OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
היחסים המיוחדים

[[נשיא ארצות הברית ברק אובמה (מימין) וראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, 2010]]
היחסים המיוחדים (באנגלית: Special Relationship) הוא כינוי ליחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת ההדוקים מאז סיום מלחמת העולם השנייה.

== היסטוריה של היחסים המשותפים ==
ראשיתם של היחסים המיוחדים בעזרה האמריקאית האינטנסיבית לבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה הן במסגרת חוק השאל-החכר, שעל פיו סייעה ארצות הברית לבריטניה באמצעי לחימה ואספקה, והן בהמשך המלחמה בסיוע צבאי אמריקאי פעיל להדברת גרמניה הנאצית.

עם סיומה של המלחמה ותחילת המלחמה הקרה, מצאו עצמן שתי המדינות בראש המחנה המערבי מול ברית המועצות. במסגרת זו פיתחה גם בריטניה נשק גרעיני בסוף שנות ה-40, בסיוע אמריקאי אינטנסיבי. בנוסף הייתה בריטניה הכוח האירופי המרכזי של נאט"ו ובעל הברית הנאמן ביותר לארצות הברית במסגרת ברית זו. במסגרת כך, הוקמו בסיסים אמריקאים רבים ברחבי בריטניה.

משבר ביחסים המיוחדים חל בזמן מבצע קדש, שבוצע על ידי ישראל בשיתוף פעולה אנגלי וצרפתי ללא תיאום עם האמריקאים. האמריקאים פעלו לנסיגה בריטית (וישראלית) מיידית מסיני. בעקבות כך נאלץ ראש ממשלת בריטניה, אנתוני אידן, להתפטר, ויחסי שתי המדינות נכנסו למשבר. היחסים פרחו מחדש כאשר הרולד מקמילן עלה לשלטון בבריטניה. מקמילן היה קרוב משפחתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי, והקרבה ביניהם סייעה להידוק היחסים בין המדינות, ובראשם שדרוג המערכת הגרעינית הבריטית בצורה משמעותית (מערכת ה"פולאריס") בתמורה לעגינתן של צוללות גרעיניות אמריקאיות בחופי סקוטלנד.

בתקופת ראשי הממשלה הבריטיים הרולד וילסון ואדוארד הית' התקררו שוב היחסים בשל סירובם לשלוח כוחות לסייע לארצות הברית במלחמת וייטנאם וכן בשל הידוק הקשרים של בריטניה עם אירופה וצירופה לאיחוד האירופי. עם עליית מרגרט תאצ'ר לשלטון בבריטניה, התחזקו הקשרים בין המדינות בשל תפיסת העולם השמרנית המשותפת לה ולנשיא האמריקאי רונלד רייגן. בתקופה זו הביעו שתי המדינות יחס נוקשה כלפי ברית המועצות ובהמשך עודדו את גורבצ'וב ומדיניות הפרסטרויקה שלו.

בתקופתם של הנשיא ביל קלינטון וראש הממשלה טוני בלייר התקדמו עוד היחסים ושתי המדינות שיתפו פעולה בראש הכוח שפעל בקוסובו. גם בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש הבן המשיכו היחסים המיוחדים לפרוח, ובריטניה הייתה שותפתה המרכזית של ארצות הברית במלחמה בעיראק, למרות הביקורת שבלייר זכה לה מבית.

במסגרת היחסים המיוחדים רוחשות שתי המדינות זו לזו אמון מלא ומשתפות פעולה בצורה הדוקה בנושאי מודיעין, רכש צבאי ועוד.

== סיבות ליחסים המיוחדים ==
היחסים המיוחדים מתבססים על ערכי שפה ומוצא אשר משותפים הן לעם האמריקאי והן לזה הבריטי. למרות העוינות אשר הייתה מנת חלקם של שני העמים במאות הקודמות (ושהובילה בין היתר להכרזת העצמאות של ארצות הברית מבריטניה לקראת סוף המאה ה-18), הרי שהיותם שייכים לעמים האנגלו-סקסים לצד מפגש אינטרסים משותף, הופך את הקשר בין שתי המדינות לחזק ביותר הקיים בין שתי מדינות כלשהן (בדגש על מעצמות) ברחבי העולם של היום.

==ראו גם==
* קים דארוך

==קישורים חיצוניים==
*אוריה בר-מאיר, [https://www.yesminister.co.il/2019/05/31/%d7%99%d7%97%d7%a1%d7%99%d7%9d-%d7%9e%d7%99%d7%95%d7%97%d7%93%d7%99%d7%9d/ יחסים מיוחדים - היסטוריית היחסים בין בריטניה לארצות הברית], יס מיניסטר, 31 במאי 2019

קטגוריה:יחסי ארצות הברית – הממלכה המאוחדת
יחיאל קמחי

יחיאל קמחי (27 במאי 1935 – 10 במרץ 2017) היה עורך לשוני ומתרגם ישראלי.

==ביוגרפיה==
קמחי גדל באתונה. במלחמת העולם השנייה ברחה משפחתו להרים והתגוררה אצל איכרים, ולאחר מכן הצטרפה אל המחתרת הקומוניסטית, שהגנה עליה עד סוף המלחמה.

קמחי סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה ב-1963 בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. ב-1992 סיים לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן (בהצטיינות).

תרגם ספרים רבים מיוונית (בעיקר לעברית), בהם "פאפא יאנארוס", "הטעות", "המורה זהובת העיניים", "החיים בקבר", "נשיקת הבוגד", "ג'וקונדה" ו"החתול השחור האחרון".

קמחי זכה בפרס האגודה היוונית למתרגמי ספרות יפה על תרגום "המורה זהובת העיניים" מאת סטראטיס מיריביליס בשנת 1997, וכן בפרס שר המדע, התרבות והספורט, מתן וילנאי על תרגום "החיים בקבר" (גם הוא מאת מיריביליס), תשנ"א.

קמחי נפטר ב-2017. הותיר את אשתו, עדה, בנות ונכדים. לאחר מותו הוכר ( לפי אתר יזכור ) כחלל צה"ל .

יחיאל קמחי הוא גיבור הספר "אל ההרים" (סיאל, 2024).<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20140509001708/http://www.literatura.co.il/website/index.asp?show=authors&id=271 יחיאל קמחי] באתר "ליטרטורה"

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מיוונית לעברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
דאשי

אריזות דאשי
דָּאשִי (ביפנית: 出汁, だし) הוא סוג של ציר מהיר הכנה המשמש כבסיס לרטבים ומרקים אחרים במטבח היפני. משמעות השם - הוצאה (出) לנוזל (汁). 

הדאשי אחראי לבסיס הטעם של מגוון מאכלים יפנים, ביניהם מרק מיסו, רוטב מנצויו לאטריות, אודן וכו׳. 

דאשי מפיקים ממיצוי של אצות קומבו (סוג אכיל של קלפ) על סף רתיחה, ושבבי קצואובושי (מדג בוניטו או סוג של טונה משומר). ניתן להפיק דאשי צמחוני מקומבו ופטריות שיטאקי. וקיים סוג נוסף של דאשי ממיצוי של ניבושי - סרדינים מיובשים. 

במטבח היפני הביתי, משתמשים בדרך כלל באבקת דאשי אינסטנט שמספיק לערבב אותה במים חמים.

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.ptitim.com/dashi/ מתכון לדאשי מסורתי ואינסטנט], באתר [http://www.ptitim.com/ פתיתים]
* http://japanesefood.about.com/od/soup/a/aboutdashisoup.htm

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:מרקים
תודחליה הראשון

תוּדְחַלִיה או תוּדְחַלִיאַש<ref>שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא , או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו .</ref> הראשון היה מלך החתים בין השנים 1430–1400 לפנה"ס, ורוב החוקרים רואים בו את המלך הראשון של האימפריה החתית, אולם קשה לקבוע בוודאות מי היה אביו שכן נשתמרו מסמכים מעטים בלבד מסוף הממלכה החתית הקדומה שמאה השנים האחרונות שלה נחשבות לתקופת אופל. בעבר התייחסו אליו החוקרים כמייסדה של שושלת חדשה, אבל מחקרים חדשים הראו שהוא היה צאצא של שושלת המלוכה הלגיטימית של החתים. הוא הצליח להסיר מכס המלוכה את המלך הלא חוקי מוותלי הראשון ששיתף פעולה עם החורים.

האירוע המשמעותי ביותר שהתרחש בזמנו של תודחליאש הראשון היה סיפוח של ממלכות אַסוּוָה (הנמצאות במערב אנטוליה) לתחומי ממלכתו. אחד המהלכים הראשונים שיזם לאחר עלייתו לשלטון, היה לכרות ברית עם כיזוואתנה ממלכה שתושביה היו חורים ולווים מדרום מזרח לחתי. הוא עשה זאת בדרך של מגעים דיפלומטיים על ידי כך שהתחתן עם הנסיכה נִיכַּלמַתִי מכיזוואתנה. ברית זאת שיפרה את יכולת התמרון של הממלכה החתית בחזית הדרומית-מזרחית. בהמשך התמנה כַּנתוּצִילִי, בנם של בני הזוג, למושל בעיר הקודש כומני. הוא חיבר יצירות רבות בחורית ולווית. הברית הזאת בין הממלכות הביאה להשפעה רבה של התרבות החורית על התרבות החתית, בעיקר בנושא פולחן ודת.

מספר חוקרי מקרא מזהים בתודחליה הראשון את תדעל מלך הגויים אשר מוזכר ב.

==לקריאה נוספת==
*Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east,1991.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2fMiddle+Empire.htm#Tudhaliya2 תודחליה הראשון], באתר על מלכי החתים
*[https://web.archive.org/web/20120422094002/http://history-world.org/hittites.htm החתים], באתר היסטוריית העולם

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
רייזורלייט

רייזורלייט (אנגלית: Razorlight) היא להקה אנגלית-שוודית אשר הוקמה ב-2002 על ידי הסולן וכותב השירים, ג'וני בורל.

==היסטוריה==
הלהקה החלה כלהקת חימום של "The Libertines" בכמה אירועים, שם ראה אותם צייד הכישרונות ג'סטין קרוס. הוא מימן להם הקלטות באולפן ההקלטות "Toerag", שם הוא הפיק להם, לצידו של ליאם ווטסון, את השירים "Rip It Up" ,"Rock 'n' Roll Lies", ו-"In The City". השירים הצליחו בתחנות הרדיו והלהקה הפכה לפופולרית בסצנת המוזיקה בלונדון.
הביקוש להופעות היה רב, והלהקה הופיעה מספר הופעות בכל ערב, ביניהן הופעה בארמון אלכסנדרה עם קיבולת של יותר מ-7,000 איש.

אלבום הבכורה של הלהקה, "Up All Night" יצא ב-28 ביוני 2004, ושווק בכמות עותקים גדולה בבריטניה. הוא הגיע למקום השלישי במצעדי האלבומים בבריטניה. תגובת הקהל והמבקרים הייתה טובה, אך למרות זאת נטען שחסר דמיון ומקוריות באלבום. האלבום יצא מחדש ב-18 באפריל 2005, עם תוספת השיר "Somewhere Else" שהגיע למקום השני במצעדים.

ב-2 ביולי 2005, הופיעה הלהקה בהייד פארק, לונדון כחלק מסדרת ההופעות לייב 8. הלהקה הותקפה כי היא הייתה הלהקה היחידה שלא תרמה את ההכנסה הנוספת שהרוויחה למען מדינות אפריקה. כתוצאה מכך, טענה הלהקה שמפני שהיא להקת צעירה וחסרת ניסיון, חבריה אינם יכולים לבצע כזאת התחייבות.

רייזורלייט הופיעה כלהקת חימום בהופעה של קווין ופול רודג'רס ב-15 ביולי 2005 לפני 60,000 איש. הלהקות שינו את מועד ההופעה לאחר הפיגועים בלונדון.
בדצמבר אותה שנה, הלהקה הופיעה כלהקת חימום של אואזיס באצטדיון המיליניום בקארדיף. בנוסף היא הופיעה כלהקת חימום של הרולינג סטונז בהופעותיהם בקלן ופריז.

הלהקה השתתפה באלבום הצדקה "Help-A Day in the Life" למען ילדים החיים באזורי מלחמה, עם השיר "Kirby's House".

במהלך תקופת חג המולד, הלהקה ביצעה הופעה אינטימית ב"ריילוויי אין" בוינצ'סטר. להקת "קפטן פוניקס" שימשה כלהקת חימום. מתופף הלהקה, בן, הוא אחיו הצעיר של מתופף רייזורלייט אנדי בורוס.

אלבומה השני של הלהקה, "Razorlight" יצא ב-17 ביולי 2006 בבריטניה, והגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים במדינה שבוע לאחר יציאתו. חלק מהביקורות היו חיוביות וחלק שליליות.
סינגל הבכורה שיצא מתוך האלבום היה "In the Morning", אשר יצא ב-3 ביולי 2006 והגיע למקום השלישי במצעדי הסינגלים בבריטניה. נכון להיום, זה הסינגל השלישי המצליח שלהם לאחר "Somewhere Else" שהגיע למקום השני, ו-"America" שהגיע למקום הראשון. בנוסף הגיע הסינגל למקום השני במצעד השירים ב-iTunes.

הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הכי גדול שלה באוקטובר-נובמבר 2006. בנוסף היא שימשה כלהקת חימום של ריצ'רד אשקרופט בהופעתו ב-17 ביוני.

בנובמבר 2006, אושפזו חברי הלהקה לאחר שהתגלתה הרעלה רדיואקטיבית במטוס שלהם. במטוס של חברת בריטיש איירוויז בו נסעו, אשר נאלץ לחזור ממוסקבה, נכח המרגל לשעבר אלכסנדר ליטוויננקו.

ב-2007, רייזורלייט היו מועמדים בשתי קטגוריות בטקס פרסי המוזיקה הבריטית: "הלהקה הבריטית של השנה" ו"שיר השנה" עם השיר "America". בנוסף הם היו מועמדים בשתי קטגוריות בטקס פרסי NME הבריטית: "להקת השנה" ו"אלבום השנה".

ב-19 במרץ 2007, הודיעה הלהקה כי היא תשתתף בקרלינג ויקנד באוגוסט 2007.

ב-7 ביולי 2007, השתתפה הלהקה בלייב ארת' והופיעה באצטדיון ומבלי בלונדון, וב-"T in the Park" בסקוטלנד.

==דיסקוגרפיה==
* Up All Night (2004)
* Razorlight (2006)
* Slipway Fires (2008)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.buzzjack.com/forums/Razorlight-Forum-f110.html פורום הלהקה] ב-[http://www.buzzjack.com buzzjack.com]

קטגוריה:להקות אינדי בריטיות
קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2002
פריץ טודט

פריץ טודט (בגרמנית: Fritz Todt; שם משפחתו נהגה: טוֹט; גרסה חלופית של שמו בעברית: פריץ טוט; 4 בספטמבר 1891 – 8 בפברואר 1942) היה שר החימוש של גרמניה הנאצית מהשנים 1935–1942 ומייסד ארגון טודט, שהיה אחראי על חימוש גרמניה.

==ביוגרפיה==

טודט נולד בעיר פפורצהיים במדינת באדן-וירטמברג. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה וזכה בעיטור צלב הברזל. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1922, ובשנת 1931 קיבל דרגת קולונל באס-אה.

בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, מונה טודט לשר בלי תיק בממשלתו השנייה של היטלר. בשנת 1935 הוא מונה לשר החימוש. בשנת 1938 ייסד את ארגון טודט, שהיה אחראי על חימוש גרמניה. במהלך תפקידו הוא הסתכסך עם הרמן גרינג בנושא התקציבים המגיעים למשרדו. במהלך המלחמה הופקדו בידו למעשה שלושה תיקים לפחות. הוא היה ממונה על פיתוח רשת הכבישים, על אחזקתה ופיתוחה של רשת נתיבי המים במדינה, וכן על תחנות הכוח ופיתוחן. נוסף על כך כיהן כנציגו האישי של היטלר בתפקיד מיניסטר החימוש, עמד בראש אגף הבינוי במסגרת תוכנית ארבע השנים של גרינג, בנה את החומה האטלנטית (קו הביצורים הגרמני במערב אירופה) ואת בסיס הצוללות הגרמני לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי ופיתח את רשת הכבישים באזורים הכבושים מנורווגיה ועד צרפת וברחבי רוסיה.

ב-8 בפברואר 1942, בעת טיסה לגרמניה, מטוסו התרסק, בסופו של דבר הוא מת מפצעיו. נערכה לו לוויה מפוארת בברלין, בנוכחותו של היטלר. במהלך השנים הועלה חשד שמעולם לא הוכח על חבלה מתוכננת במטוסו, שגרמה להתרסקות. אלברט שפר ירש אותו בתפקידו.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלים נאצים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:שרי ממשלת גרמניה הנאצית
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מקבלי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1891
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1942
גלריית ג'יימס סימון

ג'יימס סימון (1851–1932)
גלריית ג'יימס סימון (בגרמנית: James-Simon-Galerie) היא גלריה באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. גלריה זו נבנתה בין המוזיאון החדש לבין המוזיאון הישן, ומהווה מרכז מבקרים ובניין כניסה למתחם המוזיאונים שעל האי. הגלריה נקראת על שם האספן (היהודי) הנרי ג'יימס סימון אשר תרם תרומות רבות למוזיאונים שבאי. מבנה הגלריה תוכנן על ידי האדריכל דייוויד צ'יפרפילד .
מבנה הגלריה, נבנה בסגנון מודרני, ועומד במקום בו עמד מבנה הפקהופגבוידה (Packhofgebäude) שתוכנן על ידי קארל פרידריך שינקל עד שנות ה-30 של המאה ה-20.

הגלריה מהווה מרכז מבקרים עבור ארבעת מיליוני המבקרים באי המוזיאונים מדי שנה, ומכילה אודיטוריום, ספרייה, תערוכות על ההיסטוריה של מוזיאוני האי, תערוכות מתחלפות, חנות ספרים, קפיטריה ומסעדה.

בשנת 2006 החליטה ממשלת גרמניה לתרום סכום של 73 מיליון אירו לצורך הקמת הגלריה. הגלריה הושלמה ביולי 2019 ונפתחה לקהל הרחב. בנייתה ארכה תשע שנים ועלות הקמתה 134 מיליון אירו.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
קטגוריה:אי המוזיאונים
מדינה גרורה

מדינה גרורה (מכונה לעיתים גם מדינת לוויין) הוא מונח בתחום מדע המדינה, הבא לתאר מדינה עצמאית באופן פורמלי, אך למעשה מושפעת באופן מובהק, מבחינה תרבותית, כלכלית, מדינית ו/או צבאית ממדינה אחרת.

הביטוי "מדינת לוויין", המקובל בשפות רבות לתיאור מדינה גרורה, הוא אנלוגיה ללוויין, גוף הסובב כוכב או כוכב לכת גדול ממנו.

השימוש במונח זה היה מקובל בעבר בהתייחסות לברית ורשה, כאשר גוש המדינות שבמזרח אירופה היו למעשה מדינות גרורות תחת ההגמוניה של ברית המועצות. מדינות גרורות נוספות של ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה היו קוריאה הצפונית וקובה.

על קו הרצף שבין עצמאות מוחלטת לבין כיבוש קולוניאליסטי, נמצאת מדינה גרורה במצב הקרוב יותר לעצמאות. היא אינה מדינת חסות לפי הסכם, ובוודאי שאינה ממשלת בובות. הסיבות להשפעה התרבותית והמדינית המשמעותית על המדינה הגרורה יכולות להיות רבות, ובהן סיבות כלכליות, מדיניות ואידאולוגיות, ולעיתים סיבות של תחושת שייכות על רקע שפה, תרבות והיסטוריה משותפים.

==ראו גם==
*מפלגת לוויין
* מדינה קליינטית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מדע המדינה
טים של

טימותי רוברט של (באנגלית: Timothy Robert Shell; נולד ב-5 במאי 1968) הוא פעיל אינטרנט אמריקאי וסגן יו"ר קרן ויקימדיה לשעבר. הוא מכהן כמנכ"ל חברת בומיס, בה הוא פעיל למן הקמתה בשנת 1996, ואף היה לשותף מייסד בה. [https://web.archive.org/web/20010215042443/http://www.timshell.com/professional.html] כמו כן היה מנהל אתר Bomis.com ועורך Freedom's Nest, כתב-עת מקוון לעניינים פוליטיים בארצות הברית.

== פעילויות אחרות ==
בשנת 2003 נבחר של לכהן בחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה בתקנות הקמת הארגון. באוקטובר 2006 הוא נתמנה לכהונת סגן יושב-ראש הקרן, הגם שביצע מספר מועט למדי של עריכות בוויקיפדיה בזמן שקדם לכך. בדצמבר 2006 נסתיימה כהונתו בחבר הנאמנים, והוא הוחלף על ידי יאן-בארט דה וריידה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* הביוגרפיה של טים של באתר הקרן

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי אינטרנט אמריקאים
קטגוריה:אנשי קרן ויקימדיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
משה סרדינס

משה סרדינס (21 ביוני 1917, איזמיר - 24 במרץ 1984) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.

== חייו ==
סרדינס נולד בטורקיה ועסק במסחר. עלה לישראל מטורקיה בשנת 1949, והיה בין מייסדיו של המושב גבע הכרמל. היה מזכיר המושב, ממייסדי ארגון המשביר לעולה וחבר הנהלת המשביר המרכזי. ב-1958 היה מרכזו הראשון של ארגון הקניות "משקי הצפון.
בשנת 1959 נבחר לכנסת מטעם מפא"י כנציג תנועת המושבים וכיהן כחבר הכנסת עד 1969. בתקופת כהונתו עסק בין היתר בגיוס תמיכה עבור מושבי העולים. הוא היה חבר בוועדות הכנסת, הכספים, הכלכלה, העבודה והרווחה והשירותים הציבוריים. במהלך כהונתו בכנסת השישית שימש כסגן יושב ראש הכנסת.

בתחילת 1969 נודע כי סרדינס הסתבך בחובות למושב בו היה חבר. לאחר חקירה נוספת בענייניו הוא נפסל על ידי המוסד לביקורת של תנועת המושבים מלשמש בכל שליחות לאחר שנקבע כי ניצל את מעמדו בארגונים השונים בהם פעל לקידום ענייניו. בעקבות פרשה זו לא העמיד סרדינס את מועמדותו לרשימת המערך לבחירות לכנסת שהתקיימו ב-1969.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:מועצה אזורית חוף הכרמל: אישים
אלכסיי יריומנקו

אלכסיי אלכסייביץ' יריומנקו (ברוסית: Алексей Алексеевич Ерёменко; נולד ב-24 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר פיני ממוצא רוסי. הוא שחקן תוקף שמסוגל לשחק במספר תפקידים, ידוע גם בבעיטות חופשיות.

יריומנקו נולד בעיר רוסטוב על הדון שברוסיה, ועבר לפינלנד עם משפחתו בגיל שבע, כאשר אביו, שחקן לשעבר של דינמו מוסקבה וספרטק מוסקבה, אלכסיי יריומנקו, הגיע לשחק בפינלנד בקבוצת פ.פ יארו.

בשנת 2003 הוענקה לו אזרחות פינית, אך הוא ממשיך להחזיק גם באזרחות רוסית. אלכסיי יריומנקו הוא אחיו הגדול של רומן יריומנקו.

==הקריירה==
יריומנקו שיחק בקבוצת הנערים עד גיל 15 של קבוצת טרומסה מהליגה הנורווגית שם שיחק אביו בקבוצת הבוגרים. כמו כן, שיחק באקדמיה לנוער בקבוצת מץ מהליגה הצרפתית, עד שחזר להופעת בכורה בליגה הפינית הבכירה עם קבוצת פ.צ ג'וקיריט ב-2001. עונה לאחר מכן הוא עבר להלסינקי, בירת פינלנד, כדי לשחק בקבוצת ה.י.ק. הלסינקי, שם הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה. הוא זכה בשתי אליפויות פינלנד וגביע אחד עם ה.י.ק הלסינקי.

בקיץ 2004 הוא עבר לקבוצת לצ'ה מהליגה האיטלקית הראשונה.
אחרי שנכשל בנסיונותיו להצליח בלצ'ה, הוא עבר בינואר 2006 לפ.צ. סאטורן, שם חתם לחוזה של 4 עונות והפך לשחקן מפתח בקבוצה הרוסית.

==נבחרת פינלנד==
בנבחרת פינלנד ערך הופעת בכורה ב-11 באוקטובר 2003 נגד נבחרת קנדה.
יריומנקו היה שחקן מפתח בנבחרת פינלנד במוקדמות מונדיאל 2006, כשכבש 8 שערים, מתוכם 4 שערים מכדורים חופשיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים פינים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:קשרי כדורגל פינים
קטגוריה:קשרי כדורגל רוסים
קטגוריה:רוסטוב על הדון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מץ
קטגוריה:כדורגלני ה.י.ק. הלסינקי
קטגוריה:כדורגלני לצ'ה
קטגוריה:כדורגלני יארו
קטגוריה:כדורגלני קילמרנוק
קטגוריה:כדורגלני סאטורן
קטגוריה:כדורגלני מטאליסט חרקוב
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני קאיראט אלמטי
קטגוריה:כדורגלני SJK
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פינלנד
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1983
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1983
וייטנאמים

העם הווייטנאמי (ב: Người Việt או Người Kinh), המכונה באופן רשמי קין (וייטנאמית: Kinh) או וייֵט (וייטנאמית: Viet), הם קבוצה אתנית ואומה שמקורה בצפון וייטנאם ובדרום סין. קבוצה זו מהווה רוב בווייטנאם, כ-86 אחוז מן האוכלוסייה לפי מפקד שנערך בשנת 1999. ישנו גם מיעוט וייטנאמי ברפובליקה העממית של סין, שם הם מכונים ג'ינג (מסינית: 京族, פין-יין: Jīngzú, מילולית: בני ג'ינג).

על אף שמבחינה גאוגרפית ולשונית הם נחשבים לדרום-מזרח אסייאתים, תקופות ארוכות של שליטה והשפעה סינית הפכו אותם יותר קרובים למזרח אסייתים מבחינה תרבותית, ובעיקר לשכניהם הצפוניים, תושבי דרום סין.

== מוצא ==
לפי האגדה, הווייטנאמים הראשונים היו צאצאיו של הדרקון השליט לאק לונג קואן (בווייטנאמית: Lạc Long Quân) ואשתו, הפיית השלג בת האלמוות אוֹוְ קוֹ (וייטנאמית: Âu Cơ). לאחר נישואיהם נולדו להם מאה ילדים שבקעו ממאה ביצים. בנם הבכור, הוּנְג ווּנְג (וייטנאמית: Hùng Vương) היה המלך וייטנאם הראשון. היסטורית, מקורו של העם הווייטנאמי במהגרים העם מדרום סין שהתיישבו בדלתא של הנהר האדום ובילידים של אותו אזור.

בשנת 258 לפני הספירה המלך אׇן דִיְינְג וִיְינְג ייסד את ממלכת אְוּ לָאק באזור צפון וייטנאם. ב-208 לפני הספירה הגנרל גַ'אוֹ טוּאוֹ מבני האן בסין התאחד עם מנהיגי בני יוּ, שישבו בדרום סין, הביס את אן אׇן דִיְינְג וִיְינְג, איחד את ממלכת אְוּ לָאק עם שטחים בדרום סין וקרא לממלכתו החדשה "נאם וייט" או "דרום יוּ".

== תפוצה ==
במקור מאזורי צפון וייטנאם ודרום סין, הווייטנאמים כבשו שטחים רבים שהיו שייכים לממלכת צ'אמפה ולאימפריית קמר. הם הקבוצה האתנית השלטת ברוב מחוזות וייטנאם, ומהווים חלק משמעותי מאוכלוסיית קמבודיה. תחת שלטון הקמר רוז' בקמבודיה הם היו הקבוצה הנרדפת ביותר. עשרות אלפי וייטנאמים נרצחו בטבחים שאורגנו על ידי השלטון, ורוב הניצולים ברחו לווייטנאם.

במהלך המאה ה-16 וייטנאמים רבים היגרו לתאילנד וסין. בתאילנד הם נמצאים כיום בעיקר במחוז איסאן ובסין הם נמצאים בעיקר באזור מחוז גואנגשי, שם הם נקראים עמי גין (Gin). הגין הם אחת מ-56 קבוצות אתניות המוכרות רשמית על ידי ממשלת סין. הם מדברים וייטנאמית מעורבבת עם ניב קנטונזי ומונים כ-20,000 איש.

כשהצרפתים עזבו את וייטנאם בשנת 1954 היו וייטנאמים שהיגרו לצרפת, אולם בצרפת הייתה קיימת קהילה וייטנאמית מאז סיום מלחמת העולם השנייה. בעקבות החלוקה בין צפון לדרום וייטנאם כמיליון וייטנאמים ברחו מהצפון אל הדרום כדי להימלט מרדיפות, ומספר קטן של וייטנאמים עזבו את הדרום כדי להצטרף לצבא הצפון.

לאחר סיומה של מלחמת וייטנאם וייטנאמים רבים ברחו מהמדינה – הרוב הגדול אל ארצות הברית, קנדה, בריטניה, צרפת, מערב גרמניה ואוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וייטנאם: דמוגרפיה
קטגוריה:עמי אסיה
הכוכב הכחול (סרט)

[[סלוגן הסרט]]
הכוכב הכחול הוא סרט קולנוע ישראלי, אשר בוים על ידי הבמאי והתסריטאי גור בנטביץ', ויצא לאקרנים בשנת 1995.

== עלילה ==

עלילת הסרט מתרחשת בעיר תל אביב, על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה. 

הסרט עוסק בסיפורו של בחור צעיר בשם מולי (אלון אבוטבול), אשר מגיע לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב על מנת לצאת משם באוטובוס לטיול בקהיר, אך תרמילו נגנב.

מאותו הרגע מתחיל מולי במעין מסע סוריאליסטי אשר כולל ביקורים לא צפויים במספר אתרים, חלקם בדיוניים, ברחבי ישראל ובמפגש עם טיפוסים משונים. במהלך המסע פוגש מולי את זהר (זהר דינר) ואת נירית (נירית כצנשטיין), נקלע למאורות סמים, ובסופו של דבר מוצא את עצמו בכוכב הכחול.

== הפקה ==
בסרט משולבים קטעי אנימציה, חלקם פסיכדליים, והוא מלווה בקטעי מוזיקה פסיכדלית ואוונגרדית של הלהקות "גונג" ו"המהפכה המיותרת". עלילתו של הסרט איננה ליניארית, ואף מעורפלת לעיתים, והתחושה שהסרט מעביר היא של בלבול והזיה.

הסרט עוסק, אף אם באופן עקיף, בחוויות הקשורות לשימוש בסמים. בסרט לא מוצגים סמים באופן מובהק, אך הדמויות עוסקות לאורך כל הסרט בניסיון להשיג פקעות של פרח בדיוני בשם "אירוס מלכישוע מצוי", על מנת להכין מהן סם כלשהו. סם זה, לאחר צריכה נכונה שלו, הוא זה שמעביר את המשתמש בו אל "הכוכב הכחול" – אותו מקום לא מוגדר אליו שואפות הדמויות בסרט להגיע.

זהר דינר מופיע גם בשני סרטים נוספים של בנטביץ', "משהו טוטאלי" ו"לרדת מהעץ", שוב בתור דמות בשם "זהר", אשר חולקת מאפיינים דומים עם הדמות שגילם ב"כוכב הכחול".

עם הזמן, הפך הסרט לסרט פולחן, והוקרן בימי שישי בחצות בסינמטק תל אביב במשך תשע שנים<ref></ref>. כמו כן, הוקרן הסרט בסינמטקים ובבתי קולנוע שונים ברחבי ישראל, וצבר קהל מעריצים נאמן. יוצרי הסרט מיצבו אותו כ"סרט שוליים", והוא זכה לפרסום מפה לאוזן ובאמצעות כרזות וסטיקרים בעלי אופי פיראטי ומחתרתי.

בינואר 2024 התקיימה הקרנה מיוחדת בסינמטק לזכרו של קשת קסרוטי שנרצח במסיבה בנובה כחלק מאירועי טבח ה-7 באוקטובר. בהקרנה השתתפו יוצר הסרט גור בנטוביץ ואמו של קשת, נטליה.

==ראו גם==
* סמים בקולנוע הישראלי

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://jfc.org.il/movie/37318-2/ ״הכוכב הכחול״] הסרט המלא לצפייה בתשלום ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי גור בנטביץ'
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1995
קטגוריה:התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
יון ג'יגורטו

יון ג'יגורטו (ברומנית: Ion Gigurtu; 1886–1959) היה פוליטיקאי רומני אשר שירת זמן קצר כראש ממשלת רומניה ב- 1940 למשך חודשיים וזאת בכפיפות לשלטונו הישיר של קרול השני, מלך רומניה.

== ביוגרפיה ==

=== קריירה פוליטית ===
ממשלתו של ג'יגורטו הייתה הראשונה שכללה בתוכה את חברי המפלגה הפאשיסטית התנועה הלגיונרית, והעבירה חוקים בדומה לחוקי נירנברג שהועברו בגרמניה הנאצית. ממשלת רומניה בראשות ג'יגורטו הכריזה על נאמנותה לציר ברלין רומא במדיניות החוץ והותירה לשיקול דעתו של היטלר את גורל טרנסילבניה, במסגרת הסכסוך הרומני -הונגרי. ממשלת ג'יגורטו הושפעה על ידי "התנועה הלגיונרית" הפרו-נאצית.

ב-1940 פקד את רומניה משבר קשה, לאחר שרומניה אולצה בידי מדינות הציר למסור להונגריה חלק מחבל טרנסילבניה (כחלק מתכתיב וינה) ולברית המועצות את בסרביה וצפון בוקובינה (כחלק מהסעיף הסודי בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב). בעקבות המחאה העממית שהתעוררה, אולצה ממשלתו של ג'יגורטו להתפטר ומלך רומניה, קרול השני מינה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה בעל סמכויות נרחבות.

=== לאחר מלחמת העולם השנייה ===
לאחר השתלטות הקומוניסטים על רומניה, לאחר מלחמת העולם השנייה, נשפט ג'יגורטו ונגזרו עליו 15 שנות מאסר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1886
קטגוריה:נפטרים ב-1959
אלי להר

אלי להר (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא סופר, מתמטיקאי, מרצה ופעיל חברתי ישראלי.

==ביוגרפיה==
להר השלים את לימודיו לדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2003–2007 ובמקביל שימש כמרצה למתמטיקה במוסד.

במהלך תקופה זו החל להיות מעורב במאבקים על רקע הקיצוצים במערכת ההשכלה הגבוהה. בשנת 2005 התמנה ליו"ר ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב והוביל את המאבק כנגד הקיצוצים בהעסקת תלמידי מחקר והמרתם במורים מן החוץ. בשנת 2007 נבחר ליו"ר הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש. כיום, להר נמנה בין המרצים באוני' לקורסי אלגברה ליניארית, חדו״א ופונקציות מרוכבות.

להר עוסק גם בכתיבה דרמטית וסאטירית. "אני אוהב את תמיר", רומן פרי עטו אשר עוסק בלבטי ההתבגרות של נער הומוסקסואל, ראה אור ב-2005 בהוצאת ספרית מעריב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
סיפור טוקיו

ממוזער
סיפור טוקיו (Tokyo Story, ביפנית Tokyo monogatari) הוא סרט יפני משנת 1953 בבימויו של יסוג'ירו אוזו. הוא מספר את סיפורם של אם ואב הנוסעים למטרופולין ההומה של טוקיו על מנת לבקר את ילדיהם, אולם מוצאים אותם טרודים יתר על המידה בחייהם שלהם מכדי להקדיש זמן להוריהם.

==תקציר העלילה==
הזוג הקשיש מעיר החוף אנומיצ'י שבדרום-מערב יפן מבקרים את ילדיהם העסוקים בטוקיו - מסע שבימים שעוד לא הייתה רכבת מהירה, ארך כמעט יום - ומוצאים את עצמם נטושים מידיהם. הילדים באמת ובתמים מעוניינים לבלות זמן עם הוריהם, אולם מכיוון שהם מטפלים במשפחותיהם, הם מתקשים לאזן בין השניים. רק כלתם האלמנה של הזוג, אותה משחקת סצוקו הארה, יוצאת מגדרה על מנת לבדר אותם.

==סגנון==
כמו רוב סרטיו של אוזו, כך גם 'סיפור טוקיו' אינו מלודרמה או סרט בסגנון הוליוודי, קצבו הוא איטי (או כפי שמתאר זאת דייוויד בורדוול: "מיושב"). אירועים חשובים לעיתים תכופות אינם נראים על המסך, אלא רק נחשפים מאוחר יותר באמצעות דיאלוג; לדוגמה, אוזו כלל אינו מתאר את מסעם של האב והאם לטוקיו.

הצילום בסרט זה מתאפיין סגנון המצלמה הייחודי לאוזו, שבו גובה המצלמה נמוך (באופן טיפוסי בגובה ישיבה) והיא נעה רק לעיתים רחוקות; מבקר הסרטים רוג'ר איברט מציין בחצי הומור שפעם אחת נעה המצלמה בסרט ויצאה ממצבה הנייח, דבר שהוא "אינו רגיל" אצל אוזו.

==תשבחות ומעמד==
במשאל של כתב העת Sight & Sound, נכלל 'סיפור טוקיו' בקביעות כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. ג'ון וורנר, עורך מדריך הסרטים של האליוול, ממקם את 'סיפור טוקיו' בראש הרשימה של אלף הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. 'סיפור טוקיו' נכלל גם ברשימת הסרטים של מבקר הסרטים דרק מלקולם 'מאה של סרטים', שמקטלגת סרטים בעלי חשיבות אומנותית ותרבותית רבה, וברשימת כתב העת הטיים של מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. רוג'ר איברט מכליל אותו בסדרה שלו של סרטים גדולים.

הסרט שוחזר לאחרונה והופץ ב-DVD על ידי אוסף קריטריון כדי.וי.די. כפול (Region 1).

==קישורים חיצוניים==

* [http://film.guardian.co.uk/features/featurepages/0,4120,1503313,00.html פיטר ברדשאו מתוך] הגארדיאן, 10 ביוני 2005, "The Quit Master"
* [https://web.archive.org/web/20071014223747/http://artsandfaith.com/t100/2005/entry.php?film=88 ברשימת מאה הסרטים הרוחניים החשובים ביותר] [https://web.archive.org/web/20070721143756/http://www.artsandfaith.com/top100/ באתר Arts & Faith]
* [http://www.criterion.com/asp/release.asp?id=217&eid=328&section=essay מסת אוסף קריטריון שכתב דייוויד בורדוול]

קטגוריה:סרטי 1953
קטגוריה:סרטים יפניים
יאן גהל

יאן גהל (בדנית: Jan Gehl; נולד ב-1936) הוא אדריכל ומתכנן ערים דני, אשר בולט בעבודתו אשר שמה דגש בשיפור חיי הולך הרגל העירוני והמרחב העירוני.
== חייו ==
גהל קיבל את התואר השני שלו בארכיטקטורה בקופנהגן, מהאקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות, בשנת 1960, ועסק בתכנון אדריכלי בין 1960 ל-1966, אז קיבל מלגה למחקר אודות "לימודים אודות המרחב והשימוש של חללים ציבוריים".

גהל הוא מרצה אורח בקנדה, בארצות הברית, במקסיקו, באוסטרליה, בבלגיה, בגרמניה, בפולין ובנורווגיה, והוא הבעלים של משרד ייעוץ תכנוני בנושאי תכנון עירוני.

לזכותו של גהל מוכר הרעיון של יצירת המדרחוב הראשון בעולם, מרחב עירוני מרכזי נטול תנועת כלי-רכב ממונעים. הרעיון, אשר בתחילה התקבל בתמיהה, התגלה כמוצלח ומאז אומץ בערים רבות ברחבי העולם.

העיר הראשונה שיישמה רעיון זה הייתה קופנהגן בשנת 1962, ברחוב הקניות הראשי שלה סטרוגט, שהוא גם המדרחוב הארוך באירופה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדריכלים דנים
קטגוריה:מתכנני ערים
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1936
זהב"י

זהב"י (ראשי תיבות של זכויות המשפחות ברוכות הילדים) היא תנועה חברתית שהוקמה בשנת 1972 על ידי העובד הסוציאלי אברהם דנינו ופרופסור אליעזר יפה, שגדלו במשפחות מרובות ילדים, וכן על ידי ד"ר יוג'ין וינר. מטרת התנועה הייתה להעלות את מעמד המשפחות מרובות הילדים ולקדם יוזמות חקיקה לטובת משפחות אלו, באמצעות מגעים ושדלנות בקרב המפלגות השונות בכנסת.

לתנועה היו עשרות סניפים ברחבי הארץ, אולם רק מפלגת תמ"י אימצה את מצעה בשנות השמונים; עם זאת, היא נכשלה בהעברת חוקים לטובת הנושא בכנסת.

פעילות התנועה דעכה עם מותו של דנינו בשנת 1986.

כיום מקיים ארגון בשם זה, שנוסד ב-1984, פעילות המתמקדת בייעוץ והדרכה למשפחות מרובות ילדים בתחומי החינוך, תרבות ופנאי, כלכלת הבית, וכן קידום פעולות עזרה עצמית והדדית בקהילת משפחות אלו בכל יישוב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://self-help.sheatufim.org.il/detail-org.php?id=205&idtop=24 על הארגון] באתר "עצה"
* [https://web.archive.org/web/20200531120854/http://www.ivolunteer.org.il/ על הארגון] באתר "התנדבות בישראל"
*

קטגוריה:ארגונים חברתיים בישראל
סיפור לואיזיאנה

סיפור לואיזיאנה (באנגלית: Louisiana Story) הוא סרט אמריקאי בשחור לבן שאורכו 78 דקות, לעיתים תכופות רואים בו בטעות סרט תיעודי. הוא נכתב בידי פראנסס ה. פלאהרטי ובעלה רוברט ג. פלאהרטי. הסיפור דן בהרפתקאותיו של ילד ממוצא קיג'ון ודביבון המחמד שלו, שחיים באורח אידילי בשחקם במוצא הנהר של לואיזיאנה.

עלילת המשנה העיקרית עוסקת באביו הקשיש המתיר לחברת נפט לקדוח נפט בלשון הים בכניסה לביתם. בצילום מרשים בסרט ניתן לראות בזעיר אנפין מתקן לקידוח נפט מורכב על הסכר הדקיק. למרות שישנו רגע של משבר כשמתקן אחר גורם כמעט לאסון, הבעיה נפתרת והסכר והמתקן והקודחים הידידותיים עוזבים במהרה, מותירים מאחוריהם סביבה נקיה באופן לא רגיל ומשפחת קיג'ון עשירה. הסרט מומן למעשה בידי חברת נפט גדולה.

היבט אחר משמעותי של העלילה הוא הימצאותו של תמסח ענק באזור, שמאמינים שהוא טרף את הדביבון והוא ניצוד כנקמה.

את תפקיד הילד חסר השם מגלם ג'וזף בודריו. צלם הסרט היה ריצ'רד ליקוק והוא נערך בידי הלן ואן דונגן, שגם היו עוזרי המפיק. ההפצה המקורית הייתה דרך מפיץ הסרטים Lopert Films Inc.

הסרט צולם במוצא הנהר של לואיזיאנה והשתמש בתושבים מקומיים כשחקנים. הסרט אינו עוסק בתרבות הקייג'ון ולא בטכניקת קידוח הנפט ואף אינו תיעודי וסיפורו בדוי לחלוטין.

הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לתסריט ולסרט בשנת 1948. בשנת 1949 זכה וירג'יל תומסון בפרס הפוליצר עבור המוזיקה של תכליל הסרט (המכיל רק יצירה אחת בסגנון הקיג'ון). הסרט הוגדר לאחרונה כ"חשוב תרבותית" על ידי ספריית הקונגרס ונבחר לשימור על ידי ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי 1948
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בלואיזיאנה
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
יצחק-הנס קלינגהופר

יצחק-הנס קלינגהופר (17 בפברואר 1905 – 31 בינואר 1990) היה פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית וחבר הכנסת.

== חייו ==
קלינגהופר נולד בגליציה וגדל בווינה. הוא רכש את השכלתו האקדמית באוניברסיטת וינה, שם גם קיבל דוקטורט במשפטים ודוקטורט במדע המדינה. עקב עליית הנאצים נמלט לצרפת ומשם לברזיל ב-1941. ב-1953 עלה לישראל. היה חבר הסגל האקדמי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש בה פרופסור מן המניין מאז שנת 1961 וכדיקן הפקולטה. התמחה במשפט מנהלי ובמשפט חוקתי.

קלינגהופר היה ממייסדי המפלגה הליברלית וכיהן כחבר הכנסת מטעמה בכנסת החמישית, השישית והשביעית. ב-15 בינואר 1964 הגיש לכנסת החמישית את הצעת חוק יסוד: מגילת זכויות יסוד של האדם, ה'תשכ"ד-1963, שמשפטנים הגדירו אותה כמלאכת מחשבת, אך הצעתו נדחתה עקב התנגדות הממשלה.

קלינגהופר שימש היועץ המשפטי של מבקר מערכת הביטחון בשנים 1975–1976, וכיהן כנשיאה הראשון של האגודה לזכויות האזרח בישראל בשנים 1976–1982 וכנשיאה הראשון של העמותה למשפט ציבורי בישראל.

בשנת 1988 זכה בפרס צלטנר.

==מבחר מכתביו==
* על חופש הביטוי. ירושלים: האגודה לזכויות האזרח בישראל, ה'תשמ"ד
* מגילת זכויות האדם: הקפאון בחקיקה. תל אביב: המדרשה הליברלית, 1981
* משפט מנהלי. ירושלים: אקדמון, ה'תשל"ו
* סמכות ועדות רגילות של פרלמנט לכפות הופעת עדים ולגבות ראיות בשבועה/ חוקרים ראשיים: י"ה קלינגהופר; ק' קליין. ירושלים: המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, ה'תשל"ה

==קישורים חיצוניים==
* 
* , 

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית הישראלית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:נשיאי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה 
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
תאוריית הקשר על ממשלת הכיבוש הציונית

ממשלת הכיבוש הציונית, או ממשלה תחת כיבוש ציוני (באנגלית: Zionist Occupation Government או Zionist-Occupied Government, בראשי תיבות:
Z.O.G) היא תאוריית קשר אנטישמית לפיה הממשלות הרשמיות ברוב ארצות העולם אינן אלא ממשלות בובות, כאשר בפועל שולטת בהן ממשלת ישראל או היהודים ככלל. התאוריה נפוצה מאוד בקרב ארגונים נאו-נאציים ולאומניים בארצות הברית ובאירופה ופופולרית ביותר בקרב מוסלמים אנטישמים ומהווה סמן מודרני מאוד מוכר של האנטישמיות המוסלמית. על אף השימוש במילה Zionist, תאוריית הקשר מתייחסת ליהודים בכלל, ולא רק לציונים, והיא אנטישמית מיסודה ולא רק אנטיציונית כפי שחלקם מנסים לטעון.

המשתמשים במושג ZOG הם חלק מארגונים אנטישמיים המאמינים בעליונות הגזע הלבן בכל רחבי העולם ולא רק בארצות הברית, וביניהם: פמיאט (רוסיה), KKK, זהות נוצרית, וכדומה. בנוסף, חלק מן המשתמשים במושג הם פרו-פלסטינים המנסים להסית נגד ישראל בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי.

== מקור השם ושימושו כיום ==
ראשיתה של התאוריה בשנת 1976 במאמר "Welcome to ZOG-world" של הנאו-נאצי האמריקאי אריק תומפסון, אולם את פרסומה קיבלה במאמר אשר פורסם בשנת 1984 בניו יורק טיימס, ותיאר את פעולותיו של ארגון נאו-נאצי אמריקאי בשם "המסדר" ("The order"), אשר אסף כספים באמצעות מעשי שוד, במטרה להילחם בממשלת ארצות הברית הנשלטת לכאורה על ידי ממשלת הכיבוש הציונית. נטען כי הארגון עצמו הוקם בהשראת הספר "יומני טרנר" בו מתוארת שליטה יהודית על ממשל ארצות הברית והשתלטות האדם הלבן על העולם.

מטרתו של "המסדר" היא הקמת מדינה משלהם בצפון ארצות הברית, שתהיה "נקייה" לגמרי מיהודים, מבעלי עור כהה ומבני מיעוטים נוספים. ב-1983, כחלק ממעשי השוד, ירה חבר "המסדר" במרכז קהילתי יהודי בלוס אנג'לס כדי להדגיש את נקודת ראייתו ולצורכי הסתה.

הכינוי ZOG ("ממשלת הכיבוש הציונית") נפוץ בפרסומים אנטישמיים שונים. למשל, באתר "Jew Watch" נטען שכל מדינות המערב ומדינות נוספות נשלטות על ידי "ממשלות כיבוש ציוניות". נאו-נאצים בשוודיה טענו שהממשלה "מדללת את הגזע הלבן בשוודיה" וכינו אותה "ממשלת הכיבוש הציונית השוודית". פרסומו של המושג והשימוש הנרחב במושג זה כיום נובע מפוסט באתר אינטרנט של האומות האריות ב-1996 שבו הם תבעו את הכרזת עצמאותם. במאמר זה נאמר 

== ראו גם ==
* המסדר (נאו-נאציזם)
* תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים
* תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
* הישות הציונית
* תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20141128063716/https://www.cjccan.org/ אתר של ארגון HIS]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
ממשלת הכיבוש הציונית
קטגוריה:ארצות הברית: אנטישמיות
קטגוריה:נאו-נאציזם בארצות הברית
קטגוריה:התנגדות לציונות
ז'אק דה ויטרי

ז'אק דה ויטרי (בצרפתית: Jacques de Vitry, בלטינית: Jacobus de Vitriaco; 1180–1240) היה תאולוג צרפתי.

==ביוגרפיה==
דה ויטרי למד באוניברסיטת פאריס והוסמך לכמורה בשנת 1210. תקופה מסוימת הוא התגורר בלייז'. באותן השנים הוא הכיר את כריסטינה המופלאה והתרשם ממנה. הוא מונה להגמון עכו בשנת 1216, וכעבור שלוש שנים החל לחבר את תולדותיה של ארץ ישראל מעליית האסלאם ועד מסעי הצלב, אך פרסם רק שני חלקים מספרו "Historia Hierosolymitana". לאירופה שב בשנת 1225 ומילא תפקידים שונים בכנסייה. בשנת 1239 הועלה שמו כמועמד לפטריארך ירושלים, אך הוא מת כעבור זמן קצר. 

מתוך המסורת החיה של המזרח שאב סיפורים רבים, ושילב אותם בתוך דרשותיו, וכולם – גם אלה שאין ביסודם מן הרעיון המוסרי – היו בידיו לסיפורי מוסר. "סיפורי מופת" (Exempla) שלו, הוא אוסף של 404 מעשיות הכתובות לטינית, ובהן גם פרשיות הזורות אור על שחיתות אנשי הדת בתקופתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-1240
מסה על השירה הדרמטית

מסה על השירה הדרמטית (באנגלית: Essay of Dramatick Poesie) היא יצירת ביקורת מאת ג'ון דריידן, שהתפרסמה ב-1668, וכתובה בסגנון הדיאלוג האפלטוני, ונחשבת לחיבור האנגלי הראשון העוסק בתאוריה של הספרות האנגלית.

== ההתרחשות ==

היצירה כתובה בסגנון סיפורי: ההתרחשות מתארת ארבעה ידידים היוצאים לשיט במורד התמזה, בזמן הפשיטה על נהר מדוויי במהלך המלחמה האנגלית-הולנדית השנייה. את השיט הם מתחילים כשקולות הקרב מרעישים את הנהר, ולסיומו הם מגיעים כשהצי האנגלי מביס את ההולנדים. הדיון הוא בסגנון חופשי ואגבי, כאשר ארבעת הידידים פותחים במונולוגים המתייחסים רק במעט לדברי הדובר שלפניהם. אופי החקירה הוא טנטטיבי, בסגנון ששובח באותם ימים בפי האגודה הממלכתית למדעים ולאמנויות, שדריידן היה מחבריה.

== הדמויות ==

ליסידיוס, יוג'ניוס, קריטס וניאנדר הם ארבעת הידידים. פירוש שמותיהם: ליסידיוס - ללא תרגום, יוג'ניוס - ייחודי, קריטס - מבקר, ניאנדר - איש חדש. למרות העובדה שדריידן כתב את כל ארבע הדמויות, נראה שהוא מזדהה בעיקר עם דבריו של ניאנדר.

== נושאים ==
הנושאים העולים במסה הם הנושאים שבהם עסקו פעמים רבות בעבר, אך מעולם לא מנקודת המבט האנגלית:

=== נושאי רנסאנס ===
במסה מתפתח דיון בדילמת הרנסאנס הידועה של העתיקים לעומת המודרניים, ועליית האנושות לעומת שקיעתה. הדיון עוסק בחשיבות שמירת הכללים הקלאסיים, סמכות המדע והספקנות, ודחיית עמדתו של אריסטו.

=== אנגלים לעומת צרפתים ===
ההבדל בין הצרפתים לאנגלים ניכר בעיקר בשמירת הכללים החמורה שנתמכה על ידי המחזאים הצרפתים של אותה תקופה (לאו דווקא הגאונים שביניהם, כמו פייר קורניי או מולייר). המחזות הצרפתיים נתפסו כקפואים, חסרי חיות, ושומרים יותר מדי על "התואם", דהיינו ההולמות של המחזה לקהל המכובד בכלל ולנשים האצילות בפרט.

=== המחזה ===
מטרת המחזה היא לענג וללמד, ובעיקר: ללמד תוך כדי עינוג. המחזה, לפי ניאנדר, פונה אל הקהל - האפקטיביות שלו על הקהל היא המשמעותית, והרטוריקה היא החשובה. ניאנדר גם דוגל באידיאליזציה של המציאות, תוך שימוש בחרוז הסגור (לעומת החרוז הלבן, הטבעי יותר), ובשילוב בין ה"הולם" (just) וה"חיוני" (lively).

=== הדמות===
הדמות על פי ניאנדר צריכה להיות מעוצבת כאבטיפוס אנושי (למשל: קמצן, קל דעת, חכם, עצבני), אך עיצובה הספציפי צריך להיות ייחודי, מה שמתבטא בעיקר בקשריה עם הדמויות האחרות ובעיצובה המורכב.

== חשיבותה של המסה ==
תפיסותיו של דריידן על המחזאות, כפי שהן מובעות במסה, הן אופייניות לתקופתו ובעיקר לאנגליה בתקופתו. עם זאת, הוא מהווה בסיס ויסוד לתפיסת ביקורת תגובת הקורא, כפי שנוצרה אחריו בביקורת האנגלית, למשל בהקדמה לשייקספיר מאת סמואל ג'ונסון.

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרות של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:1668
קטגוריה:מסות
קאופמן

קאופמן (Kaufmann, Kauffmann, Kaufman, Kauffman), ובגרסתו היידית קויפמן, הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית, ופירושו סוחר. יכול להיות גם כשינוי השם "יעקב"

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם יעקב
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
שיקו חייק

שי (שיקו) חיים (חייק) (נולד ב-17 בדצמבר 1975) הוא זמר מוזיקה מזרחית, מעבד מוזיקלי וקלידן ישראלי.

==ביוגרפיה==
חייק גדל בפתח תקווה. אביו הוא מנשה אבו סבח, אחד מגדולי הזמר העיראקי בעבר. כבר בגיל צעיר, למד חייק לנגן על קלידים ללא מורה, מה שיצר לו את הכינוי "שיקו ילד הפלא". לפני קריירת הזמר, הוא עבד כמפיק ומעבד מוזיקלי עם זמרים רבים, והיה המנהל המוזיקלי של הזמרת זהבה בן.

בפברואר 2010 נישא להודיה מירי אוחנה, מעצבת אופנה, ולהם 4 ילדים.

==קריירה מוזיקלית==
==="המסתורי"===
אלבומו הראשון של חייק יצא בשנת 1998 ונקרא "אל האור". באלבום זה, הוא לא חשף את פניו ואת זהותו, אך כן חשף את כישוריו הן כזמר והן כמעבד מוזיקלי וקלידן מוכשר, ושר תחת השם "המסתורי" (זאת, לדבריו, כדי שאנשים יעריכו את האלבום לפי השירים, ולא לפי האמן, שבעולם המוזיקה המזרחית ידוע כמעבד והמנהל המוזיקלי של זהבה בן). למרות שהאלבום לא נחל הצלחה רבה, אפילו לא בחובבי הזאנר, הוציא חייק את האלבומים "בשבילך הכול עשיתי" ו"מתגעגע", עדיין כ"המסתורי"; באלבום "מתגעגע" הוא חשף את שמו האמיתי, אבל ללא תמונה.

===אחרי "המסתורי"===
האלבום הבא שהוציא חייק הוא "כבר לא מסתורי", שכשמו הוא מרמז שחייק חשף את זהותו לגמרי. אלבום זה הצליח מאוד, ואחד השירים המפורסמים שלו, "בדקות של געגוע", הגיע למקום מכובד ברשימת השירים בגלגלצ, ויצר תקדים במוזיקה המזרחית בסגנון טורקי.

בהמשך הדרך, חייק הוציא אלבומים נוספים כמו "בדרך לפסגה", "שירים שעושים לי פרפרים" (אלבום עם ביצועים לשירים ישראלים מוכרים, ובו גם הושמעו טעימות מן האלבום הבא, "כתבתי לך": השירים "כתבתי לך", "הנפש התאומה שלי", "לכבודך", "מתוקה" ו"כל הזמן"), שני אלבומי דאנס בדרבוקות ("דואט מוזיקלי" ו"המחשמלים"), שבו משולבים דרבוקות ומוזיקת דאנס בניצוחם של חייק ואמן הדרבוקות רמזי קטנאני (נגן הדרבוקות של אייל גולן), אלבום אוסף שכלל 2 שירים חדשים וחידושים לשירים "זה לא מגיע לי ילדה" ו"מתגעגע", וגם "הקונצרט", אלבום מתוך הופעה חיה של חייק בצפון (השירים בהופעה מתוך האלבום "בדרך לפסגה"). הופעה זו גם יצאה לאור ב-DVD ונמצאת לצפייה ב-HOT VOD.

האלבום "כתבתי לך" שוחרר ב-30 באוגוסט 2007 לאחר עבודה של כ-3 שנים. הפקת האלבום והקלטת השירים נעשו בטורקיה, עם תזמורת "קאמפה איסטנבול", שמנגנת עבור איברהים טטליסס, גדול זמרי טורקיה. בין היתר, האלבום כולל את השירים "מתוקה", "כל הזמן", "הכל למענך", הלהיט הגדול "טיפה של אושר", "כתבתי לך", "שיהיה לך טוב", "לא עושה חשבון", "הנפש התאומה שלי", "קול צחוקך", "כשתזכרי", "לעצמי לא סולח" ו-"לכבודך". השירים "מתוקה" ו-"טיפה של אושר" הושמעו תדיר בערוץ 24 לאחר חשיפתם. לאחר מכן הוציא חייק סינגל - "מכתב למזכרת".

ב-2009 הוציא סינגל שנקרא "אלת האהבה". בינואר 2010 הוציא סינגל שנקרא "שקוף". חודש לאחר מכן, ב-21 בפברואר, הוציא את אלבומו "דרך חדשה". אביה של אשתו (שמעון אוחנה) כתב את רוב שירי האלבום.

בנובמבר 2017 השתתף בעונה השלישית של התוכנית אקס פקטור אך לא עבר את שלב האודישנים.

חייק היה המעבד המוזיקלי והשתתף בכתיבת חלק מהשירים מאלבומיו של יובל פרי. העיבודים שחלקם נעשו לשירים טורקיים, היו מלאים בעושר סגנוני ובערבסקות.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי "המסתורי"===
*אל האור - 1998
*בשבילך הכול עשיתי - 1999
*מתגעגע - 2000

===אלבומים לאחר תקופת "המסתורי"===
*כבר לא מסתורי - 2001
*האוסף - 2004
*בדרך לפסגה - 2005
*שירים שעושים לי פרפרים - 2006
*הקונצרט - דיסק ההופעה - 2007
*כתבתי לך - 2007
*דרך חדשה - 2010

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
גורו

גורו או ספיר (סנסקריט: गुरू "מורה") הוא כינוי המשמש לתיאור מספר סוגים של מורים רוחניים או מנהיגים להתחלות חדשות:
*מנהיג דתי בהינדואיזם, בודהיזם, סיקיזם ובתנועות דתיות נוספות
*מומחה המלמד תלמידים אומנויות הודיות מסורתיות במכללות בהודו
*יוגי המלמד יוגה

כיום ניתן התואר הזה על ידי חסידים של זרמים שונים למוריהם, אין אמת מידה אחידה המבדילה בין מי שזכאי לתואר זה ומי שלא. הפרמטרים המקובלים על פי רוב להפיכתו של מורה רוחני לגורו הם הכרזתו שלו או הכרזת אלו הנמצאים מעליו בשושלת הרוחנית כי הוא ראוי לתואר, אופי מערכת היחסים שהוא מקיים עם חסידיו ותלמידיו והאופן שבו הוא מלמדם, הדרך הרוחנית שעל בסיסה הוא מלמד והנהוג בה לגבי השימוש בתואר "גורו", וכן השערות לגבי הגעתו למצב מנטלי-רוחני אקסטטי גבוה נטול התניות הקרוי הארה. רבים מן המורים הרוחניים מתנגדים למונח "גורו" והידוע מאוד שביניהם הוא ג'ידו קרישנמורטי שהתנגד בכל תוקף לקבלת מעמד שכזה.

על פי ההערכות קיימים כיום במגוון הזרמים השונים בין 500 ל-800 גורואים פעילים בעולם שלהם מאות ואלפי מאמינים ותלמידים פעילים.

== גורופורניאמה ==
גורופורניאמה הוא חג הודי, בו תושבי אזור מסוים מביעים הוקרה לגורו החי בסמוך אליהם ומביאים לו מנחות. הגורופורניאמה נחוג על בסיס מקומי, כאשר התושבים חוגגים את קיומו של כל גורו החי בקרבתם, גם אם אינם בני דתו.

==אטימולוגיה==
לפי אטימולוגיה עממית מורכב המושג מהמילים בסנסקריט "גו" (חושך) ו"רו" (אור); אדם המוציא אנשים אחרים מחושך לאור.

==ספרים==
* עמיר פריימן, [https://amirfreimann.com/ מערבולות רוח: סתירות ולבטים ביחסי מורה-תלמיד בדרך הרוחנית], הוצאה עצמית, (2018).
* Amir Freimann, [http://a.co/d/8YvfPbR Spiritual Transmission: Paradoxes and Dilemmas on the Spiritual Path], Monkfish Book Publishing, 2018

==קישורים חיצוניים==

* 
* אורלי גולדקלנג, [https://www.makorrishon.co.il/judaism/68049 להשתחרר מהמאסטר], באתר מקור ראשון, 5 באוגוסט 2018
* תום בייז, [https://www.eol.co.il/articles/1119 יחסינו לאן? הקסם והעלטה שבקשר בין מורה רוחני לתלמידו], באתר מהות החיים, 29 ביולי 2018
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:סיקיזם
קטגוריה:דתות חדשות
ז'אן שאפלן

ז'אן שאפלן (בצרפתית: Jean Chapelain; 4 בדצמבר 1595 – 22 בפברואר 1674) היה משורר ומבקר ספרות צרפתי, ממייסדיה של האקדמיה הצרפתית.

== קורות חייו ==
שאפלן נולד בפריז והיה בנו של נוטריון שרצה שבנו ילך בעקבותיו, אך אמו, שהכירה את פייר דה רונסאר, קיוותה שבנה יהפוך למשורר. שאפלן הצעיר למד יוונית, לטינית, איטלקית וספרדית והתמסר ללימוד הספרות. משסיים את חוק לימודיו שימש כמורה לספרדית של אחד מאנשי האצולה הצעירים, מה שסלל את דרכו לשמש כמורה פרטי לשני בניו של אחד ממזכירי המדינה.

חיבורו הראשון היה הקדמה לעלילה המיתולוגית "אדוניס" של המשורר האיטלקי גאמבאטיסטה מורינו. ב־1619 תרגם לצרפתית את הנובלה "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" של הסופר הספרדי מתאו אלמן, תרגום שהביא לפרסומו בקרב החוגים הספרותיים של פריז. הוא פרסם גם ארבעה מזמורי תהילה שאחד מהם היה שיר הלל לקרדינל רישלייה.

ב-1632 ניהל שיחה עם רישלייה בדבר הצורך באחידות ספרותית של זמן, מקום ופעולה. רישלייה שהתרשם מדבריו, זיכה אותו בקצבה שנתית של אלף כתרים, ומינה אותו לחבר האקדמיה הצרפתית שנוסדה ב-1635. שאפלן הגה את רעיון "מילון האקדמיה הצרפתית" שהפך לחשוב במפעליה של אקדמיה זו. על פי הזמנת רישלייה הוא כתב את חיבורו "השגותיה של האקדמיה הצרפתית על המחזה לה סיד" (1638).

ב-1656 פרסם את 12 שירי העלילה הראשונים של הפואמה "העלמה ששחררה את צרפת", שאותה כתב במשך עשרים שנה. שש מהדורות של פואמה זו הופיעו במרוצת 18 חודש. אך ביקורתו הנוקבת של ניקולה בואלו על יצירה זו גרמה לירידת קרנו של שאפלן כמשורר. המוניטין שלו כמבקר ספרות נשאר בעינו, וב-1663 ז'אן-בטיסט קולבר העסיק אותו בעריכת מחקר על מחברים בני זמנו, מחקר ששימש למטרת מתן קצבאות למחברים על ידי המלך לואי הארבעה עשר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1595
קטגוריה:נפטרים ב-1674
אליהו דלמדיגו

הרב אליהו בן משה אבא דלמדיגו (1458, כרתים – 1493) היה פילוסוף אריסטוטלי ותאולוג יהודי רציונליסטי, מחבר ספר בחינת הדת - בו מתח ביקורת על תורת הקבלה, ופיקפק באותנטיות של ספר הזוהר.

== קורות חיים ==

דלמדיגו היה צאצא למשפחת רופאים מושרשת באיי כרתים. הוא זכה לחינוך רבני בבית אביו, ובצעירותו חיבר קונטרסים בענייני הלכה. דלמדיגו העמיק בעיקר בספרות הפילוסופיה. בתקופתו הפכה כרתים לכפופה למלכות ונציה - אליה הוא הגיע ושם (וכן בעיר פדובה) עסק בפילוסופיה ונשא הרצאות על משנתו האריסטוטלית של אבן רושד. הוא לימד מלומדים נוצריים עברית, ספרות ופילוסופיה יהודית. החשוב והמפורסם בין תלמידיו היה הפילוסוף האיטלקי ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, מראשי ההומניזם ואביה של הקבלה הנוצרית. דלמדיגו נרדף על פתיחותו הפילוסופית והתאולוגית, וכן על התקפותיו כנגד הקבלה, מידי המהגרים היהודים שהגיעו לאיטליה מאשכנז. אחד מברי הפלוגתא שלו היה הרב יהודה הלוי (מהר"י) מינץ.

אחד מצאצאי משפחתו המפורסמים של דלמדיגו היה היש"ר מקנדיה. הלה חיבר ספר בשם "מצרף לחכמה" אשר משיב על טענותיו ופקפוקיו של אליהו דלמדיגו על תורת הקבלה ומשבח אותה. אמנם יש סוברים כי הטענות ב"מצרף לחכמה" נגד טענות "בחינת הדת" חלשות בכוונה תחילה מהמחבר, ושגם יחסו שלו לקבלה היה מסויג. לפי דעה זו חיבורו של הספר בעצם רק שימש עילה להפצתו והפצת איגרת ר' שאול אשכנזי המצורפת לו, שאילולא הפרסום שהעניק להם ספר מצרף לחכמה כבר נשכחו ואבדו. ולחיזוק טענה זו מועלית ההשוואה לספר הוויכוח על שיטת קופרניקוס שחיבר גלילאו, שאצלו יש"ר מקנדיה למד, שכביכול התיימר לסתור אותה בראיות אורתודוקסיות של אריסטו ושל הכנסייה הקתולית. 

ספרו של דלמדיגו "בחינת הדת" זכה לההדרה וביאור בתקופתה של תנועת ההשכלה היהודית המודרנית (על ידי יצחק שמואל רג'יו), ששאפה להבליט את הפילוסופיה היהודית הרציונלית של ימי הביניים ואת הביקורת כנגד הקבלה וכנגד האותנטיות של ספר הזוהר. בשנים האחרונות זכה חיבורו של דלמדיגו למהדורה ביקורתית ומבוארת של יעקב יהושע רוס, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.

דלמדיגו חיבר ספרים נוספים שנכתבו בלטינית - ביניהם: ספר 'אחדות השכל' (הגנה על עמדתו של אבן רושד בפירושו ל'על הנפש' של אריסטו), ספר 'מניע ראשון' וספר 'מהות המציאות', ביאורים על אבן רושד ועוד. אך מבין כל חיבוריו, עד לאחרונה לא נתפרסם אלא ספר בחינת הדת.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://proppentrecker.xoom.it/behhinath%20hadath%20netto.pdf בחינת הדת וינה 1833] - 8 עמודי pdf ללא פירוש
* [http://proppentrecker.xoom.it/behhinath%20hadath%20netto.html בחינת הדת וינה 1833] - 8 עמודי html ללא פירוש
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים יהודים יוונים
קטגוריה:פילוסופים יהודים איטלקים
קטגוריה:רבנים איטלקים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:תאולוגים יהודים
קטגוריה:הפולמוס על קדמות הזוהר
קטגוריה:הומניסטים יוונים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:הומניסטים איטלקים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1460
קטגוריה:נפטרים ב-1497
המוזיאון המצרי (ברלין)

ראשה של [[נפרטיטי]]
פסל ראש מצרי עתיק
המוזיאון המצרי (בגרמנית: Ägyptisches Museum und Papyrussammlung; "המוזיאון המצרי ואוסף הפפירוסים") הוא אחד האוספים החשובים והגדולים בעולם של יצירות האמנות והמוצגים הארכאולוגיים ממצרים העתיקה. האוסף מוצג במוזיאון החדש באי המוזיאונים בברלין.

==היסטוריה==
מקורו של מוזיאון זה באוספיהם של מלכי פרוסיה. אלכסנדר פון הומבולדט הציע למלכי פרוסיה להקים מוזיאון מצרי, ובהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי הובאו לברלין בשנת 1828 ראשוני המוצגים ממצרים העתיקה. הידוע ביצירות המוצגות במוזיאון הוא פסל ראשה של נפרטיטי שהשתמרו הצבעים המעטרים אותו. עוד מוצגים במוזיאון ממצאים רבים מבירתו של אחנתון באל עמרנה. על מנהליו השונים נמנה גם האגיפטולוג אדולף ארמן שמונה לתפקידו בשנת 1885.

אוסף זה הוצג לראשונה במוזיאון החדש באי המוזיאונים שבמרכז ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה והרס המוזיאונים באי המוזיאונים, הועבר האוסף והוצג בארמון שרלוטנבורג. בשנת 2005 הועבר האוסף למוזיאון הישן שהסתיים שיפוצו. כיום האוסף מוצג שוב במוזיאון החדש לאחר ששיקומו של המבנה הסתיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

מצרי
מצרי
קטגוריה:מוזיאונים לארכאולוגיה מצרית