרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש רה"מ לוי אשכול. גוטפרוינד היה חבר מועצת יד ושם.

סגנונו שנחשב למיוחד ניכר היה בעברית הקולחת והאמינה, בהיעדר יומרות "ספרותיות", ובתיאור אוהב ואירוני של רגעי מבוכה מול הבלתי נמנע והבלתי-צפוי. בספריו שילב חוויות מנוף ילדותו בחיפה ובקריית חיים.
ספריו של גוטפרוינד תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, הולנדית, צ'כית והונגרית. בין היתר שימש גוטפרוינד כתסריטאי בסדרת הטלוויזיה בני ערובה ובסדרה שעת נעילה.

בשנת 2010 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי אבי נשר "פעם הייתי", המספר על עלילות חבורת ילדים בחיפה של שנת 1968. התסריט לסרט נכתב בהשראת ספרו של גוטפרוינד "בשבילה גיבורים עפים". ספר זה שימש גם השראה לסדרת דרמה ושמה "בשבילה גיבורים עפים", שהופקה על ידי שידורי קשת ואשר זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל קאן לטלוויזיה. בסדרה, שיצר עמרי גבעון, מככבים נינט טייב, משה אשכנזי, מיכאל אלוני, תומר קאפון ואחרים.

היה נשוי פעמיים ואב לשלושה מנישואיו הראשונים. אשתו הראשונה נפטרה מסרטן בשנת 2011, בעת שכתב את הספר "מזל עורב". ההקדשה שבתחילת הספר היא "לנטע שמיר ז"ל, אשתי, אהובתי. ספר ראשון בלעדייך". התגורר ביישוב יובלים עם אשתו השנייה, מיכל, ילדיו וילדיה.

ב-27 בנובמבר 2015 נפטר גוטפרוינד בגיל 52 בבית החולים רמב"ם, לאחר שחלה גם הוא בסרטן.
שלט הנצחה ליד בית ילדותו של אמיר גוטפרוינד

==ספריו ==
* שואה שלנו, זמורה ביתן, 2000 . הספר קיים גם בגרסה מוקלטת.
* אחוזות החוף (סיפורים), זמורה ביתן, 2002 
*העולם, קצת אחר כך, זמורה ביתן, 2005 
*בשבילה גיבורים עפים, זמורה ביתן, 2008 
*מזל עורב, זמורה ביתן, 2013. הספר קיים גם בגרסה מוקלטת
*אגדת ברונו ואדלה, זמורה ביתן, 2014 
*הר האושר, זמורה ביתן, 2016 

==לקריאה נוספת==
* הערך "אמיר גוטפרוינד" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 101, 2018, חיפה. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://www.ithl.org.il/page_13341 אמיר גוטפרוינד] באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
* 
* 
* צור ארליך, [http://tsurehrlich.blogspot.com/2010/01/blog-post_6339.html פשוט ציוני: ריאיון עם אמיר גוטפרוינד], מקור ראשון, 15 ביוני 2007
* אריק גלסנר, [http://www.notes.co.il/arik/42911.asp על אמיר גוטפרוינד], בלוג באתר "רשימות", 12 באפריל 2008
* 
* 
* 

בעקבות מותו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

מכּתביו:
* [http://stage.co.il/Authors/AmirGuttfreund אמיר גוטפרוינד], באתר "במה חדשה"
* [https://web.archive.org/web/20110526205215/http://acheret.co.il/?cmd=articles.174&act=read&id=957 צלליות], סיפור, מגזין ארץ אחרת, 2001
* 
* 
* 
* [http://www.thepost.co.il/news/new.aspx?pn6Vq=EE&0r9VQ=MEDL אמיר גוטפרוינד מציג: החיילים בחזית הקשה ביותר של ישראל], באתר דה פוסט, 8 ביולי 2013
* [http://alaxon.co.il/reading/המוחה-האחרון המוחה האחרון], באתר אלכסון, 4 בספטמבר 2013

על כתביו:
* 
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2008/10/26/על-בשבילה-גיבורים-עפים-של-אמיר-גוטפרו/ על "בשבילה גיבורים עפים", של אמיר גוטפרוינד, הוצאת "זמורה ביתן"], ביקורות ספרות - מעריב, 26 באוקטובר 2008
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*