OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הילה נחשון

הילה נחשון (נולדה ב-13 באוקטובר 1980) היא מנחת טלוויזיה, מפיקה, שחקנית ודוגמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
נחשון נולדה בקריית ביאליק, למשפחה יהודית ממוצא פולני.<ref>https://www.atmag.co.il/רק-בריאות-הטור-של-הילה-נחשון/</ref> הוריה הם יוסף נחשון (במקור: יוסף זילברמן) ותמר (לבית רתם). גדלה בקריית חרושת. לה אחות צעירה, ושני אחים צעירים תאומים.

בשנות ה-90 המאוחרות, שירתה בצה"ל, בחיל המשטרה הצבאית.

== קריירה ==
נחשון התפרסמה בתחילה כדוגמנית. אולם בשנת 2003 השתתפה במחזמר המבוסס על הספר "הנסיך הקטן". מאוחר יותר הופיעה בפרסומות ל"מילקי" ובקמפיין של רשת הביגוד הישראלית "תמנון".

בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה, בין השנים 2005–2008 הנחתה את תוכנית חדשות הבידור "Y בעשר" מבית yes, בתחילה לצד מיכאל הנגבי ובהמשך לצד אביעד קיסוס, עד עזיבתה בעונה הרביעית עקב חופשת לידה.

ב-2006 שיחקה גם בעונה השנייה של הדרמה היומית "השיר שלנו" של yes, בתור שירלי האקסית של יריב.

ב-2007 השתתפה בשעשועון הסאטירי "פפראצי" של yes.

בין השנים 2005–2011 הנחתה נחשון את שש העונות הראשונות של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת לצד אבי קושניר. בעונה השביעית של התוכנית ב-2012 הוחלפו נחשון וקושניר.

בשנת 2008 יצרה והגישה נחשון את תוכנית הדוקו-ריאליטי "התחתנתי עם כדורגלן" אשר שודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת.

ב-2009 הופיעה ב"ארץ נהדרת" ערוץ 2 של קשת, וגילמה אמא אחרי לידה.

בנוסף ב-2009 כיכבה על השער של מגזין בגדי הים של "בלייזר".

בשנת 2010 הנחתה נחשון את התוכנית הלילית "אחיות לילה" ששודרה ב-HOT3 לצידן של מירי בוהדנה ואילנית לוי. ב-2010 השתתפה כמתמודדת אורחת בשעשועון "שחקו אותה בגדול" בערוץ 2. בשנת 2010 ובשנת 2011 הנחתה את "טקס בחירת מלכת היופי".

מאוקטובר 2011 עד פברואר 2012 הנחתה את תוכנית הטיולים "ארזתם לבד" ששודרה בערוץ 2 אצל הזכיינית רשת וליוותה את העונה השנייה של "המירוץ למיליון". בנוסף ב-2011 התארחה ב"מצב האומה" בערוץ 2 של רשת.

במרץ 2013 יצרה והגישה נחשון בערוץ 2 את הסרטים הדוקומנטריים "האם אופי הוא המצאה של מכוערות?" ו"אהבה עיוורת".
באותה שנה, החלה להגיש לצדו של אקי אבני את תוכנית הבוקר "סדר יום חדש" בערוץ 10. בנוסף ב-2013 שיחקה בתפקיד אורח בתור עצמה בקומדיית המצבים "סברי מרנן" בערוץ 2 של קשת.

ב-2015 שיחקה בתפקיד אורח בתור שלומציון בתחפושת בסדרה הקומית "משפחה שולטת" בערוץ הילדים למנויי yes.

ב-2016 שיחקה בתור חבצלת בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל. בנוסף ב-2016, הנחתה את תוכנית האירוח "מילון היופי" בערוץ 10.

==חיים אישיים==
בשנת 2004 נישאה לכדורגלן אסי דומב, ובשנת 2006 הם התגרשו. לאחר מכן החלה בזוגיות עם הדוגמן יונתן כהן, להם בת. ב-2011 השניים נפרדו. בינואר 2013 נישאה בשנית לאיש העסקים והמסעדן אייל חסיד, להם בן משותף, אך ב-2015 השניים התגרשו.

נחשון מתגוררת בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* מאיה פולק, [http://www.magazina-il.com/#!blank-29/yqblx "הייתי דוק. עור ועצמות. מוזלמן"], באתר מגזינה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרניות, שחקניות ומנחות
קטגוריה:סגל רשת
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
רוברט רוסן

רוברט רוסן (אנגלית: Robert Rossen; 16 במרץ 1908 – 18 בפברואר 1966) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקני זוכה פרס האוסקר על "כל אנשי המלך".

==ביוגרפיה==
הוא נולד בניו יורק. רוסן החל את כמחזאי בתיאטרון. אל תעשיית הקולנוע הוא נכנס כתסריטאי, החל מדרמת הפשע "Marked Woman" משנת 1937 בה כיכבו בטי דייוויס והמפרי בוגרט. בין השנים 1937–1947 (טרם היותו במאי קולנוע) עבד כתסריטאי בסרטיהם של לויד בייקון (ארבעה מסרטיו), מרווין לרוי, ראול וולש (בסרטו "שנות ה-20 הסוערות", בו כיכב ג'יימס קאגני), מייקל קורטיז ("זאב הים"), בשלושה מסרטיו של לואיס מיילסטון ובשניים מסרטיו של אנטול ליטבק. ב-1946 כתב את התסריט לסרט "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" בבימויו של לואיס מיילסטון.

ב-1947 ביים את סרטו הראשון, "ג'וני או'קלוק", סרט אפל, לו כתב גם את התסריט. באותה שנה ביים את סרט האיגרוף "גוף ונפש", שעבר כמה עיבודים מחודשים עם השנים. סרטו השלישי היה "כל אנשי המלך", סרט פוליטי המבוסס על ספרו הנודע של רוברט פן וורן. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, בו זכה רוסן בתוקף היותו מפיק הסרט, אולם הוא הפסיד את פרס הבימוי לג'וזף ל. מנקייביץ'. מהלך זה הפתיע רבים, שכן רוסן נודע, בסרטיו הראשונים, כבמאי אמין המביא איכויות קולנועיות יוצאות דופן למסך הקולנוע. חברי האקדמיה האמריקנית לקולנוע לא סברו שרוסן ראוי לקבל את הפרס, זאת למרות שהוא זכה בפרס גלובוס הזהב על הבימוי ובפרס איגוד הבמאים האמריקני.

12 שנים אחר כך קיבל רוסן פעם נוספת שלוש מועמדויות לפרס האוסקר, על סרטו "אדי פלסון" (1961),על פי הרומן מאת וולטר טוויס. סרט זה, בכיכובו של פול ניומן, עסק בשחקן סנוקר בעל דחף בלתי נשלט להיות הטוב מכולם. הסרט היווה השראה לסרט ההמשך, "צבע הכסף", שביים מרטין סקורסזה 25 שנה לאחר מכן, כשפול ניומן מככב גם בו. על אף תשע מועמדויותיו לפרס האוסקר, הסרט זכה רק בשני פרסים טכניים. בפרס הבימוי הוא זכה מטעם איגוד המבקרים של ניו יורק. כיום נחשב הסרט כיצירת-מופת אמריקאית.

לאיגוד הבמאים האמריקני רוסן היה מועמד שלוש פעמים: על "כל אנשי המלך", "אדי פלסון" ועל "אלכסנדר הגדול" (1956), דרמה היסטורית המגוללת את סיפור חייו העשיר של המצביא היווני אלכסנדר הגדול, אותו מגלם ריצ'רד ברטון.

ב-1951, בשיא עידן המקארתיזם, הואשם רוסן, כמו אחרים, שהוא בעל נטיות קומוניסטיות. הוא התייצב בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (HUAC) לשימוע, אולם בתחילה סרב, אך לאחר שנתיים, תחת לחצים גדולים שפגעו בעבודתו, הסכים לחשוף את שמותיהם של 57 מעמיתיו למקצוע המשתייכים למפלגה הקומוניסטית. בעקבות הווידוי רוסן קיבל חנינה.
קבר רוברט רוסן
סרטו האחרון טרם מותו בפברואר 1966 היה הדרמה הפסיכולוגית "לילית" (1964), בו כיכבו וורן בייטי, פיטר פונדה וג'ין הקמן.

==סרטיו==
כבמאי:
* ג'וני או'קלוק (1947)
* גוף ונפש (1947)
* כל אנשי המלך (1949)
* הפרים האמיצים (1951)
* מאמבו (1955)
* אלכסנדר הגדול (1956)
* אי בשמש (1957)
* הם באו לקורדורה (1959)
* אדי פלסון (1961)
* לילית (1964)

סך הכל:
* 10 סרטים כבמאי.
* 24 סרטים כתסריטאי.
* 6 סרטים כמפיק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: במאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים המופיעים ברשימה השחורה של הוליווד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1966
מידי-פירנה

מידי-פירנה (בצרפתית: Midi-Pyrénées; באוקסיטנית: Miègjorn-Pirenèus) או דרום פירנאים היה אחד מבין 26 חבלי הארץ של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד סוף 2015. משנת 2016 הוא כלול בחבל החדש אוקסיטניה.

חבל ארץ זה היה הגדול מחבלי הארץ של צרפת, גדול יותר מהולנד או מדנמרק. הוא מורכב משמונה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות ספרד ואנדורה. 

לחבל מידי-פירנה אין אחדות היסטורית או גאוגרפית. זהו אחד החבלים אשר נוצרו באופן "מלאכותי" בשלהי המאה ה-20.

== גאוגרפיה ==

מידי-פירנה גובל בחבלי הארץ אקיטן החדשה ואוברן-רון-אלפ וכן לנגדוק-רוסיון (שכאמור אוחד עם מידי-פירנה לחבל אחד). חבל הארץ גובל בהרי הפירנאים.

הגארון הוא הנהר העיקרי בחבל והוא מתפצל לארבעה זרמים: הז'רס, הארייז', הלוט והטארן.

ישנם שני גושים הרריים עיקריים החוצים בשטח החבל, הרי הפירנאים והמסיף סנטרל. הרי הפירנאים מהווים גבול טבעי עם ספרד.

בשטח החבל נמצא פרק פירנאים וקרקס גווארני בתוכו.

== כלכלה ==
אזור המידי-פירנה מפורסם בעיקר בזכות שלושה "מוצרים" מקומיים אשר זכו למוניטין עולמי - מטוסי האיירבוס המיוצרים במפעל בטולוז, גבינת הרוקפור ומרכז העלייה לרגל הקתולי בלוּרד.

== פוליטיקה ==
לחבל היסטוריה ארוכה כמעוז השמאל בצרפת, עוד מימי תחילתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית. כך למשל המחוז ארייז' נותן בהתמדה לשמאל את אחוזי ההצבעה הגבוהים ביותר בצרפת.

== תרבות ==
לאזור המידי-פירנה איכויות אוקסיטניות אותנטיות. בגדתו השמאלית של נהר הגארון שכן המחוז ההיסטורי גסקוני, אשר הותיר את חותמו התרבותי על אזור זה. לחבל הארץ מסורת כפרית מובהקת והיא במקום הראשון באזורי צרפת במספר החקלאים המתגוררים בה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110811062145/http://www.cr-mip.fr/ אתר המועצה האזורית של המידי-פירנה]
* 
* 

*
קטגוריה:צרפת: חבלים לשעבר
קטגוריה:אוקסיטניה (חבל מנהלי)
כרכום

כרכום (שם מדעי: Crocus) הוא סוג במשפחת האירוסיים. זהו צמח רב-שנתי בעל פרחים. תפוצתו כוללת את אזורי החוף של מרכז ודרום אירופה, את אזורי האלפים התחתיים, צפון אפריקה, המזרח התיכון, וכן את מרכז אסיה עד למערב סין. שמו המדעי של הסוג נגזר מהתואר הלטיני crocatus, שפירושו צהוב-כתום.

== מאפיינים ==
לפרחי הכרכום צורת גביע, הנשפך אל צינור ארוך. צבעיהם מגוונים, אולם לרוב הם צבועים בצבעי סגול-ורוד, ארגמן, צהוב ולבן. עליו של הכרכום צרים, ארוכים וישרים, ובאמצעם קו בצבע בהיר, בדרך-כלל לבן. טיפוס העלים- שלם. בצורה אופיינית, לכל פרח שלושה אבקנים בדיוק. בישראל הכרכומים פורחים לרוב בסתיו ובתחילת החורף.

== שימושים ==
התבלין זעפרן מופק מעלי הפרי של ה-Crocus sativus, מין בסוג כרכום. בשונה מהתבלין הצהוב כורכום, המופק מצמח אחר.

בתנ"ך מוזכר הכרכום כצמח בושם () וכן לפי המסורת שימש כאחד מן הסממנים של קטורת הסמים (). בתרגום שיר השירים ובספרות חז"ל מוזכר הכרכום בשם מוריקא.

== מיון ==
הסוג כרכום נמצא מבחינה טקסונומית ובוטנית במשפחת האירוסיים (Iridaceae). המינים בסוג הם פקעתיים. הם חזקים ונמצאים במגוון רחב של בתי גידול, ביניהם יערות, בתות ואדמות מרעה. בסוג נמצאים כ-80 מינים לערך, מתוכם כ-30 מתורבתים. 
בישראל נפוצים 10 מינים מהסוג כרכום, אשר כולם צמחים מוגנים:
*כרכום חלמוני (Crocus vitellinus)
*כרכום צהבהב (Crocus ochroleucus)
*כרכום נאה (Crocus pallasii)
*כרכום חורפי (Crocus hyemalis)
*כרכום גיירדו (Crocus aleppicus)
*כרכום החרמון (Crocus hermoneus)
*תת המין הישראלי של כרכום החרמון (Crocus hermoneus subsp.palaestinus)
*כרכום דמשקאי (Crocus cancellatus damascenus)
*כרכום השבכה (Crocus cancellatus)

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="150">
קובץ:Crocus aleppicus 1.JPG|כרכום גיירדו
קובץ:Crocus ochroleucus 1.JPG|כרכום צהבהב
קובץ:Crocus HyemalisTavor1.JPG|כרכום חורפי
קובץ:Crocus damascenus flower, Mount Ramon, Israel (1).JPG|כרכום דמשקאי
קובץ:Crocus damascenus flower, Mount Ramon, Israel (3).JPG|כרכום דמשקאי
קובץ:Krokus (Crocus).JPG
קובץ:Krokusse violett.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.wildflowers.co.il/hebrew/search.asp?searchString=כרכום&family=1&color=1&type=1&spread=0&x=0&y=0 מיני כרכומי ארץ ישראל], באתר צמח השדה
* [http://sites.huji.ac.il/roteml/topics/crocus%202001.htm כרכומי ארץ ישראל] באתר רת״ם

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:קטורת הסמים
קטגוריה:צמחי המקרא
פיג'ו 403

פיג'ו 403 היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שיוצרה בין השנים 1955–1966. המכונית עוצבה בידי פינינפארינה.
הרכב הגיע עם 2 סוגים של מנועים: מנוע 1.5 ליטר בנזין שסיפק 65 כ"ס, ומנוע 1.3 ליטר בנזין שסיפק 54 כ"ס.
לרכב זה 4 גרסאות: סטיישן, סדאן, טנדר וקונוורטבל (עם גג נפתח).
האחרון זכה לפרסום כשהופיע בסדרה הטלוויזיונית "קולומבו", כרכבו של גיבור הסדרה.
דגם זה הוחלף בפיג'ו 404, וב־1966 הופסק יצורו.

==קישורים חיצוניים==
.

403
קטגוריה:מכוניות משפחתיות גדולות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1955
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בניו זילנד
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בארגנטינה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באוסטרליה
מספר CAS

מידע עבור רשומת CAS Common Chemistry עבור קפאין, המציג את מבנה התלת-ממד (2D), תכונות פיזיקוכימיות, ועוד.מספר CAS registry number) CAS), 
הוא מספר זיהוי יחיד במינו הניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה (Chemical Abstracts Service – CAS) של האגודה האמריקנית לכימיה, לכל חומר שתואר בספרות המקצועית.

סוגי החומרים הממוספרים הם יסודות, איזוטופים, חלקיקים תת-אטומיים, מתכות, סגסוגות, מינרלים, אורגנומתכות, חלבונים, חומצות גרעין, פולימרים, תרכובות ותערובות נוספות.

מטרת המספור להקל על חיפושים במסדי נתונים, שכן אותו חומר מופיע לעיתים קרובות בשמות שונים. מרבית מסדי הנתונים של מולקולות בעולם תומכים היום בחיפוש לפי מספר CAS.

נכון לנובמבר 2013, המרשם של CAS כולל מעל 75 מיליון חומרים. כ-50 אלף מספרים חדשים נוספים בממוצע כל שבוע.

== מבנה המספר ==
מספר CAS בנוי משלושה חלקים המופרדים במקפים. בחלק הראשון עד שש ספרות ובחלק השני שתי ספרות; שני חלקים אלה ניתנים לחומרים באופן עוקב, ללא משמעות למספרים. החלק השלישי הוא ספרת ביקורת, המחושבת כך: מסכמים את הספרה האחרונה, עם הספרה הלפני אחרונה כפול 2, עם הספרה שלפניה כפול 3, וכן הלאה. ספרת הביקורת היא השארית מחלוקת הסכום ב-10.

לדוגמה, מספר ה-CAS של מים הוא 7732-18-5; ספרת הביקורת היא 5, שכן:

8×1 + 1×2 + 2×3 + 3×4 + 7×5 + 7×6 = 105

השארית מחלוקת 105 ב-10 היא 5.

== דוגמאות == 
יסוד
* 7440-02-0 ניקל (Nickel)

תרכובות 
* 67-66-3 כלורופורם (Chloroform)
* 75-07-0 אצטאלדהיד (Acetaldehyde)
* 302-01-2 הידראזין (Hydrazine)

תערובות
* 8007-40-7 שמן חרדל, שהוא תערובת של חומצה אולאית (oleic acid), חומצה לינולאית (linoleic acid) וחומצה ארוקית (erucic acid)
* 8052-42-4 ביטומנים (Bitumens)

== ראו גם ==
* מספר או"ם

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.cas.org/content/chemical-substances/faqs הסברים קצרים] בנוגע למספרי CAS באתר האגודה האמריקנית לכימיה.
* [https://www.cas.org/content/counter מספר החומרים במאגר]

קטגוריה:כימיה
אלכסנדר הגדול (סרט)

אלכסנדר הגדול הוא אפוס היסטורי שבוים, נכתב והופק על ידי רוברט רוסן בשנת 1956. הסרט הופק על ידי "יונייטד ארטיסטס" ומככב בו ריצ'רד ברטון בתפקיד אלכסנדר.

==תקציר העלילה==
הסרט עוקב אחרי חייו של אלכסנדר הגדול, מלך מוקדון שיצא בראש הליגה הקורינתית לכיבוש ממלכת פרס ולמעשה, לכיבוש רוב העולם שהיה ידוע אז ליוונים והקים אימפריה שהשתרעה מחבל הבלקן ועד הודו.

==שחקנים==
* ריצ'רד ברטון – אלכסנדר הגדול
* פרדריק מארץ' – פיליפוס השני
* קלייר בלום – בארסין
* דניאל דארייה – אולימפיאס
* בארי ג'ונס – אריסטו
* הארי אנדרוס – דריווש השלישי
* ניאל מק'גיניס – פרמניון
* מייקל הורדרן – דמוסתנס

==מועמדויות וזכיות==
במאי הסרט, רוברט רוסן קיבל מועמדות לאיגוד הבמאים האמריקני. באופן מפתיע, הסרט לא קיבל ולו מועמדות אחת לפרס האוסקר, זאת אף על פי שידוע כי חברי האקדמיה האמריקנית לקולנוע אוהבים אפוסים מרשימים (כדוגמת "לורנס איש ערב", "גנדי" ו"לב אמיץ").

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1956

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מלחמה
קטגוריה:סרטי יונייטד ארטיסטס
פייר אמין ג'ומאייל

פייר אמין ג'ומאייל (בערבית: بيار أمين الجميل; 23 בספטמבר 1972 – 21 בנובמבר 2006), פוליטיקאי לבנוני, נוצרי-מרוני, פעיל במפלגת הפלנגות, נרצח בעת שכיהן כשר התעשייה בממשלת לבנון.

== חייו ==
פייר אמין ג'ומאייל הוא נצר למשפחה הנמנית עם האליטה הפוליטית של לבנון זה מספר דורות: אביו אמין ג'ומאייל היה נשיא לבנון, דודו בשיר ג'ומאייל שירת אף הוא כנשיא לבנון עד שנרצח, וסבו פייר ג'ומאייל, שעל שמו הוא נקרא, הוא מייסד תנועת הפלנגות, המפלגה שייצגה שנים רבות את העדה הנוצרית מרונית בלבנון.

ג'ומאייל למד משפטים בביירות ובפריז והחל בקריירה משפטית בלבנון, כאשר הוא נוטל לידיו את ניהול ענייניו המשפטיים של אביו אמין ג'ומאייל. בשנת 2000 נבחר לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז אל-מתן מטעם תנועת הפלנגות. במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע ג'ומאייל בדעותיו האנטי-סוריות ובתמיכתו בעצמאות לבנון. בין היתר היה מתנגד חריף לנשיא לבנון הפרו-סורי אמיל לחוד ותמך במהפכת הארזים. לאחר בחירות מאי-יוני ב-2005, בה התמודדה מפלגת הפלנגות בתוך האיחוד "מפגש קורנת שהוואן", הצטרפה המפלגה לקואליציה של "כוחות ה-14 במרץ". ביולי מונה ג'ומאייל לשר התעשייה בממשלתו של פואד סניורה. 

=== מותו ===
ב-21 בנובמבר 2006, ערב יום העצמאות הלבנוני, פתחו שלושה חמושים באש על מכוניתו של ג'ומאייל לאחר שהתנגשו בה, וזמן קצר מאוחר מכן נקבע מותו בבית חולים מקומי. אנשי ממשל לבנונים, בכללם סעד חרירי ווליד ג'ונבלאט, מאשימים גורמים סוריים או פרו-סוריים בתכנון הרצח ובביצועו, אחרים מאשימים את מישל עאון (הנוצרי הפרו-סורי), הרמטכ"ל לשעבר של לבנון. ממשלת סוריה הכחישה את מעורבותה ואף גינתה את הרצח. בעקבות הרצח הוכרזו בלבנון שלושה ימי אבל וחגיגות העצמאות בוטלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בלבנון
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:חברי פורום קורנת שהוואן
פייר אמין
קטגוריה:שרי התעשייה של לבנון
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1972
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2006
פנחס עשת

[[לוחית זיכרון על ביתו של פנחס עשת]]
פנחס עשת (10 ביוני 1935 – 19 בנובמבר 2006) היה אמן, דפס פסל ומורה לפיסול ישראלי.

==ביוגרפיה==
עשת נולד ביאשי שברומניה ועלה לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה. בשנותיו הראשונות בארץ התגורר בקיבוץ שדות ים שליד קיסריה.

בשנות ה-50 למד פיסול תחילה בישראל ואחר כך באיטליה, אצל מרינו מריני.
בשנת 1965 נמנה עם מייסדי קבוצת+10, יחד עם רפי לביא והציג מיצירותיו בתערוכות עם הקבוצה.
בשנת 1966 זכה בפרס דיזנגוף על יצירתו "במפורש 16".
בשנת 1968 זכה בפרס איקה לאמנות צעירה מטעם מוזיאון ישראל.

רבות מיצירותיו הן פסלי מתכת גאומטריים בסגנון מופשט, אולם הוא פיסל גם בקרמיקה (קיר אמנותי בבית אסיה, תל אביב), שיש וחומרים אחרים. עבודותיו מוצגות, בין היתר, במוזיאון ישראל ובמוזיאון תל אביב.

עשת היה פרופסור בבית הספר לאמנות בצלאל בירושלים וכן במכון אבני לאמנות. כמו כן לימד במגמת פיסול ב ברמת השרון.

פנחס עשת נפטר ב-2006, בגיל 71, והובא לקבורה בבית הקברות תל רגב. הותיר שלוש בנות.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו של פנחס עשת ברחוב צבי פרץ חיות 5 בתל אביב.

בשנת 2021 פורסם הספר "פנחס עשת - דיוקן" על ידי מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד בעריכתה של אירית מלר.

<gallery>
Pinhas Eshet Torso.jpg|"טורסו" (שנות השישים), המשכן לאמנות על שם חיים אתר
PikiWiki_Israel_19296_quot;Street_Sculpturequot;_by_Pinchas_Eshet_in.JPG|פסל רחוב של פנחס עשת בתל אביב
eshet01.JPG|מסתורי כביסה בחזיתות בתי שכונת מגורים בטבריה, שנות ה-70

</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* , 
* 
* ; 
* , (עם תערוכתו בגלריה גורדון בתל אביב)
* 
* 
* 
* 
* דנה גילרמן (הארץ), [http://news.walla.co.il/?w=//1011767 מת הפסל פנחס עשת], וואלה!, 21 בנובמבר 2006
* גדעון עפרת, [https://gideonofrat.wordpress.com/2020/07/01/פנחס-עשת-עיבורים/ פנחס עשת: עיבורים], המחסן של גדעון עפרת, 1 ביולי 2020
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:מורים לאמנות בישראל
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות תל רגב
קטגוריה:קבוצת עשר פלוס

קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
איבי-סין

איבי-סין, מלך שומרי בסוף האלף השלישי לפני הספירה, האחרון בשושלת השלישית של אור.

== חייו ==
על פי הכרונולוגיה התיכונה, איבי-סין נולד בשנת 2028 לפני הספירה והיה הדור החמישי לשושלת השלישית של אור, השושלת שהקימה את האימפריה המפוארת בשומר של סוף האלף השלישי, ושבמסגרתה פרחה ושגשגה הספרות והתרבות השומרית.

בשנתיים הראשונות לשלטונו התנהלו ענייני הממלכה על מי מנוחות, אולם החל משנתו השלישית החל כרסום חמור בשלטונו. האמורים, שבטי נוודים שהגיעו ממזרח, החלו לפלוש אל תוך האימפריה. הם חדרו את החומה העצומה שהקים שו-סין, אביו של איבי-סין, כחיץ בפניהם, והחלו במסעות רצח וביזה ברחבי האימפריה.

התוצאות ההרסניות של פלישותיהם לא היו רק פוליטיות וצבאיות אלא גם כלכליות: החקלאות חדלה מלפעול כסדרה והדרכים נחסמו, עובדה שהפריעה לייבוא תבואה מחוץ לאור. באופן זה נוצר מצב של מחסור, שהגיע במהרה לאינפלציה קשה. מחירי התבואה נסקו פי שישים ובזו אחר זו חדלו הערים בפריפריה, אשר היו משועבדות לאור הבירה, להכיר בשלטונו של איבי-סין, ובכך פוררו את האימפריה עד שנשארה רק הבירה אור לבדה. עדות חשובה להתפוררות האימפריה הם המסמכים הכלכליים שנמצאו בערי שדה אלו, אשר מציינים פחות ופחות את תאריך כתיבת המסמך על פי שמות השנים שקבע איבי-סין. כמו כן, ישנן עדויות על הפסקת תשלומי מס הקרבן למקדש הראשי באור.

בחולשתו, שלח איבי-סין את הפקיד הבכיר אישבי-ארה כדי לקנות תבואה בצפון, וזה השיב לו במכתב בו הוא מפרט את קשיי העברת התבואה לאור כיוון שליטתם של האמורים על המצודות והדרכים. בסופו של המכתב, מציע אישבי-ארה למנותו לשליט של שתי ערים חשובות: איסין וניפור. איבי-סין הסכים להצעה זו, שייתכן ונאמרה אף בנימה של איום, ובכך סלל את הדרך לאישבי-ארה להיות המלך החשוב הבא במסופוטמיה שיבוא תחתיו. לאחר זמן לא רב, פלשו אף העילמים לאימפריה המפוררת, החריבו את הבירה אור ואת מקדשה, הרגו את תושביה והגלו את המלך איבי-סין לעילם, שם מצא את מותו. אירוע זה התרחש בשנת 2004 לפני הספירה, ועם נסיגת הפולשים מילא אישבי-ארה את הוואקום השלטוני שנוצר והקים שושלת מלוכה חדשה וחזקה, שושלת איסין.

נפילתו של איבי-סין היא גם נפילתה של ממלכת אור III, אשר תחת שלטונה זכתה התרבות השומרית לפריחה חסרת תקדים שהניבה את רוב היצירות השומריות הקלאסיות המוכרות לנו כיום. אמנם, בתקופות שבאו אחר כך המשיכו לכתוב בשומרית, אך השפה הלכה והתנוונה ואת מקומה דחקה השפה האכדית, שהפכה במהרה לשפה העיקרית של המסופוטמים ושל המרחב כולו. חורבנה של העיר אור ועימה הממלכה כולה מתועד בחמש קינות שומריות פיוטיות, שכל אחת מהן מוקדשת לחורבנה של עיר אחרת: הקינה על חורבן אור, הקינה על חורבן שומר ואור, הקינה על חורבן ניפור, הקינה על חורבן ארידו והקינה על חורבן ארך.

==ראו גם==
* רשימת המלכים השומרית

==לקריאה נוספת==
* ש. שפרה ויעקב קליין (מתרגמים, עורכים ומבארים), בימים הרחוקים ההם: אנתולוגיה משירת המזרח הקדום, עם עובד, 1996.
* נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019

==קישורים חיצוניים==
* [http://etcsl.orinst.ox.ac.uk/cgi-bin/etcsl.cgi?text=t.2.2.2# הקינה על חורבן אור בתרגום לאנגלית].

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px"
|-
| colspan=3 align="center" style="background:Lavender;"|מלכי שומר
|-
| align="center" width="30%"|<small>הקודם:</small><br />שו-סין
| align="center" style="background: Gold;" width="40%"|שושלת אור 3<br />2027-2003 לפנה"ס
| align="center" width="30%"|<small>הבא:</small><br />אישבי-ארה
|-
|}

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכים בשומר
סנטה יוספטל

סֵנֶטָה יוספטל (5 בדצמבר 1912 – 26 ביולי 2007) הייתה ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחברת הכנסת מטעם מפא"י והמערך.

==ביוגרפיה==
סנטה פונדוב גדלה בפירת שבגרמניה. בשנת 1933 סולקה מלימודיה האקדמיים, משפטים וכלכלה, והחלה לפעול במסגרת תנועת הנוער הציונית הבונים.

בשנת 1936 נישאה לגיורא יוספטל, חברהּ לתנועה. יחד עלו לארץ ישראל בשנת 1938 ועסקו בעבודה חקלאית ובקליטת עלייה. בשנת 1945 היו בין מייסדי קיבוץ גלעד.

סנטה התאלמנה מגיורא יוספטל ב-23 באוגוסט 1962, באמצע כהונתו כשר הבינוי והשיכון.

לאורך השנים החזיקה בתפקידים מרכזיים בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית: גזברית קיבוץ גלעד (1945–1952), מנהלת מחלקת הקליטה והפיתוח בהסתדרות (1956–1960), מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים (1962–1965, 1967–1970), יו"ר חברת המים מקורות (1972–1974), מנהלת האגף הכלכלי במרכז החקלאי (1974–1978).

כיהנה תקופות קצרות בכנסת השלישית והשמינית מטעם מפא"י ומפלגת העבודה.

לאחר שעזבה את העשייה הציבורית השתלבה יוספטל כעובדת ייצור במפעל הקיבוצי, תמה, המשותף לקיבוצה ולקיבוץ משמר העמק.

סנטה יוספטל הלכה לעולמה בגיל 94 ביום חמישי 26 ביולי 2007, י"א באב ה'תשס"ז, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין בקיבוץ גלעד. 

==לקריאה נוספת==
* סנטה יוספטל, קיבוץ גלויות וקליטת עליה, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בא"י - הועד הפועל: מרכז לתרבות ולחינוך - המחלקה להסברה, [תש"ך?].

==קישורים חיצוניים==

* 
* אסתר כרמל-חכים, 

קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:גלעד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי איחוד הקבוצות והקיבוצים
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברות הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:זוכי פרס בן-גוריון
קטגוריה:יושבי ראש מקורות
קטגוריה:דירקטוריות ישראליות
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בני זוג של שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:בנות זוג של שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
757

== אירועים ==
* 757 - הסופרים מקימים את העיר סיג'ילמסה במגרב, שתהפוך למוקד חשוב בסחר הזהב מגאנה

== נולדו ==
* 757 - גיזלה, בתו של פפין הגוץ, שהפכה לאם מנזר (נפטרה ב-810)

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
עיצוב מידע

עיצוב מידע הוא אחד ממקצועות התקשורת.

מעצבי המידע מתכננים כיצד להציג מידע חזותי בדרך המותאמת לקהל היעד תוך התחשבות באנשים בעלי מוגבלויות ואנשים עם צרכים מיוחדים אחרים. למשל, בעלי אוריינות מדיה נמוכה או דוברי שפה זרה המתקשים בשפה המקומית.

למעצבי מידע דרוש ידע בעיצוב, בגרפיקה, בממשקי משתמש, בהנדסת אנוש ובשימושיות והכרת דפוסי הפעילות ברשת.

==שימושים==
הצגת מידע חזותי (אינפוגרפיקה), נעשית בעיתונים, במפות, במערכות מידע, במערכות ממוחשבות אחרות ובעיקר באתרי אינטרנט.

בבניית אתרים - מעצבי המידע מכינים תרשים (סקיצה) של מבנה דפי האתר, של הקשרים ביניהם ודרך הניווט באתר האינטרנט. האתר יכול להיות מתוכנן במבנה ליניארי, היררכי, רשת, מטריצה ועוד.

מעצבי האתר מחלקים את המידע לקטגוריות, קובעים מה יהיה סדר החשיבות של הצגת הנושאים ועל דרך הצגתם. הנתונים יכולים להיות מוצגים בסדר אלפביתי, כרונולוגי ועוד.

מעצבי המידע מתכננים את הניווט באתר, כך שהגולשים יגיעו למידע הרצוי בצורה הנוחה ביותר.

==ראו גם==
* עיצוב אתר אינטרנט
* עיצוב גרפי
* נגישות מידע
* היצף מידע

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:טכנולוגיות מידע
קטגוריה:עיצוב גרפי
קטגוריה:ממשקי משתמש
סוף השבוע האבוד

סוף השבוע האבוד (באנגלית: The Lost Weekend) הוא סרטו משנת 1945 של בילי ויילדר בהפקת אולפני סרטי פרמאונט ובכיכובם של ריי מילאנד, ג'יין ויימן ופיליפ טרי. הסרט מספר את סיפורו של דון בירמן (ריי מילאנד), במהלך סוף שבוע של שכרות, בו הוא מבלה בשתיית אלכוהול מופרזת. הוא מבלה בפאבים, מבצע פשעים ואף יושב זמן מסוים במחלקת אשפוז.

==תקציר העלילה==
הסרט מבוסס על הרומן באותו השם של צ'ארלס ג'קסון העוסק בסופר המוצא נחמה בבקבוק האלכוהול בשל האשמה שהיה לו רומן עם אחד מחבריו בקולג'. חלק מאירועי הסרט מתרחשים ב"Nat's bar" וצולמו במסעדה פי. ג'יי. קלארק'ס בניו יורק. ההתייחסות לרומן ההומוסקסואלי הוסרה מן התסריט. כשהתמכרותו לטיפה המרה של הדמות הראשית מוצגת בסרט כמחסום בכתיבה. בשלב מסוים הוא מנסה למשכן את מכונת הכתיבה שברשותו על מנת לקבל כסף מזומן. הוא מגלה שכל בתי העבוט סגורים בגלל שהיום הוא יום כיפור.

זהו אחד הסרטים הראשונים בו השתמשו בכלי נגינה אלקטרוניים לפסקול הסרט, לשם יצירת הפתוס, והעוצמה בתיאור ההתמכרות לאלכוהול.

==פרסים==
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר:
* הסרט הטוב ביותר - צ'ארלס בראקט
* הבמאי הטוב ביותר - בילי ויילדר
* השחקן הטוב ביותר - ריי מילאנד
* התסריט הטוב ביותר - צ'ארלס בראקט ובילי ויילדר

ובנוסף קיבל שלוש מועמדויות נוספות:
* הצילום שחור-לבן הטוב ביותר - ג'ון פ. סיינז
* הפסקול הטוב ביותר - מיקלוש רוז'ה
* העריכה הטובה ביותר - דואן האריסון

בנוסף הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 1946, ובכך היה לאחד משני הסרטים היחידים (יחד עם "מרטי") שזכו הן בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והן לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. ובנוסף הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, בשלוש הקטגוריות איתם גם זכה לאחר מכן באוסקר: סרט הדרמה, הבימוי והשחקן הראשי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1945
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אפלים
קטגוריה:סרטי בילי ויילדר
קטגוריה:סרטים על סופרים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט דרמה הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הטוב
קטגוריה:סרטים על אלכוהוליזם
קטגוריה:סרטי ג'יין ויימן
טקומה

טקומה (באנגלית: Tacoma) היא עיר במדינת וושינגטון שבארצות הברית, והשלישית בגודלה בה. העיר ממוקמת במרחק של כ-51 ק"מ דרומית לסיאטל וכ-50 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אולימפיה. העיר שוכנת על חצי אי בקצהו הדרומי של מפרץ פיוג'יט, והיא העיר השנייה בגודלה באזור המפרץ. היא משתרעת על שטח של 162.2 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 219,346 תושבים נכון ל-2020. העיר היא בירת מחוז פירס ובה נמצא מושב ממשלת המחוז. 

אתרים ידועים בעיר הם הגשרים המרשימים על הנהר, נמל טקומה, פארק פוינט דפיאנס (Point Defiance Park), מבנים היסטוריים כגון תחנת כיבוי האש מספר 9 (Engine House No. 9) ואניית הכיבוי מס' 1 (Fireboat No. 1), מוזיאון האמנות בעיר ומוזיאון הזכוכית.

עיר תאומה שלה היא קריית מוצקין אשר בישראל.

==ערים תאומות==

* 

== ראו גם ==
* נמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מדינת וושינגטון: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל בחוף המערבי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1852
מאיר-סיקו סמילנסקי

מאיר-סיקו סמילנסקי (ט' באדר תרל"ו, 5 במרץ 1876, טֶלֶפִּינוֹ, פלך קייב (אוקראינה), האימפריה הרוסית – יום הכיפורים תש"י 3 באוקטובר 1949, תל אביב, ישראל) היה סופר ופובליציסט עברי.

==ביוגרפיה==

סמילנסקי נולד בכפר טֶלֶפִּינוֹ שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום במחוז צ'רקאסי באוקראינה). היה אחיו הצעיר של משה סמילנסקי, ודודם של דוד סמילנסקי וזאב סמילנסקי, ודוד רבא של הסופר ס. יזהר. עלה לארץ ישראל לראשונה בשנת 1891, בעקבות אחיו משה. הוא עבד תחילה במושבה ראשון לציון, ועם ייסודה של המושבה חדרה התיישב עם המשפחה במושבה. בשל סיבות שונות הוא שב לאחר שנה, בשנת 1892, לרוסיה, יחד עם אחיינו דוד. הוא עסק במסחר וניהל את עסקיו של אביו.

בשנת 1915 לקה בעיניו והתעוור. הוא חי ברוסיה במהלך הפרעות, הפוגרומים והמהפכה הבולשביקית, ולאחר שש שנים חזר לארץ, בשנת 1921. הוא שיקם את עצמו ועסק בכתיבה בחברת בני המשפחה. הוא נפטר בתל אביב ונקבר ברחובות.

מאיר-סיקו החל לפרסם את סיפוריו בראשית המאה העשרים, וחתם עליהם בשם העט "מ. סיקו". חונכיו הספרותיים היו ח"נ ביאליק ונחום סוקולוב. נושאי סיפוריו של מאיר-סיקו היו חיי הכפר באוקראינה, וחיי יהודי הכפרים באוקראינה. ראשית פרסומיו הייתה בכתבי העת "הצפירה" ו"לוח אחיאסף". בארץ פרסם את דבריו בעיקר ב"הפועל הצעיר" וב"בוסתנאי". בארץ הרבה לכתוב מזיכרונותיו בשנות הפרעות והמהפכה ברוסיה.

==ספריו==
*אבן תזעק: מחרוזת סיפורים (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006)
*חתונות: שני סיפורים (אודסה, 1910)
*מופת: סיפור (אודסה, 1910)
*כתבי מ. סיקו (הפועל הצעיר, 1927)
*אמי: ציור (אודסה: הוצאת אחיאסף, 1923)

==לקריאה נוספת==
* 
* נורית תמיר-סמילנסקי, "מ. סיקו (מאיר סמילנסקי) 1876–1949, סופר שנשכח", החינוך וסביבו, 1992.
* משה אונגרפלד, "מ. סיקו, משורר העיירה היהודית באוקראינה", למרחב, טבת תש"ל, 1970.
* מרדכי המפל, "סיקו, עשרים שנה למותו", הפועל הצעיר, 50, 1970.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:פובליציסטים כותבי עברית
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
מאיר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1876
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
ריי מילאנד

ריי מילאנד (באנגלית: Ray Milland; 3 בינואר 1905 - 10 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע ולשי מצליח ובמאי קולנוע שעבד בעיקר בארצות הברית.

==קורות חייו==
הוא נולד בשם רג'ינאלד טרסקוט ג'ונס, בוית', ויילס, ואימץ את השם של אחד הרחובות באזור מגוריו כשם משפחה. לפני שהיה לשחקן שירת מילאנד בחיל הפרשים המלכותי בארצו במשך שלוש שנים. בספטמבר 1932 התחתן עם מלוויניה וורנר והם נשארו נשואים עד מותו של מילאנד ב-1986. לזוג היו ילד בשם דניאל ובת מאומצת בשם ויקטוריה. לאחר מותה של הנסיכה גרייס ממונקו נודע על רומן שהיה ביניהם.

==קריירה==
ריי מילאנד בקדימון לסרט "A Life of Her Own"
את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ערך מילאנד בסרט האילם "הסקוטי המעופף" (1929). ומשהגיע הפריצה של הטלוויזיה (מאמצע שנות החמישים) החל להופיע בה לעיתים קרובות, כמו גם בסרטי טלוויזיה ובנוסף הִרבה לביים סדרות טלוויזיה בחצי השני של שנות החמישים.

פסגת הקריירה שלו הייתה ב-1945 כשכיכב בתפקיד הראשי בסרטו של בילי ויילדר, "סוף השבוע האבוד", בה גילם אלכוהוליסט בעל יצר הרסנות כלפי עצמו. על תפקידו זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, כשהוא נושא את נאום הזכייה הקצר ביותר בתולדות האוסקר: הוא פשוט קד קידה וירד מן הבמה. בנוסף הוא היה הראשון שזוכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובפרס האוסקר על אותו תפקיד וכמו כן היה לשחקן הוולשי הראשון שזוכה בפרס האוסקר. מילאנד זכה בתפקיד רק כברירת מחדל, לאחר שאולפני סרטי פרמאונט הטילו וטו על הבחירה הראשונה של הבמאי ויילדר לתפקיד, שהיה השחקן חוזה פרר. כל השחקנים הגדולים של אותה תקופה סירבו להשתתף בסרט, שהיה עבורם סיכון מקצועי וכך נבחר לבסוף השחקן היחסית אלמוני - מילאנד. אחד מתפקידו הנודעים ביותר היה בסרטו של היצ'קוק -"אליבי" בו גילם את שחקן הטניס השוקע המתכנן את חיסולה של רעייתו העשירה.

יש לו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד (כמו לברודריק קרופורד): אחד על הישגיו הקולנועיים והשני על הישגיו הטלוויזיוניים.

==מסרטיו הבולטים==
* "הסקוטי המעופף" (1929)
* "רק ג'יגולו" (1931)
* "בלונד משוגע" (1931), עם ג'יימס קאגני
* "האיש ששיחק את אלוהים" (1932), עם ג'ורג' ארליס ובטי דייוויס.
* "Payment Deferred" (שנת 1932), על פי ספרו של סי. אס. פורסטר
* "אנחנו לא לבושים" (1934), עם בינג קרוסבי, על פי המחזה מאת ג'יימס מתיו ברי
* "בו ג'סט (1939)
* "Reap the Wild Wind" (שנת 1942), סרטו של ססיל ב. דה-מיל, בו כיכב לצד ג'ון ויין
* "הקצין והקטינה" (1942), סרטו של בילי ויילדר
* "Ministry of Fear" (שנת 1943), של הבמאי פריץ לאנג
* "סוף השבוע האבוד" (1945) - פרס אוסקר
* "עגילי זהב" (1947), עם מרלן דיטריך
* "השעון הגדול" (1948)
* "זה קורה כל קיץ" (1949), סרטו של לויד בייקון
* "הגנב" (1952) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב, שחקן דרמה
* "אליבי" (1954), סרטו של אלפרד היצ'קוק
* "X" (שנת 1963), סרטו של רוג'ר קורמן 
* "סיפור אהבה" (1970), בו גילם את אביו של ראיין אוניל 
* "היצור בעל שני הראשים" (1972)
* "זהב" (1974), עם רוג'ר מור
* "הטייקון האחרון" (1976), סרטו של איליה קאזאן
* "איש עשיר, איש עני" (1976), מיני סדרה - מועמדות לפרס אמי, שחקן משנה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ולשים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
אליס ווטרס

אליס ווטרס
אליס ווטרס (באנגלית: Alice Waters), (נולדה ב-28 באפריל 1944), שפית אמריקאית, חלוצת מסעדנות העילית באמריקה.

==ביוגרפיה==
ווטרס נולדה בצ'אטהם שבניו ג'רזי. בקיץ 1964, במהלך השנה האחרונה ללימודיה בבית הספר התיכון, נסעה לצרפת ונשבתה בקסמי האכילה הלא יקרה אך הטעימה להפליא בביסטרו הצרפתיים, אותם אוכל המעמד הבינוני הצרפתי. היא התלהבה מהתרבות אשר שמה דגש חזק כל כך על תרבות היין והאוכל. גולת הכותרת של ביקורה הייתה בפונדק כפרי זעיר בברטאן, שם היא אכלה ירך חזיר משומר עם מלון, דג טרוטה טרי עם שקדים שנדוג היישר ממימי החוף הסמוך, ועוגת טארט פטל פשוטה שנעשתה מהפירות שבגן המסעדה: "נזכרתי בארוחת הערב הזו אלף פעמים". ווטרס קיבלה את התואר הראשון שלה בלימודי תרבות צרפת ב-1967 באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, התלמדה בבית הספר מונטסורי בלונדון ולאחר מכן טיילה שנה בצרפת.

חיברה שמונה ספרים.

==שה פניס==
בהשפעת חוויותיה בצרפת זנחה ווטרס את תוכניותיה המקוריות להיות מורה ופתחה ב-1971 את מסעדת "שה פניס" בברקלי, קליפורניה. מטרתה הייתה ליצור אווירה דומה לזו שחוותה בפונדק הזעיר בברטאן, מקום בו ניתן למחוא כפיים לשף ולהחמיא בקול על המנות.

המסעדה מבוססת על מאכלים פשוטים. זהו מטבח אקולוגי המחובר לסביבתו, המתבסס על שימוש במרכיבים אורגניים מהיצע מקומי. בתחילת השבוע המטבח בסיסי ובסופו נהפך להיות מורכב ומתוחכם יותר. התפריט משתנה מדי יום. במסעדה שני שפים מבצעים - David Tanis ו-Jean Pierre Moulle, הנמצאים כל אחד שישה חודשים בשנה במסעדה.

ב-1983 נולדה בתה פאני, וב-1984 ייסדה את "קפה פאני", המגיש ארוחות בוקר וצהריים.

==פרסים ועיטורי כבוד==
* נבחרה לאחת מעשרת השפים הטובים בעולם על ידי Cuisine et Vins de France ב-1986.
* השפית הטובה באמריקה על ידי קרן ג'יימס בירד ב-1992.
* פרס הומניטארי מקרן ג'יימס בירד ב-1997.
* פרס על מפעל חיים ממגזין בון אפטיט ב-2000.
* המסעדה הטובה באמריקה על ידי המגזין גורמט ב-2001.
* כוכב במדריך מישלן ב-2006.
* שה פניס מדורגת מזה שש שנים בין 50 המסעדות הטובות בעולם במשאל שעורך המגזין רסטורנט. בשנת 2002 מקום 29;בשנת 2003 הגיעה למקום ה-12 בעולם; בשנת 2004 הגיעה למקום ה-37 בעולם; בשנת 2005 הגיעה למקום ה-13 בעולם; בשנת 2006 נבחרה למקום העשרים בעולם; בשנת 2007 למקום ה-40 בעולם; ובשנת 2008 במקום ה-37 בעולם.
* ווטרס זכתה לפרס על מפעל חיים לשנת 2007 מטעם המגזין רסטורנט.

==ספריה==
<div style="direction: ltr;">
* Chez Panisse Fruit. Morrow Coocbooks, May 2002
* Chez Panisse Cafe Cookbook. Morrow Cookbooks, September 1999
* Fanny at Chez Panisse: The Child's Restaurant Adventures with 46 Recipes. Morrow Cookbooks, October 1997
* Chez Panisse Vegetables. Morrow Cookbooks, May 1996
* Chez Panisse Pasta, Pizza and Calzone. Random house, April 1995
* Chez Panisse Menu Cookbook. Random House, April 1995
* Chez Panisse Desserts. written with Lindsey R. Shere. Randfom House, November 1994
* Chez Panisse Cooking. with Mario Bertolli. Random House, November 1994
</div>

==לקריאה נוספת==
* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 141.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.chezpanisse.com אתר מסעדת שה פניס]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחברות ספרי בישול אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול אמריקאים
קטגוריה:זוכי מדליית מדעי הרוח
קטגוריה:שפיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קרב חרונינגן

חיילים קנדים בזמן הקרב
קרב חרונינגן התרחש בחודש האחרון למלחמת העולם השנייה בין 13 ל-16 באפריל 1945, בעיר חרונינגן שבהולנד. בצד התוקף הייתה הדיוויזיה הקנדית ה-2. מולה התגוננו ערב רב של חיילים, שהורכבו מלוחמים גרמנים, אנשי SS הולנדים ובלגים, ואנשי חיל אוויר גרמניים, שאיישו נשק נ"מ באזור כולו. הפיקוד הגרמני היה כושל, והחיילים לא פעלו יחד, דבר שהגביר את אי הסדר בשורות המגינים. הקנדים לעומתם היו מאומנים ומנוסים. הדיוויזיה כללה תשעה גדודי חי"ר, גדוד מכונות ירייה וגדוד סיור.

== מטרות הצדדים הלוחמים ==
מטרת כוחות הציר - הגרמנים היו נחושים למנוע ככל הניתן את זרימת כוחות בעלות הברית אל אדמת גרמניה. ההולנדים והבלגים מצידם חששו לחייהם מפני שידעו שברגע שתשוב השליטה לבעלות הברית יטפלו השלטונות בכל חברי ה-SS בשטחים שנכבשו.
כמו כן חיפו המגינים על נסיגת כוחות גרמניים גדולים בחזרה לאדמת גרמניה דרך נהר האמס.

מטרת בעלות הברית - כחלק מהפלישה לגרמניה נעה הדיוויזיה הקנדית ה-2 צפון מזרחה לחפות על הכוחות שנכנסים לאדמת גרמניה ולפגוע בכיסי ההתנגדות האחרונים בהולנד.

==הקרב==
הגרמנים התרכזו בעיקר בעיר העתיקה שהייתה מוגנת על ידי תעלה. הם השמידו את הגשרים בחלק המערבי של העיר, והגשר היחידי, גשר הרבורג, בחלקה הצפוני, נשמר בכוחות כבדים. כיס התנגדות גרמני נוסף תפס את תחנת הכוח של העיר, והוא נכנע לאחר נפילת העיר העתיקה. 

לאחר שעתיים של לחימה הכניעו הקנדים את ההגנה על הגשר ופרצו לפארק בחלק הצפוני של העיר, מקום בו היו בעבר חומות העיר העתיקה. לאחר יום של לחימה הצליחו הקנדים להתקדם לכיכר השוק, שם זכו להתנגדות כבדה ביותר, בעיקר על ידי מכונות ירייה שמוקמו בבתים בדרום השוק. הקנדים השתמשו בסיוע שריון על מנת להפיל את הבתים, והחלו נכנסים לחלקים הפנימיים של העיר.

ב-16 באפריל נכנע הגנרל הגרמני, כשהיה ברור שהתנגדות נוספת היא חסרת תועלת.

==תוצאות הקרב וחשיבותו==
בסיום הקרב היו לגרמנים כ-300 הרוגים לעומת 150 הרוגים קנדים. האוכלוסייה האזרחית ספגה נזק כבד - 100 אזרחים נהרגו ו-270 בניינים נהרסו. הכוחות הגרמניים שנותרו בחיים התפצלו לשניים- כ-5,200 חיילים נכנעו ונפלו בשבי, בעוד שאר הכוחות ברחו צפונה וחזרו להפגש עם הכוחות הקנדים בשדות קרב אחרים.

קרב חרונינגן היה מהקרבות העירוניים הגדולים ביותר בהם השתתפו כוחות קנדיים. בעוד שקרב אורטונה כונה בידי הקנדים סטלינגרד הקטנה, בקרב חרונינגן השתתפו פי חמישה כוחות קנדיים.

==קישורים חיצוניים==

חרוניגן
חרוניגן
חרוניגן
חרוניגן
קטגוריה:הולנד במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חרונינגן (עיר)
פיג'ו 402

פיג'ו 402 היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שיוצר משנת 1938 ועד 1948. הרכב יוצר במספר רב של גרסאות: משפחתי, קופה, קבריולה, לימוזין, רודסטר, מסחרי ועוד. הרכב סופק עם מנוע 4 צילינדרים, בעל נפח של 2,142 סמ"ק, אורכו של הרכב הגיע ל-485 ס"מ ומשקלו ל-1,110 ק"ג. הרכב הגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש וצריכת הדלק של 8.7 ליטר ל-100 קילומטר.

מנוע "פיג'ו 402" הורכב בדגמי המשאית פיג'ו DMA שיוצרה בין השנים 1941–1948.

ב 1944 הופסק יצורו של הרכב, שהוחלף בדגם החדש: פיג'ו 403.

==גלריית תמונות==
<gallery>
Peugeot402DSE_1.JPG| 402 דגם Darl'mat Spéciales
Peugeot402DSE_2.JPG| 402 דגם Darl'mat Spéciales
Peugeot402Eclipse_1.JPG|402 בגרסת קופה-קבריולט
Peugeot 402 grey hr.jpg|402 בגרסה המשפחתית
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

402
קטגוריה:מכוניות משפחתיות
קטגוריה:מכוניות קבריולה
קטגוריה:מכוניות קופה
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1935
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
702

== אירועים ==

ללא תאריך מדויק: 
* טרבל יורש את כיסאו של אספרוך כמלך בולגריה
* הערבים כובשים את טנג'יר
* עבד אל-מלכ מקים את ואסיט, עיר הבירה החדשה של בית אומיה
* אחרי מות אגיקה, שולט ויטיזה לבד על ממלכת הוויזיגותים
* נכטאן השלישי מוכתר בפעם הראשונה כמלך הפיקטים
* קיסרות אקסום כובשת את העיר ג'דה בחצי האי ערב. בתגובה, מתקיפים הערבים את מאסאווה ואיי דחלק. שלטון הקיסרות מתערער. 
* יפן פותחת "שגרירות" בסין ושולחת את התלמידים הראשונים למנזרים של שושלת טאנג

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
דגל מסצ'וסטס

דגל מדינת מסצ'וסטס (באנגלית: Commonwealth of Massachusetts' flag) מציג משני צדיו, על רקע לבן, את שלט האצולה של מסצ'וטס. שלט האצולה מציג על רקע כחול אינדיאני נושא חץ וקשת. החץ מופנה כלפי מטה כסמל לשלום. כוכב לבן מופיע על השלט משמאל לראש האינדיאני. מסביב לשלט יש סרט כחול עליו רשום המוטו של המדינה: "בכח החרב אנו מחפשים שלום, אך שלום רק עם חרות". מעל לשלט מופיע ציצה: יד כפופה נושאת חרב. 

הדגל אומץ באופן רשמי בשנת 1908, אך היה בשימוש לא רשמי מאז המהפכה האמריקאית. עד שנת 1971, נשא הדגל בצד השני מגן כחול ועליו ארז הלבנון. בשנת 1971 הדגל שונה כדי שיהיה זהה משני צדיו. 

== קישורים חיצוניים==

*
* 

מסצ'וסטס

קטגוריה:מסצ'וסטס: סמלים
לויד בייקון

לויד פרנסיס בייקון (באנגלית: Lloyd Bacon; 4 בדצמבר 1889 - 15 בנובמבר 1955), שחקן קולנוע, תיאטרון ומופעי וודוויל ובמאי קולנוע אמריקני.

==ביוגרפיה==

בייקון החל את צעדיו הראשונים בתעשיית הראינוע, בשנת 1914. במהלך שלוש השנים שלאחר מכן הופיע בתפקידים משניים בסרטים קצרים שהיו בעיקר קומדיות, אשר מתוכם 12 סרטים קצרים בהשתתפות צ'ארלי צ'פלין ובניהם ב"הקבצן" (1915) ו"רחובות נוחים" (1917). ב-1922 החל גם לביים. בארבע השנים הראשונות כבמאי הוא ביים סרטי קומדיה קצרים. בייקון קנה לו שם של במאי מסחרי, אחד שיודע לקלוע לטעם הקהל, על חשבון אמירה אומנותית ואישית שלו עצמו. הוא ביים מעל 100 סרטים באורך מלא, שחלקם הגדול הוא קומדיות עתירי כוכבים. בין סרטיו המפורסמים נמנים "רחוב 42" (1933), שהיה מגדולי הסרטים המוזיקליים של אולפני "האחים וורנר", בו כיכבה ג'ינג'ר רוג'רס, שהופיעה בעוד מספר סרטים בבימויו.

בנוסף ביים את "Footlight Parade" משנת 1933 בו כיכב ג'יימס קאגני, "Marked Woman" משנת 1937 בו הופיעו בטי דייוויס והמפרי בוגרט, שכיכב גם בסרטיו "סן קוונטין", "אחד מול המאפייה", "אוקלהומה סיטי" ו"אקשן באוקיינוס הצפוני", "קאובוי מברוקלין" (1938), בכיכובו של רונלד רייגן, "משפחת סאליבנס" (1944) הנחשב לטוב בסרטיו (על פי IMDb), בו כיכבו אן בקסטר ותומאס מיטצ'ל, "זה קורה כל קיץ" (1949), בו הופיע ריי מילאנד, ורבים אחרים. סרטו משנת 1928, "The Singing Fool", בו כיכב אל ג'ולסון היה לאחד הסרטים המצליחים ביותר של אולפני "האחים וורנר" בכל הזמנים. 

אחיו הוא השחקן ארווין בייקון, שכיכב בלמעלה מ-500 סרטים באורך מלא, סרטים קצרים, וסדרות טלוויזיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:שחקני ראינוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1955
סימן אירוניה

דוגמאות לסימן אירוניה.
סימן אירוניה או ⸮ (בצרפתית: point d’ironie) הוא סימן פיסוק המשמש לסמן כי המשפט נאמר באירוניה.
== היסטוריה==
סימן האירוניה הוצע על ידי המשורר הצרפתי אלקאנטר דה ברהם (המכונה מרסל ברנרד) בסוף המאה ה-19. בסימן נעשה שימוש בספרו של הרב באזין Plumons l’oiseau משנת 1966, בו נעשה שימוש בסימנים נוספים כגון:

* סימן ספק (11px)
* סימן ביטחון עצמי (11px)
* סימן הבעת הסכמה (11px)
* סימן סמכות (11px),
* סימן התמרמרות או זעם (11px)
* סימן האהבה (15px)
הסימן הפך לסמלו של המגזין לאמנות Point d’ironie שיצא לאור בשנת 1997.

== שימושים ==
בסימן האירוניה נעשה שימוש בעיקר בכתבי עת אמנותיים וספרותיים. הסימן אינו פופולרי בעיקר בשל העובדה שאינו ידוע לציבור הרחב, ובשל השימוש המועט באירוניה בשפת הדיבור ובעיתונות, מה גם שבסוף משפט שאלה אפשר לשים סימן שאלה ובכך משאיר הכותב את הפרשנות של המשפט ואת הבנת האירוניה לקורא.

סיבה נוספת לשימוש המועט בסימן היא שבדרך כלל משפט אחד אינו אירוני כשלעצמו, אלא אמירתו בהקשר מסוים היא היוצרת את האירוניה.

===סימן שאלה בערבית===
סימן האירוניה דומה מאוד לסימן בו נעשה שימוש בשפה הערבית על מנת לסמן סימן שאלה (؟).

== ראו גם ==
*סימן תמיהה

== קישורים חיצוניים==

*[http://www.pointdironie.com/ אתר כתב העת Point d'ironie]
*[https://web.archive.org/web/20100107130444/http://typophile.com/node/28817 דיון בעיצוב הסימן]

קטגוריה:פיסוק
סימן הפוך

סימן קריאה הפוך (¡) וסימן שאלה הפוך (¿) הם סימני פיסוק בהם נעשה שימוש בשפה הספרדית.

הסימן ההפוך נכתב בתחילת משפט השאלה ומשפט הקריאה בספרדית, בעוד שהסימן הרגיל נכתב בסופו של המשפט (סימן שאלה בסופו של משפט השאלה, וסימן קריאה בסופו של משפט הקריאה), לדוגמה:
* ("בן כמה אתה?")

השימוש בסימן ההפוך בתחילת המשפט החל במאה ה-18. בשנת 1754 האקדמיה המלכותית הספרדית (Real Academia Española) פרסמה את המהדורה השנייה של La Ortografía de la Real Academia Española (כללי הכתיב בשפה הספרדית), ובו קבעה כי בנוסף לסימן בסופו של המשפט יש לשים סימן הפוך בתחילתו. קבלת הסימן על ידי הציבור הייתה איטית, ובספרים שהוצאו לאור בסוף המאה ה-19 לעיתים לא נעשה שימוש בסימנים אלה. כיום הוספת סימנים הפוכים בתחילת המשפט נחשבת לכלל מחייב, והשמטתם מהווה שגיאת כתיב.

בשפה הספרדית קיימות שתי דרכים עיקריות לשילוב סימן קריאה וסימן שאלה יחדיו על מנת להביע תמיהה או פליאה, בדומה לסימן תמיהה. דרך אחת היא להתחיל משפט בסימן הפוך אחד ולסיימו בסימן רגיל אחר, לדוגמה:
* ("מי אתה חושב שאתה?!")
דרך שנייה היא להתחיל משפט בשני סימנים הפוכים ולסיימו בסימנים רגילים:
* ("איך יכולת לעשות דבר כזה?!")
כיום הדרך השנייה היא הפופולרית יותר, בעוד שהדרך הראשונה נעשית מיושנת יותר ויותר.

הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה. על השלט תמונת אחד הנעדרים והכיתוב: "היכן הם?" בספרדית]]

קטגוריה:פיסוק
קטגוריה:ספרדית
צב ביצה מצוי

צב ביצות בבריכת המפל הלבן ב[[נחל אל על]]
צב ביצה מצוי (שם מדעי: Mauremys rivulata) הוא מין של זוחל ממשפחת צבי הבריכה. תפוצתו העולמית חופפת אך רחבה מעט מזו של צב היבשה המצוי, החי לצידו גם בישראל. בעבר מין זה נחשב לתת-מין של צב ביצה כספי.

אורך שריונו עד 23 סנטימטר. שריונו שטוח יחסית לצב יבשה ומצופה לוחות קרניים. ראשו חלק ועטוי כיסוי קרני שאינו מחולק למגינים. רגליו, צווארו וזנבו ארוכים יחסית. צב הביצה זריז יותר מצב היבשה. 
אצבעותיו מצוידות בטפרים ארוכים וחדים ומאוחות בקרומי שחייה. צב הביצה מסתייע בשחייתו בשני זוגות רגליו.

== מזון ==
צב הביצות ניזון מצמחי מים, אצות, דגים, דו-חיים, תולעים, רכיכות, סרטנים, חרקי מים ולעיתים אף פגרים. בשעה שהוא אוכל טרף גדול, הוא מחזיק בו ברגליו הקדמיות וקורע ממנו נתחים בלסתותיו המכוסות במקור קרני חד. הצבים הצעירים ניזונים בעיקר מן החי, בעוד שהמבוגרים יותר ניזונים לרוב מאצות וחומר אורגני נרקב.

== התנהגות ==
צב הביצות מבלה את רוב זמנו במים, ויוצא מהם על מנת להתחמם בשמש. בעת ההתחממות, יעמוד הצב על גדה ללא תנועה לעיתים במשך שעות. כאשר מזהה הצב טורף או אדם, הוא נמלט למים ועשוי אף להתחפר בבוץ בקרקעית ולהסתתר שם.

עונת החיזור כוללת את רוב החורף, ובחודשים אפריל עד אוגוסט מטילה הנקבה את הביצים בגומה קטנה על הגדה, ומכסה אותה בעפר. בכל גומה מספר הביצים נע בין 5 ל-12. הצבים הצעירים בוקעים כעבור תקופה של 3–4 חודשים ופונים מיד למים. הביצים והצעירים מהווים טרף קל לנמיות, חסידות ואנפות.

== תפוצה ==
תפוצתו של צב הביצות נרחבת וכולל את דרום מזרח אירופה וחלקה המערבי של אסיה. בישראל הוא מצוי בצפון הארץ ומרכזה, ופרטים בודדים באזור ירושלים. צב הביצות יכול להימצא בביצות, נהרות, אגמים, בריכות דגים והוא יכול לחיות גם במקורות מים מזוהמים. צב הביצות היה שכיח מאוד בעבר בעמק החולה, אך כיום הוא נדיר יותר באזור זה, אף שתפוצתו בארץ התרחבה בעקבות ריבוי בריכות הדגים ברחבי הארץ.

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, עמודים: 30-32 (מהדורה שלישית 2022). 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1833
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אשיל ולנסיין
קטגוריה:צבי בריכה
קטגוריה:ארץ ישראל: צבים
קטגוריה:ארץ ישראל: חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים
קטגוריה:בעלי חיים בביצות באירופה
קטגוריה:בעלי חיים בביצות באסיה
קטגוריה:קפריסין: זוחלים
רבנו פרץ

רבנו פרץ בן אליהו מקורביל (חי במאה ה-13; נפטר בין 1297 ל-1299) היה מאחרוני בעלי התוספות.

== קורות חייו ופועלו ==
למד אצל רבי יחיאל מפריז, רבי שמואל מאיוורא ורבי יצחק מקורביל. עמד בראש ישיבה בעיר קורביל. בין תלמידיו: רבי מרדכי בן הלל ורבי חיים בן שמואל אבן דוד מחבר הספר 'צרור החיים'.

רבנו פרץ כתב הגהות על ספרו של רבו רבי יצחק מקורביל, ספר מצוות קטן.

במהלך סיור בגרמניה יצר רבנו פרץ קשרי ידידות עם המהר"ם מרוטנבורג. לימים כתב הגהות והערות על הספר תשב"ץ קטן המלקט את מנהגיו של המהר"ם מרוטנבורג. כמו כן ערך קבצים של פירושי תוספות על התלמוד הבבלי.
===תוספות רבנו פרץ===
רבנו פרץ גם כתב תוספות משלו על מסכתות התלמוד, חיבורים אלו ידועים בכינוי 'תוספות רבנו פרץ'. חלק ניכר מתוספות אלו עברו שינויים על ידי תלמידיו של רבנו פרץ ולא נשארו בצורתם המקורית. תוספותיו של רבנו פרץ היו ידועים בקרב הלמדנים בספרד ובאיטליה כבר במאה ה-14 אך רק חלקן נדפסו.

התוספות שיש בידנו הם למסכתות ברכות, עירובין, סוכה, ביצה, יבמות, בבא קמא, בבא מציעא, מכות ופסחים (פרקים א' - ד', פרק י' נדפס בספר המרדכי לפסחים ובטעות הוכנס למהדורות האחרונות של תוספות רבינו פרץ).

תוספות רבנו פרץ על מסכת בבא קמא נדפסו לראשונה בליבורנו שבאיטליה בשנת 1819 (תקע"ט) על ידי רבי שלמה וענונו. כתב היד שנדפס היה עמוס בשגיאות ונצרך לתיקונים רבים. בשנת 1984 (תשמ"ד) יצאה לאור מהדורה מחודשת של תוספות רבנו פרץ על מסכת בבא קמא על יד מכון אור הספר שבירושלים. המהדורה החדשה התבססה על תוספות שכתב תלמיד רבנו פרץ המופיעים בחיבור שיטה מקובצת על מסכת בבא קמא מחד, ועל כתבי יד של ספריית המוזיאון הבריטי מאידך.

== לקריאה נוספת ==
* 
* שלם יהלום, "[https://jewish-faculty.biu.ac.il/files/jewish-faculty/shared/JSIJ21/yahalom.pdf תוספות פרץ: דימוי, יצירה, השפעה וחשיבות]", JSIJ 21 (2021), עמ' 1–21

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=16135&pgnum=1 תוספות רבנו פרץ על מסכת יומא] ו[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=15294&pgnum=1 תוספות רבינו פרץ על מסכת בבא קמא] באתר hebrewbooks
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
מסטרה פסטיניה

וינסנט פריירה פסטיניה (בפורטוגזית: Vicente Ferreira Pastinha; 5 באפריל 1889 – 13 בנובמבר 1981), הידוע בכינוי מסטרה פסטיניה, הוא אמן קפוארה ברזילאי, בעל תואר מסטרה (mestre).

==ביוגרפיה==
נולד בסלבדור שבבאהיה, ברזיל. בנם של חוזה סניור פסטיניה ויוג'יניה מריה קרבליו. נחשף לראשונה לאמנות הלחימה קפואירה בגיל שמונה, ולמד במשך שלוש שנים אצל אפריקאי בשם בנדיטו (Benedito). אביו התנגד להתמקצעותו בתחום זה, ושלח אותו בנערותו לבית ספר למלחים, שם לימד את חבריו קפואירה. בגיל 21 עזב את בית הספר, התאמן בקפואירה ולימד את התחום. הוא פעל בהסתר, מכיוון שעד 1920 החוק בברזיל אסר על עיסוק בקפואירה.

ב-1941, הוזמן על ידי תלמידו אברה (Aberrê) למעגל לחימה של קפואירה (רודה), בהשתתפות גדולי המסטרים באזורו. במהלך השתתפותו התבקש על ידי המסטרים להוביל קבוצת קפואירה בסגנון "קפוארה אנגולה", סגנון ריקודי איטי וקרוב לקרקע. בהמשך לכך פתח פסטיניה ב-1942 את בית הספר הראשון לקפואירה אנגולה, "Centro Esportivo de Capoeira Angola". הוא הנהיג בבית הספר תלבושת שכללה מכנסים שחורים וחולצות צהובות, צבעי מדיה של קבוצת הכדורגל אותה אהד, "יפירנגה קלוב" (Ypiranga Clube); תלבושת זו נהוגה עד היום בקרב אמני קפואירה אנגולה.

פסטיניה השתתף בפסטיבל הבינלאומי הראשון לאומנויות השחורים בסנגל, ב-1966, והביא איתו מספר אמני קפואירה ידועים, בהם מסטרה ג'ו גראנג'י ומסטרה גאטו פרטו.

לאורך חייו התפרנס פסטיניה באמצעות עבודות מזדמנות שונות, בהן מצחצח נעליים, חייט, סלקטור (בקזינו), מאבטח ופועל בניין, ובשעות הפנאי הקדיש עצמו לקפואירה אנגולה. בשנות חייו האחרונות נותר עיוור וחולה. הרשויות פינו אותו מביתו, שלא הוחזר לו מאז, והעבירו אותו לבית מחסה עירוני, שם מת ב-1981.

קטגוריה:קפוארה
קטגוריה:ילידי 1889
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1981