OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הדודאים והפרברים

הדודאים הפרברים הוא אלבום אולפן שבו איחדו כוחות שניים מצמדי מוזיקת העם הישראלית הבולטים במחצית השנייה של המאה העשרים: הדודאים - ישראל גוריון ובני אמדורסקי, והפרברים - אורי הרפז ויוסי חורי. האלבום יצא בשנת 1985 והתלווה לו מסע הופעות ארצי שזכה להצלחה רבה.

האלבום נחשב לאחד האלבומים המצליחים של הדודאים והפרברים והוא אף זכה בגרסת תקליטור כבר בשנת 1994. בין שירי האלבום כמה מהשירים שהפכו לנכסי צאן וברזל של המוזיקה הישראלית ובהם "תלבשי לבן", "צל ומי באר" ו"שי<ref></ref>". 

בשיר "מחרוזת שירי דת כושיים" ישנה מחרוזת שירים, בסגנון גוספל (בסגנון רביעיית גולדן גייט), הכוללת את השירים: Battle of Jericho, Down by the river, Shadrach , When the Saints Go Marching In. בשיר When the Saints Go Marching In שינו את המילים למילים סאטיריות שהיו התבטאות פוליטית (נדירה לשני הצמדים) הקוראת לאריאל שרון לצאת מלבנון.

את האלבום הפיק קובי אשרת שהיה באותה העת אחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בישראל בקרב זמרי אמצע הדרך, שגם עיבד חלק משירי האלבום. מוזיקאי נוסף שהשתתף בעיבודים הוא מתי כספי.

==רשימת השירים==
#תלבשי לבן
#צל ומי באר
#אל תוותרי
#נשר נשר
#שי
#הנה שנה עוברת
#מרש הדייגים
#סבלנות
#"ביילע"
#מחרוזת שירי דת כושיים

==משתתפים==
* אורי הרפז - שירה וגיטרות
* יוסי חורי - שירה וגיטרות
* ישראל גוריון - שירה וגיטרות
* בני אמדורסקי - שירה
* קובי אשרת - גיטרה בס, כלי הקשה, הפקה, ניהול מוזיקלי
* אורי נדיר - כלי הקשה
* יהודה גבאי - טכנאי הקלטה ומיקס
* דודו רודן - טכנאי הקלטה

==קישורים חיצוניים==

* הדודאים והפרברים, [http://www.youtube.com/watch?v=oCezgzbCZBk תלבשי לבן], מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
* הדודאים והפרברים, [http://www.youtube.com/watch?v=w6TgLW1HH8s שי], מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1985
קטגוריה:אלבומים בעברית
יאנוש אדר

יאנוש אדר (בהונגרית: Áder János; נולד ב-9 במאי 1959) הוא עורך דין ופוליטיקאי הונגרי; היה נשיאה של הונגריה ממאי 2012 עד מאי 2022.

==ביוגרפיה==
אדר הוא בעל תואר במשפטים. הוא נמנה עם מייסדי מפלגת פידס (ברית הדמוקרטים הצעירים). הוא היה חבר הפרלמנט ההונגרי מטעם המפלגה בשנים 1990–2009, היה יושב ראש האספה הלאומית של הונגריה בשנים 1998–2002, וכיהן גם כראש האופוזיציה בשנים 2002–2006. בשנת 2009 נבחר לחבר הפרלמנט האירופי.

באפריל 2012, לאחר התפטרותו של פאל שמיט, מונה אדר לנשיא הונגריה על ידי מפלגתו ועל ידי ראש הממשלה ויקטור אורבן. הוא נבחר ב-2 במאי לכהונה בת חמש שנים ברוב של 262 חברי פרלמנט בעד ו-40 מתנגדים, והושבע לתפקיד ב-10 במאי. באותה שנה גם ביקר בישראל ונועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.

הוא נשוי ואב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי הונגריה
קטגוריה:יושבי ראש של פרלמנטים
קטגוריה:עורכי דין הונגרים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1959
ישן וגם חדש

"ישן וגם חדש" הוא אלבום אוסף המאגד תקליטונים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בחברת הד ארצי. האלבום יצא בשנת 1968.

האלבום כולל את שירי התקליטון "הגר" לצד הקלטות מוקדמות יותר כמו "עיר לבנה", "השעות הקטנות של הלילה" ו"אני מרגיש כמו מלך" (גרסה עברית לשירו של דונובן "Mellow Yellow"), שהופיעו בתקליטונים השונים שהקליט איינשטיין בהד ארצי, וכן שירים מתקופת להקת הנח"ל ("רוח סתיו") שלישיית גשר הירקון ("הכאב הזה"), החלונות הגבוהים ("חייל של שוקולד") ואריק והאיינשטיינים ("מזל"). היות ששירי האלבום הוקלטו לאורך עשור, מתאפיין האלבום בריבוי סגנונות ובחוסר אחידות ואיכות השירים. השיר "מזל", גרסה עברית עם מוטיבים תימניים לשירם של להקת החיפושיות "Do You Want to Know a Secret ", נכלל במקור בתקליטון שהוציאו "אריק והאיינשטיינים" ב-1966 בעיבוד דוד קריבושי. התקליטון כלל בנוסף את השירים "ערב של שושנים", "רחוק רחוק מכאן", אשר מבוסס על לחן השיר The House of the Rising Sun, ו"עץ הלימון" שלא נכללו באלבום. בשיר ניגנו דוד קריבושי באורגן, אלי מזרחי בתופים, שמוליק ארוך בבס וריצ'רד פרץ בגיטרה חשמלית.

האלבום שהופק על ידי המפיק והזמר בני אמדורסקי כלל גם צילומים של אלונה איינשטיין וכן טקסט המציג את מעמדו של איינשטיין באותה התקופה.

את עטיפת האלבום אייר חברו של איינשטיין, הצייר יורם לוקוב שאייר שנים רבות לאחר מכן גם את עטיפת אלבומו "אוהב להיות בבית".

האלבום יצא לראשונה במהדורת תקליטור בשנת 1991, בשנת 2004 יצאה מהדורה נוספת ומורחבת של האלבום.

== רשימת השירים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
אהרן ברמן

ד"ר אהרן ברמן
אהרן בֶּרמן (19 בפברואר 1895 – 22 במאי 1969) היה מחנך עברי בקובנה ובתל אביב. ממייסדי תיכון חדש ומנהלו. רופא בהשכלתו.

==ביוגרפיה==

אהרן ברמן נולד ב-1895 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד בישיבות ליטא, טלז, וולוז'ין ופוניבז'. לאחר מכן למד באוניברסיטאות גרמניה וציריך, וב-1919 קיבל תואר דוקטור לרפואה.

בשנת 1920 הוזמן על ידי ד"ר מנחם סולובייצ'יק (סוליאלי) להורות בגימנסיה העברית בעיר קובנה (בירתה ה"זמנית" ליטא העצמאית) שבהנהלת ד"ר משה שוואבה.
בשנת 1925 החליף את ד"ר שוואבה (שעלה לארץ ישראל) כמנהלה הפדגוגי של הגימנסיה (שעה שקופל וולוצקי שימש כמנהלו האדמיניסטרטיבי של המוסד עד לפטירתו ב-1927), וכיהן בתפקיד המנהל עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1936 (בשנים 1936-1928 ביחד עם יואל ברוצקוס). בנוסף כיהן כמורה ומנהל בסמינר העברי למורים של "תרבות" בקובנה. היה סגן יו"ר מרכז "תרבות" בליטא.

בשנת 1936 עלה לארץ.
ב-1937 היה שותף למחנכת יוצאת גרמניה טוני הלה בייסוד תיכון חדש בתל אביב, ועמד בראשו מ-1937 ועד 1964.
זמן-מה הורה בבית המדרש לגננות מיסודו של יחיאל היילפרין, ומ-1940 לימד בסמינר לוינסקי.

דרכו החינוכית ינקה מן המורשת היהודית, ולצדה מהפילוסופיה של אפלטון, של שפינוזה ובמיוחד מזו של הפילוסוף היהודי-גרמני קונסטנטין ברונר.

ברמן נפטר בקיץ 1969. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

==ספריו==
* תולדות החינוך בישראל ובעמים, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו. (ראה אור בעשר מהדורות נוספות, מהן מתוקנות; מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, בתוספת "החינוך היהודי בתפוצות הגולה בימינו" מאת ישראל מהלמן: תשכ"ח.) 
* תורת החינוך וההוראה, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"א. (ראה אור בעשר מהדורות נוספות; מהדורה יא מתוקנת ומורחבת: תשכ"ח 1967.)
* פילוסופיה פעילה: מסות בפילוסופיה, בפסיכולוגיה ובחינוך, תל אביב: בית הספר התיכון החדש, תשכ"א. (מוסף: "העולם החיצוני והפנימי. החשיבה וההתפשטות")

===בעריכתו===
* אהרן ברמן (עורך), מֻנחי הבוטניקה הכללית, קובנה: הסתדרות המורה בליטא ('ספריה שמושית למורים'), [הקד’ תרפ"ב]. (חוברת)
* אהרן ברמן (עורך), אשנב לפילוסופיה: לקט לתלמידי הכיתה העליונה של בית הספר התיכון, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ב.
* הפילוסופיה של קונסטנטין ברונר: אנתולוגיה; הסדיר, תרגם וצירף מבוא אהרן ברמן, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"ז.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 'ברמן, אהרן בן מרדכי', בתוך: דב ליפץ, נתן גורן [ואחרים] (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 128 (, תמונה 1326)
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חוקרי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל תיכון חדש
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל הגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1895
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
אלה לינגנס

ד"ר אלה לינגנס (בגרמנית: Ella Lingens-Reiner; 1908, וינה – 2002, וינה) הייתה רופאה וחסידת אומות העולם מאוסטריה.

==לפני המלחמה==
לאלה לינגנס היה דוקטורט במשפטים והיא למדה רפואה באוניברסיטה בווינה. היא נישאה לקורט לינגנס מדיסלדורף, שנאסר עליו ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה בגלל פעילות אנטי פשיסטית. כאשר הנאצים סיפחו את אוסטריה, החלה לינגנס לעזור ליהודים, בעיקר לסטודנטים שהכירה בלימודיה. בליל הבדולח הסתירה יהודים.

==בתקופת מלחמת העולם השנייה==
בני הזוג אלה וקורט לינגנס הסתירו בדירתם יהודים בשנים 1941 ו-1942 בעזרת חברים שסיפקו כרטיסי חלוקת מזון. בעקבות הלשנה נעצרו בני הזוג לינגנס על ידי הגסטאפו ב-13 באוקטובר 1942. קורט לינגנס נשלח לחזית הרוסית ושם נפצע באורח אנוש. אלה לינגנס נשלחה לאושוויץ ושם הייתה רופאה. היא הצילה מספר יהודים מרצח בתאי הגזים. היא נשלחה בצעדת מוות מאושוויץ לדכאו אך שרדה.

==לאחר המלחמה==
לאחר המלחמה השלימה לינגנס את לימודי הרפואה שלה. ב-1964 הייתה לינגנס עדה במשפטי אושוויץ שנערכו בפרנקפורט. בשנות השבעים הייתה לינגנס יועצת למשרד הבריאות והגנת הסביבה באוסטריה. ב-1980 הכיר יד ושם בבני הזוג קורט ואלה לינגנס כחסידי אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www1.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/flickers_of_light/ella_lingens.asp אלה לינגנס] באתר יד ושם

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:ילידות 1908
קטגוריה:אוסטריות שנפטרו ב-2002
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2002
קורט לינגנס

קורט לינגנס (Kurt Lingens; 1912, דיסלדורף – 1966 או 1967), הוא חסיד אומות העולם מגרמניה.

==רקע משפחתי==
אביו של קורט לינגנס היה מפקד המשטרה בקלן. ב-1936 הוא איבד את עבודתו עקב השתייכותו למפלגה הקתולית צנטרום (Zentrum) שהתנגדה באופן מסורתי לנאציזם וכיוון שניסה למנוע את רדיפת הקתולים על ידי האס אה.

==לפני המלחמה==
על קורט לינגנס נאסר ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה בגלל פעילות אנטי פשיסטית כסטודנט. הוא עבר לווינה, אוסטריה, שם נפגש עם אלה לינגנס. כאשר הנאצים סיפחו את אוסטריה, החלו בני הזוג לינגנס לעזור ליהודים.

==בתקופת מלחמת העולם השנייה==
בני הזוג לינגנס הסתירו בדירתם יהודים בשנים 1941–1942 בעזרת חברים שסיפקו כרטיסי חלוקת מזון. ב-13 באוקטובר 1942 נעצרו בני הזוג לינגנס על ידי הגסטאפו בעקבות הלשנה. קורט לינגנס נשלח לחזית הרוסית כעונש על סיועו ליהודים, ובחזית הרוסית נפצע באורח אנוש אך שרד.

==לאחר המלחמה==
לאחר המלחמה עבד לינגנס במרפאת ילדים בווינה. לאחר מכן היגר לינגנס לארצות הברית, שם עבד כפסיכיאטר. ב-1980 הכיר יד ושם בבני הזוג קורט ואלה לינגנס כחסידי אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www1.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/flickers_of_light/ella_lingens.asp קורט לינגנס] באתר יד ושם

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1912
מחלף הדרים

מחלף הדרים הוא מחלף המקשר את מושב בני ציון ואת כביש הרוחב העתידי 551 עם כביש 4.
== מבנה ==
מחלף הדרים נבנה כהכנה להקמת כביש 551, צורת המחלף הוא כשל מחלף יהלום. בקטע המחלף עולה כביש 4 על גשר ומשני כיווני הנסיעה רמפות ירידה מן הגשר, המעבר מצד אחד לצדו השני מתבצע במעבר מתחת לגשר. כיום המחלף משמש רק לקשר את יישובי הסביבה עם כביש 4, בעתיד ישמש גם כמקשר עם כביש הרוחב 551 העתיד לעבור מתחתיו.

בסמוך למחלף נמצא בית מעצר הדרים.

== קישורים חיצוניים ==

הדרים, מחלף
הדרים, מחלף
קטגוריה:מחלפי יהלום
צינור הנפט סומד

צינור הנפט סומד (באנגלית: Sumed oil pipeline, ידוע גם כצינור הנפט סואץ-הים-התיכון, Suez-Mediterranean pipeline) הוא צינור נפט במצרים המשמש להובלת נפט גולמי ממסוף עין שוקנה בחופי הים האדום לאלכסנדריה שלחופי הים התיכון. מטרת הצינור לשמש חלופה למעבר מכליות נפט שמוצאם במפרץ הפרסי דרך תעלת סואץ. אורכו של הצינור 320 ק"מ, בנייתו החלה בשנת 1973 והושלמה בשנת 1977.

==היסטוריה==
הפרויקט לבניית צינור להובלת נפט גולמי מהים האדום לים התיכון החל על רקע חסימת התעלה למעבר אוניות לאחר מלחמת ששת הימים ביוני 1967, דבר שאילץ את מכליות הנפט לבצע סיבוב ארוך סביב כף התקווה הטובה. היוזמה להקמת הצינור גובשה בשנת 1973 על ידי מדינות המפרץ הפרסי: ערב הסעודית, כווית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות יחד עם מצרים. בעקבות היוזמה הוקמה חברה בבעלות משותפת של המדינות שתבנה ותנהל את הצינור. בניית הצינור החלה בשנת 1974 והיא הושלמה בשנת 1977, זאת על אף שתעלת סואץ נפתחה שוב לאוניות לאחר מלחמת יום כיפור ב־1974.

==מפרט טכני==
אורכו של הצינור הוא 320 ק"מ (200 מייל), קוטרו 1,070 מילימטר (42 אינץ'). הקיבולת של הצינור כ-2.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור 3 תחנות שאיבה. הצינור אמור לספק נפט גולמי למזקקות הנפט בפוג'יירה ולנמלי היצוא שלה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סומד
קטגוריה:מצרים: אנרגיה
יצאנו אט

"יצאנו אט חיוור היה הליל". פלוגה ג' פורצי [[מעלה פלמ"ח]]
"יצאנו אט" הוא שירו של המשורר והפזמונאי חיים חפר, שהולחן על ידי דוד זהבי ובוצע לראשונה על ידי הצ'יזבטרון. השיר, שנעשה אהוד מאוד ביישוב ובחברה הישראלית, זכה לגרסאות כיסוי רבות, בהן של שושנה דמארי, אסתר עופרים, יפה ירקוני, אריק איינשטיין, שלמה ארצי, ישי לוי, אייל גולן, אוריאל שלומי, ששי קשת, דני מסנג ולירון רמתי. בישראל נהוג לנגנו בקהילות ובטקסים צבאיים וממלכתיים ובכלי התקשורת, בימי זיכרון ובאירועים הקשורים למאבק על הקמת המדינה וההגנה עליה.

== תכנים ואמירות ==
השיר פורסם ב-1946 בעיתון "במעלה" של הנוער העובד. דוד זהבי, שראה את השיר בעיתון, החליט להלחינו על אף שלא הכיר באותו הזמן את כותב השיר. נושאי השיר הם אהבה, פרידה ושכול ברוח אירועי מאבק היישוב על הקמת המדינה; הוא נחשב למבטא את רגשותיהם וחוויתם של אנשי הפלמ"ח שנהגו לשיר אותו בעיקר מסביב למדורה. לאחר מכן אומץ על ידי לוחמי מלחמת העצמאות, ששכלו רבים מחבריהם במלחמה.

השיר המחורז הכולל ארבעה בתים, מדבר בלשון רבים. הבית הראשון המתאר את פנייתם של הלוחמים אל החזית, פותח במילים: ומסיים במילות פרידה אל דמות נשית יחידה, ידידה, חברה או רעיה רומנטית, אשר „הַדְּמָעוֹת” „עֲצוּרוֹת” בעיניה, בשל הפרדה, ובשל אי הוודאות אם הלוחמים ישובו מהקרב.

הבית השני ממשיך את תיאורי עצב הפרידה והדמעות אצל הדמות הנשית, ורומז על חוויות משותפות שלה עם מי מהלוחמים אשר נותרו כזיכרון: „וְאַתְּ זָכַרְתְּ אֶת הַשָּׁעוֹת בְּטֶרֶם”; והשורה האחרונה מדגישה את ההקשר הלחימתי: „יָצָאנוּ בַּמִּשְׁעוֹל הַצַּר לַקְּרָב”.

בבית השלישי מפרט האני השר על החוויות המשותפות בין הדמות הנשית לבין דמות הלוחם; חוויות אלו כללו: צחוק, ריקוד לקול המוזיקה שמפיקה מפוחית, ומגע גופני של השניים בחיק הטבע:

הבית הרביעי מתאר את רגשות המחסור והגעגועים של הדמות הנשית אל החבר שבחזית המלחמה ואת כללי ההתנהגות והמוסר הנהוגים, או המצופים ממנה; מנת חלקה הם הבדידות, היחידאות בהיותה נאמנה לחבר שבמרחקים, ואלו, המלווים בעצבות ובכובד מביאים לאיטיות: פסיעה איטית, ולהמתנה בשתיקה מאופקת.

== קישורים חיצוניים ==

* על [https://palmach.org.il/archive/songs/songpage/?itemId=165561 השיר יצאנו אט] במאגר שירי פלמ"ח באתר מוזיאון הפלמ"ח

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1946
קטגוריה:שירי הצ'יזבטרון
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דוד זהבי
יטרו וילמס

יטרו וילמס (בהולנדית: Jetro Willems; נולד ב-30 במרץ 1994) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן בקבוצת הראקלס אלמלו.

==קריירה==
וילמס החל את דרכו בקבוצת הנוער, ספרטאן 20'. מאוחר יותר, הצטרף וילמס לקבוצת הנוער של ספרטה רוטרדם. ב-2010, עלה וילמס לקבוצה הבוגרת של ספרטה רוטרדם כבר בגיל 16. את הופעתו הראשונה המקצועית במועדון ערך ב-16 בינואר 2011.

ב-31 באוגוסט 2011, חתם וילמס לשלוש עונות בפ.ס.וו. איינדהובן. ב-23 באוקטובר 2011, ערך הופעת בכורה נגד ויטסה ארנהם.

וילמס הפך לכדורגלן ההולנדי הצעיר ביותר ששיחק במסגרת תחרויות אופ"א, לאחר ששיחק ב-3 בנובמבר 2011 במסגרת הליגה האירופית נגד הפועל תל אביב.

ב-3 באפריל 2012 הוארך חוזהו במועדון ההולנדי עד לסיום עונת .

בקיץ 2017 חתם וילמס באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון הגרמני היה וילמס שותף לזכייה ההיסטורית של איינטרכט פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על באיירן מינכן. וילמס שיחק 90 דקות במשחק הגמר.

ב-2 באוגוסט 2019 הושאל וילמס לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג לעונה אחת.

==קריירה בינלאומית==
לוילמס 16 הופעות במדי נבחרת הולנד עד גיל 17 בכדורגל, ו-3 הופעות במדי נבחרת הולנד עד גיל 19.

עם נבחרת הולנד עד גיל 17 בכדורגל, זכה וילמס ב-2011, באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19. ב-26 במאי 2012 ערך וילמס את הופעת הבכורה בנבחרת הולנד הבוגגרת במשחק ידידות, נגד בולגריה.

וילמס נטל חלק עם נבחרת הולנד ביורו 2012, ושיחק בכל משחקיה של הנבחרת בטורניר. וילמס הפך לכדורגלן הצעיר ביותר ששיחק ביורו אי פעם כשעשה זאת בגיל 18 ו-71 יום.<ref></ref>

== תארים ==
פ.ס.וו. איינדהובן:
* הגביע ההולנדי: .
* הסופר קאפ ההולנדי: 
* אליפות הולנד: 

איינטרכט פרנקפורט:
* הגביע הגרמני: 2017/18

נבחרת הולנד עד גיל 17 בכדורגל:
* אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 2011.

תארים אישיים:
* הכדורגלן הצעיר ביותר ששיחק ביורו אי פעם.
* הכדורגלן ההולנדי הצעיר ביותר ששיחק במסגרת אופ"א אי פעם.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מגני כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלני ספרטה רוטרדם
קטגוריה:כדורגלני פ.ס.וו. איינדהובן
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני גרויטר פירט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הולנד
קטגוריה:רוטרדם: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1994
קטגוריה:כדורגלני חרונינגן
קטגוריה:כדורגלני הראקלס אלמלו
רבותי ההיסטוריה חוזרת

חיילים אוסטרלים בחורבות ב[[צידון, 1941]]
"רבותי ההיסטוריה חוזרת" הוא שירו של המשורר והפזמונאי הישראלי חיים חפר לאחר 1948. חובר לו הלחן של המלחין שמואל פרשקו; לחן זה חובר תחילה ל"שיר הגעגועים" של נתן אלתרמן, ואחר ל"שיר הוותיקים" של חיים גורי. הושר על ידי יפה ירקוני, יהורם גאון, להקת פיקוד מרכז, ושושנה דמארי. השיר המספר על אירועים מכוננים בפלמ"ח בשנים שמאז הקמתו ולקראת הקמת המדינה, נתפס כמייצג ומבטא רוח הזמן ומקובל לנגנו במפגשי קהילות ובימי מועד וזיכרון.
 שם השיר הפך לביטוי עצמאי בשפה העברית ובתרבות הישראלית, ונעשה בו שימוש נרחב מחוץ להקשרו הפואטי וההיסטורי.

== אמירות ותכנים ==
נושא השיר הוא תולדות הפלמ"ח על פי אירועים חשובים ומסעירים ועל כך מכריזות בלשון דיבור נאומית המילים הראשונות בבית הראשון: „רבותי, ההיסטוריה חוזרת / שום דבר לא אבד, לא נשכח”. האני השר בגוף ראשון יחיד, מצרף אל "נאומו" תחזית על שיחה בין חברת הפלמ"ח, שהפכה ל"סבתא" לאחר כשנות דור מזמן חיבור השיר, ודבריה-סיפורה, אם בחיוך ואם בכאב, ל"נכד", על אירועי שנות הארבעים לפני הקמת המדינה. וה"היסטוריה" שאשת הפלמ"ח מספרת לנכדה, היא דברי ימי הפלמ"ח בראייתם של חבריו.

השיר המחורז כולל חמישה בתים. האירוע החשוב הראשון בתולדות הפלמ"ח מובא במילים: „עוד נזכור, תחת גשם עופרת / איך בסוריה צעד הפלמ"ח”, מתוארות מעורבותם והשתתפותם של עשרות חברי הפלמ"ח במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. אנשי הפלמ"ח, שהוקם רשמית ב-15 במאי 1941, גויסו בהמלצת ראשי היישוב, ובהם משה שרת ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ועל פי בקשתם של אנשי המודיעין הצבא הבריטי. פעולתם הראשונה במערכה, הייתה הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה לפעולה בטריפולי בלבנון, אשר אבדו ללא מידע על גורלם. 37 אנשי פלמ"ח השתתפו בחוליות בגזרות מטולה וראש הנקרה, במערכה לכיבוש סוריה ולבנון. בין הלוחמים היו משה דיין ויגאל אלון. משה דיין נפצע בקרב ואיבד את עינו וכן נפצע ברגלו לוחם פלמ"ח אחר; שאר הלוחמים חזרו לארץ בשלום.

בבית השני מוזכר קרב אל-עלמיין, שהשלכותיו בטרם שהוכרע נצפו כקובעות את הזירה המזרח תיכונית, וארץ ישראל בכללה, ואת גורל היישוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. מפקדי הפלמ"ח, בין השאר, פעלו לקראתו, וכפי שמתאר המשורר בשפה פואטית בבית השני: „אל הנגב פלוּגונת נשלחה - / עם מקלות כתחליף לרובים”, בשל המחסור באמצעי תשלום לרכישת נשק הולם. הכוננות לפלישה בארץ ישראל כונתה לימים "מאתיים ימי חרדה".

בבית השלישי פורש האני השר, מפיה של אשת הפלמ"ח "הסבתא" העתידית, על עקרונות הפלמ"ח ורוח הלחימה שלו, בהם מסירות נפש והתגייסות לכל משימה, בכל חזית ושדה הקרב, נכון לכל עבודה כמו "פקק", עובד לעת מצוא בסידור העבודה ובארגונה, למשל בקיבוץ; כך במילים:

ובמילים:

בבית הרביעי, המספרות על משימתם של אנשי הפלמ"ח בתקופת הסזון.

חפר הטמיע בבית האחרון של השיר, במילים: „כן, הכושי יכול כבר ללכת, / כי הכושי עשה את שלו” המשוחחות עם הביטוי "הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת", את כאבם של חברי הפלמ"ח על פירוקו בידי דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל, על פי החלטה שהתקבלה בעיצומה של מלחמת העצמאות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי שנות ה-1940
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:ניבים וביטויים מהשירה העברית
רוקוול-MBB X-31

הרוקוול-MBB X-31 היה מטוס ניסוי לבחינת טכנולוגיות הנעה וקטורית שפותח בשיתוף פעולה בין ארצות הברית וגרמניה כחלק מתוכנית משותפת לשיפור יכולות התמרון של מטוסי הקרב. ההנעה הווקטורית מאפשרת למטוס לנוע בכיוון שונה מהכיוון אליו מופנה חרטום (אף) המטוס, דבר המאפשר יכולות תמרון ותנועה מרובות יותר ממטוס בעל הנעה רגילה. מערכת בקרת טיסה מורכבת איפשרה למטוס לטוס בזוויות התקפה גבוהות במיוחד, בהם מטוס רגיל היה מזדקר.

==ראו גם==
* הנעה וקטורית
* X-29
* X-32

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nasa.gov/centers/dryden/news/FactSheets/FS-009-DFRC_prt.htm ה-X-31 באתר נאס"א]

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
קטגוריה:כלי טיס בעלי כנף דלתא
תמר נוי

תמר נוי (1926–1997) הייתה ארכאולוגית ישראלית שהתמחתה בתחום הפרהיסטוריה.

==חייה==
נוי נולדה בארץ ישראל, למדה ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתקופה הנאוליתית ורוב חפירותיה עסקו בתקופה זו.

בין השנים 1954–1960 השתתפה בחפירות באתר הארכאולוגי נחל אורן ביחד עם משה שטקליס. בתחילה כעוזרת מחקר ולאחר מכן כשותפה. בין השנים 1969–1971 נחפר האתר פעם נוסף במשלחת בראשותה בהשתתפות: אריק היגס ואנתוני לג מטעם האוניברסיטה העברית, מוזיאון ישראל ואוניברסיטת קיימברידג'.

בין חפירותיה היו גם אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בחולון, אתר הגושרים באצבע הגליל, ואתר ליד זיקים. חפרה גם באתר ליד גלגל בבקעת הירדן, אתר מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א. באתר נמצאו זרעים ופירות במצב השתמרות טוב שעזרו רבות להבנת ראשית החקלאות במזרח הקדום.

נוי הייתה בין המייסדים של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה, נמנתה על מקימי כתב העת המדעי של העמותה "מתקופת האבן" והייתה העורכת הראשונה שלו.

לאחר ייסוד מוזיאון ישראל התמנתה לאוצרת האגף לפרהיסטוריה במוזיאון. במסגרת תפקידה בנתה את אוסף המוזיאון.

נוי פרסמה מאמרים בקדמוניות בכתב העת "ארץ ישראל", "מתקופת האבן" ועוד. ספרה "חולות חלוצה" סקר פרהיסטורי שכתבה ביחד עם ענת מרחב ודניאל ציפר, התפרסם בשנת 1971.

בעלה של נוי היה הפרופסור לספרות דב נוי. לאחר פטירתה הוקמו באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית שתי קרנות על שמה ועל שם בעלה. במסגרת פעילות ארכיון הסיפור העממי בישראל שהוקם באוניברסיטת חיפה, מחולק מדי שנה פרס תמר נוי ודב נוי המוקדש לעבודה מצטיינת בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית והספרות העממית.

==לקריאה נוספת==
*עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, [http://www.arielp.co.il/product-p-15//הפרהיסטוריה-של-ארץ-ישראל-/-יוסף-גרפינקל---עופר-בר-יוסף/פרסומים-נוספים.html הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב], ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 329

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1997
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
מחלף אליקים

מחלף אליקים הוא מחלף המחבר את כביש 6 (כביש 70 לשעבר) עם כביש 672.

המחלף נקרא על שם היישוב הסמוך אליקים. הוא הוקם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מפרויקט הרחבת כביש 70 ומיחלוף הצמתים בין מחלף זכרון יעקב ליקנעם. המחלף מקשר את הכביש המרכזי המוביל ממרכז הארץ לצפונה עם עוספיה ודלית אל-כרמל וממשיך משם לחיפה, בצדו השני הוא מקשר אל יישובי רמת מנשה. בצמוד למחלף היה מרכז מסחרי. 

מבנה המחלף הוא בתצורת מחלף יהלום. כביש 672 עובר בגשר עילי מעל כביש 6. לצורך השתלבות עם כביש 6 נבנו רמפות ירידה ועליה. הפניות לכביש 672 מתבצעות במעגלי תנועה הנמצאים משני צידי הגשר.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20130920003829/http://kfahoum.com/elyakim1.html רשימת תצלומים של מחלף אליקים] 

קטגוריה:יקנעם עילית: תחבורה
אליקים
קטגוריה:מחלפי יהלום
מקדונל דאגלס X-36

המקדונל דאגלס X-36 (Tailless Fighter Agility Research Aircraft) היה מטוס ניסוי ללא טייס לבחינת יכולות טיסה ללא כנפי זנב.

==תכנון ופיתוח==
ה-X-36 נבנה בקנה מידה של 28% מגודלו של מטוס קרב בגודל סטנדרטי והוטס מרחוק על ידי טייס שהוצב בתחנת בקרה על הקרקע. המטוס לא כלל כנף זנב ובמקומו כלל כנפוני ייצוב קדמיים, מאזנות חצויים ומערכת הנעה וקטורית מתקדמת. למרות זאת המטוס לא היה יציב הן בנסיקה והן בסיבסוב ועל כן צויד המטוס במערכת טוס על חוט לייצוב הטיסה.

המטוס טס לראשונה ב-17 במאי 1997 וביצע סך הכל 31 טיסות מוצלחות, שהביאו לסיום התוכנית לאחר שכל מטרותיה הושגו. באוגוסט 1997, כאשר התוכנית עדיין פעלה, אוחדה מקדונל דאגלס אל תוך בואינג, ועל כן המטוס מזוהה לעיתים כבואינג X-36.

ה-X36 השיג יכולות תמרון גבוהות מאוד שהיו אידיאליות למטוסי קרב. למרות התאמתו הפוטנציאלית והצלחתו לא פותח מטוס קרב אמיתי המבוסס על ה-X-36.

==בתצוגה==
מטוס X-36 אחד מוצג במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית סמוך לדייטון, אוהיו. מטוס שני מוצג במרכז המחקר של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.

==ראו גם==
* מטוסי ה-X

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nasa.gov/centers/dryden/news/FactSheets/FS-065-DFRC.html ה-X-36 באתר נאס"א]

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים אמריקאיים
קו גינזה

קו גינזה (ביפנית: 東京地下鉄銀座線) הוא אחד מתשעת קווי הרכבת התחתית של העיר טוקיו, בירת יפן. אורכו הוא 14.3 קילומטרים. הקו הוא הראשון שנבנה במסגרת הרכבת התחתית של טוקיו (בשנת 1927) והוא קו הרכבת התחתית הראשון שנבנה ביבשת אסיה.

==תיאור הקו==
הקו עובר במרכזה של טוקיו מתחנת שיבויה בדרום-מערב אל תחנת אסקוסה בצפון-מזרח. הוא משרת את רבעי שיבויה, מינאטו, צ'ואו, צ'יודה וטאייטו. בהיותו הקו הישן ביותר במערכת הקווים של הרכבת התחתית של טוקיו ממוקמות 19 תחנותיו בעומק לא רב תחת פני הקרקע - לרוב לא יותר מקומה וחצי. פסי הקצה הדרום-מערבי של הקו אף מגיחים מעל פני הקרקע.

הקו וכן קו מרונואוצ'י הם הקווים היחידים ברכבת התחתית של טוקיו המשתמשים ברוחב מסילה של 1,435 מילימטרים (יתר הקווים משתמשים ברוחב מסילה של 1,067 מילימטרים). מהירות הנסיעה של הרכבות בקו היא 65 קילומטר לשעה.

הקו נקרא רשמית קו 3 גינזה ומסומן על גבי מפות הרכבת התחתית בצבע הכתום. תחנותיו מסומנות באות G.

==תולדות הקו==
אחד הקרונות הראשונים שפעלו בקו
הקו נהגה על ידי איש העסקים נוריצוגו הייאקווה, מייסד הרכבת התחתית של טוקיו, אשר הקים אותה החל מ-1920 בהשראת הרכבת התחתית של לונדון.

קטע הקו הראשון - בין ארבע תחנותיו הצפוניות דהיום (2.2 קילומטרים) - הושלם ב-1927, וכאשר נפתח היה כה פופולרי עד כי הנוסעים נאלצו להמתין עד שעתיים לנסיעה בת חמש הדקות בו. עד 1931 הושלמו 2.2 קילומטרים נוספים מן הקו. השפל הכלכלי הגדול עיכב את המשך הבנייה, אך ב-1934 הושלם אורכו המתוכנן של הקו דאז, 8 קילומטרים, עד תחנת שימבשי.

ב-1938 החל שירות רכבות בקטע הדרומי של הקו, משיבויה לטורנומון (5.5 קילומטרים), ושנה לאחר מכן חוברו שני קטעי הקו (בתוספת של 800 מטרים) והחל שירות בהם מקצה אל קצה. התחנה החדשה ביותר בקו, תחנת טאמיקה-סאנו, נפתחה ב-1997.

שמו הנוכחי של הקו - על שם שכונת גינזה ברובע צ'ואו - ניתן לו ב-1953 כדי להבדילו מקו הרכבת התחתית השני שנבנה בטוקיו, קו מרונואוצ'י.

ב-2009 הוערך הקו כשביעי במידת העומס שבו מבין קווי הרכבת התחתית של טוקיו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tokyometro.jp/en/subwaymap/pdf/routemap_en.pdf מפת קווי הרכבת התחתית של טוקיו]

גינזה
קטגוריה:טוקיו: תחבורה
קטגוריה:יפן: רכבות
מרלו לואיס

מרלו לואיס (באנגלית Marlo Lewis; ) היה מפיק בפועל אמריקאי של מגוון תוכניות קומדיה עבור CBS, ידוע כעוזר מפיק של התוכנית "המופע של אד סאליבן".

== חייו ==
מרלו לואיס הוא בנם של פסנתרן קונצרטים וזמרת אופרה, ואחיה של הזמרת מוניקה לואיס. בשנות הארבעים היה למנהל סוכנות "Blaine Thompson Advertising", שם הוא יצר והפיק ביחד עם אשתו, מינה בת' (Mina Beth) את תוכנית הרדיו היומית Luncheon at Sardi's.

בשנת 1948 יצר את "Toast of the Town", תוכנית טלוויזיה עם אד סאליבן. בשנת 1955 שונה שם התוכנית להמופע של אד סאליבן. ביחד עם אד סאליבן, לואיס דאג באופן אישי לתזמון המופע של כל אחד מהקטעים בתוכנית. בשנת 1956 הופיע אלביס פרסלי בתוכנית, אבל מרלו היה מודאג בגלל שמועה שכוכב הרוק אנד רול "תלה בקבוק קטן של שתייה קלה במהמפשעה שלו מתחת למכנסיים שלו, ומתי שהוא מנענע את הרגל שלו, זה נראה כאילו איבר מין שלו מגיע לברך", וכך עקב אותה שמועה צולם אלביס פרסלי באותה תוכנית מהמותניים ומעלה.

מלבד תוכנית זו לואיס עזר בהשקת המופע של ג'קי גלסון, המופע של דיאנה שואו, והמופע של פיל סילבר.

בשנת 1960, לאחר 12 שנה של הפקה משותפת הוא עזב את ה"מופע של אד סאליבן" כדי לפתוח חברת הפקות עצמאית. אחד מהפרויקטים הראשונים שלו היו מופע הבלט מפצח האגוזים בביצוע מיוחד לחג המולד לABC בשנת 1961. הוא הפיק מספר מחזות זמר לפרי קומו.

בשנת 1967 הצטרף לסוכנות "Norman, Craig & Kummel", ונבחר לסגן היושב ראש שלה שנה לאחר מכן.

בשנת 1979 הוא פרסם ביחד עם אשתו ספר בשם פריים טיים (Prime Time), אשר הכיל סיפורים "מאחורי הבמה" של המחבר בזמן היותו מפיק.

לואיס גם ייסד את האקדמיה לאומנות הטלוויזיה ומדע. ביחד עם אד סאליבן הוא זכה בפרס פיבודי עבור פעילות הומניטריות. בשנת 1992 הוא נבחר ל"היכל התהילה של מפיקי הטלוויזיה"

הוא נפטר בשנת 1993, בביתו אשר ברנצ'ו מיראז, קליפורניה כתוצאה מאי ספיקת לב, כשהוא מותיר אחריו אשה ושני ילדים.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Marlo Lewis and Mina Bess Lewis, Prime Time (1979).
* "Marlo Lewis Is Dead: TV Producer Was 77", New York Times, June 10, 1993.
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
נבחרת ארגנטינה בכדוריד

נבחרת ארגנטינה בכדוריד מייצגת את ארגנטינה בטורנירי כדוריד בינלאומיים: אליפות העולם בכדוריד, האליפות הפאן-אמריקאית בכדוריד והמשחקים הפאן-אמריקאיים. היא זכתה 7 פעמים באליפות אמריקה. נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום ה-26 על ידי התאחדות העולמית.

==אולימפיאדות==
נבחרת ארגנטינה השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת לונדון (2012). היא ניצחה רק את נבחרת בריטניה, ולא עברה את שלב הבתים ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצחה רק את תוניסיה וגם לא עברה את שלב הבתים.

==אליפויות העולם==
ארגנטינה השתתפה לראשונה באליפות העולם בכדוריד ב-1997, בטורניר שנערך ביפן. היא הפסידה בכל משחקיה, וסיימה במקום ה-22. מאז, השתתפה ארגנטינה בכל אליפויות העולם שנערכו, באליפות שנערכה ב-2001 בצרפת העפילה לראשונה לשלב שמינית הגמר, אך הפסידה לנבחרת שוודיה וסיימה במקום ה-15. באליפות העולם שנערכה בשוודיה בשנת 2011 רשמה את הישג השיא שלה, כשסיימה במקום ה-12. בשלב הבתים הראשון דורגה במקום השלישי, אחרי שוודיה ופולין, ובשלב הבתים השני דורגה במקום השישי והאחרון. במשחק על המקום ה-11 הפסידה לגרמניה בהארכה. בשנת 2021 היא זכתה במקום ה-11.

==אליפויות אמריקה==
מאז החלו אליפויות אמריקה בכדוריד, ב-1979, נעדרה מהן ארגנטינה רק פעמיים (ב-1983 וב-1989). בכל 9 האליפויות שנערכו מאז 1996 העפילה למשחק הגמר, ו-5 פעמים גם הוכתרה כאלופת היבשת. בארבע מתוך חמש האליפויות ניצחה על חודו של שער. הטורניר נערך שלוש פעמים בבואנוס איירס, ב-1981 (אז סיימה במקום הרביעי), ב-2002 וב-2012 (בשתי אלה זכתה באליפות). 

הישגי הנבחרת:
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! מקום !! דירוג !! תוצאת הגמר (אם השתתפה בו)
|-
| 1979 || מקסיקו סיטי || מקום 5 || 
|-
| 1981 || בואנוס איירס || מקום 4 || 
|-
| 1983 || קולורדו ספרינגס || <center>-</center> || 
|-
| 1985 || מנאוס || מקום 5 || 
|-
| 1989 || פינאר דל ריו || <center>-</center> || 
|-
| 1994 || סנטה מריה || מקום 4 || 
|-
| 1996 || קולורדו ספרינגס || || הפסד 28-24 לקובה
|-
| 1998 || הוואנה || || הפסד 31-26 לקובה
|-
| 2000 || סאו ברנרדו דו קמפו || || ניצחון 25-26 על ברזיל
|-
| 2002 || בואנוס איירס || || ניצחון 21-22 על ברזיל
|-
| 2004 || סנטיאגו דה צ'ילה || || ניצחון 21-24 על ברזיל
|-
| 2006 || אראקז'ו || || הפסד 28-23 לברזיל
|-
| 2008 || סאו קרלוס || || הפסד 27-24 לברזיל
|-
| 2010 || סנטיאגו דה צ'ילה || || ניצחון 27-28 על ברזיל
|-
| 2012 || בואנוס איירס || || ניצחון 21-22 על ברזיל
|-
| 2014 || קנלונס || || ניצחון 30-19 על ברזיל
|-
| 2016 || בואנוס איירס || 
|-
| 2018 || גרינלנד || 
|}

==במשחקים הפאן-אמריקאיים==
ארגנטינה השתתפה בכל תחרויות הכדוריד שנערכו במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים, מאז הוחל בקיומם במשחקי אינדיאנפוליס 1987. באותו טורניר, וגם בזה שנערך בהוואנה ב-1991 סיימה במקום החמישי והאחרון, אך מאז החלה במגמת שיפור עקבית. בפעמיים הבאות (מאר דל פלאטה 1995 וויניפג 1999) סיימה במקום השלישי, אחרי נבחרות קובה וברזיל. בסנטו דומינגו (2003) ובריו דה ז'ניירו (2007) סיימה כסגניתה של ברזיל, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 זכתה לראשונה במדליית הזהב, לאחר ניצחון על ברזיל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.handballargentina.org/escuela/ ההתאחדות הארגנטינאית לכדוריד] 
* [https://www.ihf.info/member-federations/argentina/134 דף באתר התאחדות העולמית]

==הערות שוליים==

ארגנטינה
כדוריד
ראשון (עיתון ספורט)

ראשון היה שבועון כדורגל שיצא לאור בישראל בשנים 1999–2001. העיתון, שהשתייך לרשת שוקן, הופיע מדי יום ראשון. הוא הוקם במטרה להציע סיקור נרחב ומעמיק של כדורגל ישראלי ועולמי בהיקף גדול מזה שהופיע במוספי הספורט שצורפו לעיתונים היומיים. עורכו היה איתן מרקוביץ', ובין הכותבים הבולטים בו היו אלון עידן, אדם גלס, שאול ביבי ואורי משגב. לאחר כשנה וחצי של פעילות ו־73 גיליונות נסגר העיתון, ככל הנראה בשל קשיים כלכליים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ישראל: שבועונים
טלגרף (עיתון ישראלי)

טלגרף היה עיתון כלכלי יומי, שיצא לאור בישראל בין השנים 1993 ו־1996. 
==היסטוריה==
העיתון הוקם על ידי קבוצת אנשי עסקים, ובהם אהרן דוברת, יצחק שרם, אבי טיומקין, פויו זבלודוביץ' וג'ק נאש, במטרה להתחרות ב"גלובס", שהיה היומון הכלכלי המוביל בישראל. גיליונו הראשון יצא ב-23 במאי 1993. העיתון הודפס גם במוצאי שבת, וסיסמת הפרסום שלו, שעקצה את המתחרה, הייתה "אל תברבר גלובלית, דבר טלגרפית". בדומה ל"גלובס", גם "טלגרף" הודפס על נייר ורוד. עורכו של העיתון היה מתי גולן, ששימש קודם לכן עורך "הארץ" ו"גלובס". אבי טיומקין, שהיה בעל המניות הגדול בעיתון, הפך בשנה האחרונה לקיומו לעורך הראשי של העיתון. 

חודשים אחדים אחרי שהחל לצאת לאור הונפקו מניותיה של חברת "טלגרף", שהוציאה לאור את העיתון, בבורסת נאסד"ק בארצות הברית, תוך גיוס של כ–10 מיליון דולר. "טלגרף" נסגר ב־20 במאי 1996, לאחר כשלוש שנות פעילות, לאחר שלא הצליח לנגוס בנתח השוק של "גלובס" ונתקל בקשיי מימון בעקבות הפסדים של 18 מיליון דולר.

עם סגירת העיתון נפסק המסחר הסדיר במניותיה של חברת "טלגרף", והיא הפכה לשלד בורסאי, ב-1999 נרכש בידי איש העסקים צביקה ברינבוים, שהכניס לשלד את פעילותה של חברת המחשוב "חילן (1989)", אחת ממטרות הרכישה היו קיזוז הפסדים הצבורים של טלגרף לצורכי מס, כנגד פעילותה החדשה של החברה. ביוני 2000 חברת "טלגרף", שינתה את שמה ל-"חילן" והחלה להיסחר בבורסה עם הפעילות החדשה. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:עיתונות כלכלית
קטגוריה:שנות ה-1990 בישראל
פיליפס אידווו

פִילִיפְּס אוֹלָאוֹסֶבִּיקַן אִידוֹווּ (באנגלית: Phillips Olaosebikan Idowu; נולד ב-30 בדצמבר 1978) הוא אתלט בריטי ממוצא ניגרי, סגן האלוף האולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף עולם (ברלין 2009) בקפיצה משולשת.

== ביוגרפיה ==
אידווו נולד להורים ניגרים ברובע האקני שבלונדון. בבית הספר הוא גילה את כישרונו בכדורסל ובפוטבול, אולם תחום הספורט שבו הצליח בצעירותו יותר מכול היה אתלטיקה. בשנת 1997 זכה באליפות אנגליה לבתי ספר במקצה הקפיצה המשולשת ובאליפות איגוד האתלטיקה החובבני, וכן הגיע למקום רביעי באליפות אירופה לנוער.

בשנת 2000 סיים במקום שישי באולימפיאדת סידני ובשנה שלאחר מכן סיים במקום תשיעי באליפות העולם באדמונטון. במדליה הראשונה שלו בתחרות מסדר גודל עולמי זכה במשחקי חבר העמים הבריטי ב-2002, שם זכה במדליית כסף וקבע שיא אישי של 17.68 מ'. באותה שנה סיים במקום חמישי באליפות אירופה.

בשנת 2003 נפצע אידווו בברכו, פציעה אשר הצריכה ניתוח ואשר השביתה אותו למשך כל העונה. שאיפתו לחזור לכושר לקראת אולימפיאדת אתונה לא התממשה, כאשר פסל בשלוש קפיצותיו בגמר באותה אולימפיאדה.

במרץ 2006 זכה אידווו במדליית הזהב במשחקי חבר העמים במלבורן, אולם מאוחר יותר באותה שנה סיים רק במקום החמישי באליפות אירופה בבירמינגהאם. בשנת 2007, בהיעדרו של האלוף האולימפי כריסטיאן אולסון משוודיה, זכה אידווו באליפות אירופה באתלטיקה באולם בבירמינגהאם, תוך שהוא קובע שיא אליפות חדש של 17.56 מ'. ביוני אותה שנה זכה בתחרות ליגת הזהב באוסלו, ובחודש שלאחר מכן כבר נמנה עם שלושת קופצי המשולשת הטובים בעולם.

===אלוף עולם באולם===
ב-9 במרץ 2008 זכה אידווו בתואר העולמי הראשון שלו, אליפות העולם באתלטיקה באולם, אשר התקיימה באותה שנה בוולנסיה. באליפות זו שבר את השיא הבריטי ואת שיא חבר העמים בקפיצה משולשת באולם של ג'ונתן אדוארדס. למרות הצלחתו באליפות העולם באולם ובמשחקי חבר העמים, בחר אידווו להחליף את מאמנו ועבר להתאמן תחת אסטון מור. באולימפיאדת בייג'ינג זכה אידווו במדליית הכסף בקופצו 17.62 מטר, 5 ס"מ פחות מתוצאתו של נלסון אבורה מפורטוגל.

===אלוף עולם===
בתחילת עונת האתלטיקה של 2009 סבל אידווו שנית מפציעה בברכו ולא היה באפשרותו להגן על תוארו באליפות אירופה באולם. ברם, באוגוסט של אותה שנה באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה הוא זכה במדליית זהב תוך שהוא קובע שיא אישי חדש של 17.73 מטר, לפני נלסון אבורה (17.55 מטר) ואלקסי קופיו מקובה (17.36 מטר). באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2010 זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 17.81 מטר. 

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית, בשנת 2011 זכה אידווו במדליית כסף בתוצאה של 17.77 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור מארצות הברית (17.96 מטר) ולפני ויל קליי, אף הוא מארצות הברית (17.50 מטר). באותה שנה מונה לחבר מסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לאתלטיקה.

באולימפיאדת לונדון (2012) סיים אידווו במקום 14 בתוצאה של 16.53 מטר ולא הצליח להעפיל לשלב הגמר.

===חייו האישיים===
אידווו ידוע בשל אופיו האקסצנטרי. הוא מחליף תדיר את צבע שיערו, בעל פירסינג במקומות שונים בפניו וצוחק צחוק מתפרץ בולט. יש לו חברה בשם קרליטה ושני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתלטים בריטים
קטגוריה:קופצי משולשת
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אנגלים ממוצא ניגרי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברונל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1978
ליוואן סנדס

ליוואן סנדס (באנגלית: Leevan Sands; נולד ב-16 באוגוסט 1981) הוא קופץ משולשת בהאמי, זוכה מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) ומדליית ארד באליפות העולם (פריז 2003). הוא בן דודו של רץ המשוכות שמר סנדס.

== ביוגרפיה ==
סנדס נולד בנסאו שבאיי בהאמה ולמד בבית הספר התיכון באקדמיית האוויר של פלורידה. 

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר בשנת 2002 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי ג'ונתן אדוארדס מאנגליה שקבע שיא משחקים חדש של 17.86 מטר ופיליפס אידוו מאנגליה (17.68 מטר).

===מדליית ארד באליפות העולם===
באליפות העולם שנערכה בפריז שבצרפת בשנת 2003 זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.26 מטר, אחרי כריסטיאן אולסון משוודיה (17.72 מטר) ויואנדרי בטנזוס מקובה (17.28 מטר).

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 2005 סיים סנדס במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.39 מטר, ס"מ אחד פחות ממדליית ארד. בשלב המוקדמות, הוא קבע תוצאה של 17.41 מטר, ועלה מהמקום הראשון.

===השעיה בשל אימרוץ===
בין החודשים מרץ לספטמבר 2006 הושעה מתחרויות בשל שימוש בסם האסור לוומתאמפטמין, אננטיומר של מתאמפטמין.

באליפות העולם שנערכה באוסקה שביפן בשנת 2007 סיים סנדס במקום 21 בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.53 מטר.

===מדליית ארד אולימפית===
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סנדס במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא בהאמה חדש של 17.59 מטר, אחרי נלסון אבורה מפורטוגל, שקבע תוצאה של 17.67 מטר, ופיליפס אידוו מבריטניה, שקפץ למרחק של 17.62 מטר. 

באליפות העולם שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 סיים סנדס במקום רביעי בתוצאה של 17.32 מטר, 4 ס"מ ממדליית ארד, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 17.21 מטר ובאולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום החמישי עם תוצאה של 17.19 מטר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתלטים בהאמים
קטגוריה:קופצי משולשת
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:ילידי 1981
משמרת ישוע

משמרת ישוע היא המשמרת התשיעית מבין עשרים וארבע משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל בתקופה שקודם בניית בית המקדש הראשון. בשנת מותו של דוד המלך, לפני חג השבועות שנת ב'תתקכ"ה (היינו 836 לפניה"ס).

משמרת זו מוזכרת בתנ"ך בספר דברי הימים יחד עם קביעת המשמרות; .

== מוצא המשמרת ==

לפי פרשנות המלבי"ם, מוצא משמרת ישוע היה מבני איתמר הכהן (ולא מבני אלעזר בן אהרן).

== אחר חורבן בית שני ==
לפי דעתו של החוקר שמואל קליין, בעקבות חורבן בית שני עברו כל העשרים וארבע משמרות – ומשמרת ישוע בתוכן – לעיירות הגליל – הן בגליל העליון והן בגליל התחתון. בכך, בני משמרת ישוע התיישבו בארבל אשר בגליל התחתון.

רבי אלעזר הקליר מקונן על המצב המדוכא כתוצאת חורבן בית המקדש וביטול משמרה זו מעבודתה במקדש באומרו;

== בסדר משניות לזכר המשמרות ==
היה מנהג קדום בארץ ישראל – ולפחות עד שנת ד'תשצ"ד, להזכיר את המשמרות בכל יום שבת ולומר פיוטים, כמו "איזו היא המשמרת – משמרת פלוני – הרחמן ישיב את המשמרת למקומה במהרה בימינו אמן". וכן מצאו בגניזת מצרים שם משמרה מסוימת כתוב לפני כל פרק של העשרים וארבע משניות של מסכת שבת, כי נהגו ללמודו באותה השבת, בכך יוצא פרק רבי עקיבא לפרקו של משמרת ישוע.

== בני המשמרות ==
יש משערים כי התנא נתאי הארבלי היה כהן מבני משמרת ישוע. ואילו בתקופת הגאונים נזכר כהן אחד מבני משמרת ישוע בארבל; "נקבר חזקיה ראש גולה מבבל ב"גבעת ארבל" אשר לישוע בן נשרף הכהן.

== קריאה נוספת ==
* טוביה כהנא, 'הכהנים למשמרותיהם ולמקומות התיישבותם', בתוך: תרביץ מח, עמ' 9–29.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כ"ד משמרות כהונה
מאיר בית-אש

מאיר בית-אש (1911 – 15 בספטמבר 1970) היה מהנדס ישראלי, קצין ההנדסה של פיקוד הדרום, ממפתחי הנגב ואילת.

==תולדות חייו==
בית-אש נולד בירושלים לשלמה בטיש, סוחר בדים, ולאשתו רוזה לבית בוחבוט. ד"ר שמעון בטיש, מנכ"ל משרד הבריאות בשנות ה-50', היה אחיו. המשפחה נאלצה לעזוב את הארץ בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הגרה לארגנטינה, וחזרה ארצה ב-1926. בית-אש למד הנדסה בטכניון בחיפה, והוסמך כמהנדס אזרחי.

בית-אש עבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט, והיה אחראי להקמת בניינים וסלילת כבישים באזורים שונים בארץ. בתקופת מלחמת העולם השנייה פיקח על הקמת מחנות צבא.

===בצה"ל===
במלחמת העצמאות גויס בית-אש ועסק בתכנון הגנת פתח תקווה ורמת גן. ב-1949 הגיע לאילת כמפקד בסיס חיל ההנדסה, וב-1950 היה אחראי להקמת בית הממשלה ומכון המים, ואף הקים את בתי המגורים הראשונים שנועדו לאזרחים. בית-אש היה ממונה על פריצת הדרך מסדום לעין גדי, ועל הרחבתה וסלילתה של הדרך במעלה עקרבים. מאוחר יותר שרת בתפקיד קצין ההנדסה של פיקוד הדרום. בתקופה זו, במסגרת מבצע "חיים", פיקח על עבודות לסלילת הכביש המרכזי לאילת, ובהן פריצת מעלה העצמאות בצפון מכתש רמון. באחד מביקוריו באילת יזם הקמת מזח מאולתר - ראשית נמל אילת.

===בתמנע ובאילת===
אחרי שחרורו מצה"ל עבד בית-אש תקופות קצרות במפעלי ים המלח ובחבל לכיש. מסוף 1955 עד מרץ 1958 היה מנהל ההקמה של מכרות הנחושת בתמנע. ההחלטה על החלפתו לקראת המעבר לייצור נתקלה בהתנגדות העובדים.

בית-אש פתח משרד הנדסי באילת והתמקד בפיתוח התיירות לאזור. הוא הציע לסלול כבישים לאתרים ונקודות תצפית בהרים, וערך סיורים בשטח לתכנון תוואי הכבישים. ב-1958 הכין, בעקבות רעיון שהעלה יושב ראש המועצה המקומית חנוך ננר, את התוכנית הראשונית לבניית אזור תיירות מבוסס על לגונות מלאכותיות בחוף הצפוני של אילת. החברה לפיתוח חוף אילת החלה בעבודות להקמת האזור בשנת 1966. לקראת חגיגות העשור לשחרור אילת, במרץ 1959, הקים בית-אש בחוף הצפוני מחנה לארוח אלפי מטיילים. החגיגות לא משכו קהל, והמחנה נותר ריק. 

ביולי 1959 עזב בית-אש את אילת עקב קשיים כלכליים. בהמשך עסק בפעולות פיתוח שונות באפריקה ובאסיה, כנציג של חברות ישראליות. הוא נפטר ב-15 בספטמבר 1970.

==קישורים חיצוניים==
* 
* , , 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהנדסים אזרחיים ישראלים
קטגוריה:אילת: אישים
קטגוריה:קציני הנדסה של פיקוד הדרום
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970
אריגו בקארי

אריגו בקארי (באיטלקית: Arrigo Beccari); (1909 – 2005) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם. בקארי פעל בעיירה נוננטולה שליד מודנה באיטליה וביחד עם ג'וזפה מוריאלי, רופא העיירה, הציל 120 יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה, רובם ילדים.

==פעילותו בתקופת השואה==
אריגו בקארי לימד בסמינר קתולי בקרבת נוננטולה. ביולי 1942 הגיעה לנוננטולה קבוצה של 50 ילדים יהודים מאזור הכיבוש האיטלקי בצפון יוגוסלביה, בהדרכת יוסף איתאי (יושקו אינדיג). בסיוע D.A.E.E – סוכנות הסעד היהודית בה הכירה הממשלה הפשיסטית - שוכנו הילדים ב'ווילה אמה' שבנוננטולה, שם הצטרפו אליהם עוד 50 ילדים פליטים. ב-8 בספטמבר 1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה. בקארי לא שאל את הממונים עליו במודנה ושיכן את הילדים בסמינר. הוא גם סייע בהכנת מזון לילדים אחרים ששוכנו בבתי איכרים בכפרים הסמוכים.

בסוף 1943, כאשר הגבירו הנאצים את חיפושיהם אחר יהודים מסתתרים, סייע ד"ר ג'וזפה מוראלי בהנפקת תעודות זהות מזויפות לכל 120 הילדים ומדריכיהם והילדים הוברחו לשווייץ.

לאחר מכן גילה הגסטפו את בריחת הילדים לשווייץ, תפס את בקארי וחקר אותו כדי שיגלה את שמות המעורבים בפעולת ההצלה ואת מקום מחבואם של יהודים אחרים. בקרי עמד בעינויים ואחרי חודשים בכלא בולוניה שוחרר.

ב-1964 העניק יד ושם לבקארי ולד"ר ג'וזפה מוראלי את התואר "חסידי אומות העולם"
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם אריגו בקארי

==ראו גם==
*מרי אליזבת הסלבלאד
*ג'וזפה מוריאלי
*וילה אמה
*יוסף איתאי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yadvashem.org/he/righteous/stories/beccari-moreali סיפורו של אריגו בקארי] באתר יד ושם

קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1909
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2005
Konami

חברת Konami אחזקות (ביפנית: コナミ株式会社) היא חברה יפנית העוסקת בפיתוח ושיווק צעצועים, קלפים להחלפה, סדרות וסרטי אנימה, מכונות מזל, מכונות ארקייד ומשחקי וידאו.

החברה ידועה במיוחד בשל מספר סדרות משחקי וידאו פופולריות שפיתחה לאורך השנים בהן Castlevania, Contra, Dance Dance Revolution, Gradius, Frogger, מטאל גיר, Pro Evolution Soccer, Silent Hill, Bloody Roar ויו-גי-הו!.

החברה נוסדה בשנת 1969 באוסקה שביפן על ידי קאגמאסה קוזוקי (Kagemasa Kōzuki), אשר עודנו היו"ר הנוכחי של החברה, בתור חברה להשכרה ותיקון מכונות ג'וקבוקס.

בשנת 2018 חתמה החברה על הסכם עם קבוצת הכדורגל מילאן

מטה החברה ממוקם בטוקיו.

== לוגואים ==
<gallery>
File:Konami 1st logo.png|הלוגו של החברה בשנים 1981 עד 1986
File:Konami 3rd logo.png|1986 - 1998 (באותיות נטויות), 1998 - 2003 (באותיות מודגשות)
File:Konami 4th logo 2.svg|2003–הווה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בטוקיו
קטגוריה:חברות משחקי וידאו יפניות
סויוז 26

סויוז 26 (ברוסית: Союз-26) היא חללית סויוז שהמריאה ב-10 בדצמבר 1977 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6.

==צוות==
===המראה===
* יורי רומננקו - מפקד
* גאורגי גרצ'קו - מהנדס טיסה.
===נחיתה===
* ולדימיר דז'ניבקוב - מפקד
* אולג מקארוב - מהנדס טיסה
===צוות גיבוי=== 
* ולדימיר קובליונוק - מפקד
* אלכסנדר איוואנצ'נקוב - מהנדס טיסה

==תיאור טיסה==
"סויוז 26" שוגרה ב-10 בדצמבר 1977 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה הראשונה. העגינה בוצעה ב-11 בדצמבר לתא העגינה האחורי. זאת מכיוון שלאחר ניסיון לא מוצלח של צוות סויוז 25 היו ספקות בתקינות תא עגינה קדמי. לאחר העגינה הצוות עבר לתחנת החלל. עד ל-13 בדצמבר הושלמו כל הסידורים בתחנת החלל ובמהלך היום נערך סיור טלוויזיוני במתחם. ב-20 בדצמבר הקוסמונאוטים יצאו לחלל לבדיקת תא עגינה קדמי. הסיור נמשך שעה ו-28 דקות ובמהלכו נבדק תא עגינה קדמי. לאחר הסיור סוכם שתא עגינה תקין, זה איפשר להמשיך בתוכנית ולבצע עגינה של חללית סויוז 27. 

ב-10 בינואר בתחנת החלל עגנה חללית סויוז 27 (ולדימיר דז'ניבקוב היה מפקד צוות). לאחר התחברות החללית סויוז 27 הקומפלקס כלל 3 חלליות מחוברות ובו היה צוות של 4 אנשים. 

ב-16 בינואר הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית סויוז 27 (ולדימיר דז'ניבקוב ואולג מקארוב) נכנסו לתא חללית "סויוז 26", התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.

חללית "סויוז 27" נותרה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום לצוות שהיה בתחנה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-26.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuz26.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1977 בברית המועצות
קטגוריה:1978 בברית המועצות
הקונסרבטוריון של מוסקבה

הקונסרבטוריון של מוסקבה (ברוסית: Московская государственная консерватория имени П. И. Чайковского, קונסרבטוריון ממשלתי על שם צ'ייקובסקי של מוסקבה) הוא מוסד להשכלה גבוה בתחום המוזיקה בעיר מוסקבה.

== היסטוריה ==
הקונסרבטוריון נוסד בשנת 1866 על ידי ניקולאי רובינשטיין ונסיך ניקולאי טרובצקוי.
בניין הקונסרבטוריון ב[[רחוב בולשאיה ניקיטסקאיה]]

המקור התקציבי של המוסד היה בהכנסות מקונצרטים, תרומות, שכר לימוד ומענקים שהתקבלו מעיירה והממשל. עד לשנת 1879 משך הלימודים היה 6 שנים והחל משנה זו הורחב ל-9 שנות לימוד. התוכנית הנוכחית כוללת 5 שנות לימוד.

בשנת 1901 הקונסרבטוריון עבר לבניין חדש שהורחב בשנת 1933. הבניין כולל "האולם הגדול" ל-1740 מקומות שמהווה גם היום אחד האולמות הראשיים למוזיקה קלאסית במוסקבה. באופן מסורתי באולם זה נערכות קונצרטים של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית. בשנת 2010 האולם נסגר לצורך ביצוע שיפוצים נרחבים. הוא נפתח מחדש בשנת 2011 תוך ביצוע שחזור של המראה שהיה לו בשנת הפתיחה המקורית בשנת 1901. בנוסף לכך הבניין כולל עוד שני אולמות - "אולם קטן" לכ-440 מקומות ו"אולם רחמנינוב" לכ-250 מקומות. בשלושת האולמות נערכות כ-500 קונצרטים בשנה.

מייסד המוסד, ניקולאי רובינשטיין היה גם מנהלו עד לשנת 1881. בהקמת הקונסרבטוריון פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי מונה לפרופסור והוא החזיק בתואר זה עד לשנת 1878. על כן, החל משנת 1940 המוסד נקרא "קונסרבטוריון על שם צ'ייקובסקי" על שמו. בשנת 2003 המוסד קיבל מעמד של אוניברסיטה.

בשנת 1948, בעקבות פרסום מאמר ביקורתי בעיתון פראבדה דמיטרי שוסטקוביץ' פוטר מקונסרבטוריון. באותה שנה פוטר גם מנהל המוסד ומונה מנהל חדש אלכסנדר סבשניקוב. הוא היה מנהל עד לשנת 1974. סבשניקוב היה מנצח מקהלות מוצלח ובעל דעות של קומוניסט אדוק. מנהל הנוכחי, אלכסנדר סוקולוב מונה לתפקיד בשנת 2001 ועזב אותו בשנת 2004 לאור קבלת מינוי בממשלה הרוסית כשר התרבות. הוא שב לנהל את הקונסרבטוריון בשנת 2009.

עד לשנת 1918 המוסד היה חלק מ- "ארגון המוזיקה הקייסרי", ובשנת 1918 עבר להיות תחת חסות משרד ההשכלה הסובייטי.

נכון לשנת 2012 הקונסרבטוריון כולל את הפקולטות הבאות:
* זימרה
* ניצוח
* תאוריה
* הלחנה
* תזמורות
* פסנתרנות
* היסטוריית המוזיקה והביצוע

כמו כן שוכן במתחם הקונסרבטוריון מוזיאון רובינשטיין (משנת 1912) הוא כולל ספרייה מוזיקלית גדולה ותצוגות שונות על חיי המלחין צ'ייקובסקי ועל היסטוריית המתחם.

בשנת 2012 היו 500 מורים וכ-1500 סטודנטים.

בתקופת ברית המועצות הוענק לקונסרבטוריון עיטור לנין פעמיים. כמו כן, בשנת 2000 ארגון אונסק"ו העניק למוסד את מדליית מוצרט עבור התרומה המיוחדת לתרבות מוזיקלית.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:מוסקבה: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:1866 ברוסיה
קטגוריה:רוסיה: בתי ספר למוזיקה
קטגוריה:מוסדות מוזיקה ברוסיה
קטגוריה:פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
קולין גרינווד

קולין צ'ארלס גרינווד (באנגלית: Colin Charles Greenwood, נולד ב-26 ביוני 1969) הוא מוזיקאי אנגלי. ידוע בעיקר בתור הבסיסט של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד. הוא מנגן גם בקלידים ובסינתיסייזר. קולין הוא אחיו הגדול של חברו ללהקה, ג'וני גרינווד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רדיוהד
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1969