OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נמל מים חמים

נמל מים חמים הוא בהגדרה הצרה נמל ללא קרח, כלומר המים שבו אינם קופאים (מה שיכול לגרום לאי שמישותו בחורף).

לפי מספר חוקרים מערביים, "נמל מים חמים" היה מטרתהּ ארוכת הטווח של מדיניות החוץ הרוסית. במקרה זה הכוונה היא לאו דווקא לנמל שבו המים אינם קופאים, שהרי נמלים כאלה כבר היו לרוסים בים השחור ובמזרח הרחוק של רוסיה, אלא לכך שהנמלים, הן במערב והן במזרח רוסיה, לא נתנו גישה מספקת אל האוקיינוס.

יש חוקרים הסוברים שחלומהּ של רוסיה בנמל מים חמים, היה המוטיבציה שלה ב"משחק הגדול" באפגניסטן, כנגד הבריטים והרבה לאחר מכן במלחמתה באפגניסטן.

כיום, החלום לנמל מים חמים עדיין נתמך על ידי מפלגות לאומיות ברוסיה.

==ראו גם==
* שוברת קרח

קטגוריה:נמלים
אזור דלדול

בפיזיקה של מוליכים למחצה, אזור הדלדול (נקרא גם אזור המחסור או אזור הצמצום; באנגלית: depletion region) הוא אזור מבדד אשר נמצא בתווך מוליך של חומר מוליך למחצה מאולח. באזור זה נושאי המטען הניידים (אלקטרונים או חורים) עברו התאחות (רקומבינציה, recombination), כלומר, באזור זה חסרים נושאי מטען ניידים.

הבנת הפיזיקה של אזור הדלדול היא המפתח להבנת אלקטרוניקה מודרנית של מוליכים למחצה ודרך פעולתם של רכיבים נפוצים כגון דיודה, טרנזיסטור MOSFET או טרנזיסטור ביפולרי.

==הסבר פיזיקלי==
אזור הדלדול נוצר במעבר בצומת PN של מוליך למחצה כאשר הצומת נמצא בשיווי משקל תרמודינמי. באזור מוליך למחצה מסוג N אלקטרונים יהיו נושאי המטען הניידים ובאזור מוליך למחצה מסוג P חורים יהיו נושאי המטען הניידים. החומר כולו הוא נייטרלי, כלומר באזורים השונים יש נושאי מטען נייחים הפוכים בסימנם לנושאי המטען הניידים. נושאי המטען הניידים יתפשטו בפעפוע (diffusion) לעבר האזורים בהם יש ריכוז נמוך של נושאי מטען דומים; אלקטרונים ינדדו לעבר אזור P, וחורים ינדדו לעבר אזור N. כאשר חורים ואלקטרונים נפגשים מתרחשת התאחות, כלומר האלקטרונים ירדו מפס ההולכה וימלאו את החורים שבפס הערכיות. באזור המגע בין הסוגים נשארים רק המטענים הנייחים (חיוביים באזור N ושליליים באזור P). תהליך זה ממשיך להתרחש עד אשר נוצר שיווי משקל חדש בו השדה החשמלי הסטטי שנוצר מהמטענים הנייחים גדול מספיק כדי לדחות את המטענים הניידים ולמנוע את המשך הפעפוע שלהם לעבר האזור האחר.

אינטגרל על השדה האלקטרוסטטי באזור הדלדול שווה להפרש הפוטנציאל הפנימי, או מחסום הפוטנציאל של הצומת.

ממתח אחורי הוא מתח המופעל על צומת PN על ידי חיבור אזור P לאלקטרודה השלילית וחיבור אזור N לאלקטרודה החיובית. ממתח חיובי הוא מתח המופעל על צומת PN על ידי חיבור אזור N לאלקטרודה שלילית וחיבור אזור P לאלקטרודה חיובית.

בממתח אחורי החורים שבאזור P ימשכו לאלקטרודה השלילית והאלקטרונים שבאזור N ימשכו לאלקטרודה החיובית. תהליך זה ירחיב את אזור הדלדול המבדד ולא יזרום זרם חשמלי בצומת. בממתח קִדמי החורים שבאזור P ידחו מהאלקטרודה החיובית והאלקטרונים שבאזור N ידחו מהאלקטרודה השלילית. תהליך זה יצמצם את אזור הדלדול. בממתח קדמי מספיק גדול, תהליך זה יבטל את אזור הדלדול ויאפשר לזרם חשמלי לזרום בצומת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
קטגוריה:מוליכים למחצה
באדן פאוול (גיטריסט)

באדן פאוול דה אקינו (בפורטוגזית: Baden Powell de Aquino; 6 באוגוסט 1937 – 26 בספטמבר 2000) היה גיטריסט בוסה נובה ברזילאי.

==ביוגרפיה==
באדן פאוול נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל. אביו קרא לו על שמו של הגנרל רוברט באדן פאוול. כשהיה בן 3 משפחתו עברה לגור בפרבר בעיר ריו דה ז'ניירו. לסביבה החדשה שבה הוא חי הייתה השפעה רבה עליו ומוזיקאים מפורסמים רבים עברו בביתו במהלך שנות נערותו. הוא התחיל ללמוד גיטרה אצל ג'יימי פלורנס שהיה גיטריסט שורו מפורסם בשנות ה-40. פאוול התגלה כגיטריסט מוכשר מאוד וזכה בתחרויות רבות עוד בצעירותו. בגיל 15 הוא כבר ניגן באופן מקצועי יחד עם זמרים ולהקות בסגנונות שונים. בצעירותו אהב פאוול מאוד לנגן סווינג וג'אז, אבל הוא ידוע בעיקר כגיטריסט בוסה נובה ברזילאי יוצא מן הכלל.

פרסומו הראשון הגיע לאחר שהלחין את שירו של בילי בלנקו ב-1959. השיר נקרא "Samba Triste" וזכה להצלחה רבה ובוצע על ידי אמנים רבים כמו סטן גץ וצ'ארלי בירד באלבומם "ג'אז סמבה".

ב-1963 פגש את המשורר-פזמונאי ויניסיוס דה מוראיס והחל שיתוף פעולה שהוליד קלאסיקות מהמוזיקה הברזילאית של שנות ה-60. למרות שהבוסה נובה הייתה המוזיקה האהובה בברזיל של שנות ה-60, באדן וויניסיוס רצו להתעלות אל מעבר לסאונד האהוב על ידי שילוב של סגנונות אפרו ברזילאים וסמבה מריו דה ז'ניירו. התוצאה הייתה האלבום "Os Afro-Sambas de Baden e Vinícius" שיצא ב-1966.

במהלך אותן שנים הוא למד הרמוניות מורכבות, והוציא הקלטות בחברות תקליטים ברזילאיות, צרפתיות, וגרמניות. בנוסף עבד כגיטריסט אולפן בברזיל. בשנות ה-70 הרבה להקליט באירופה ובברזיל. את שנות ה-80 הוא העביר בצרפת ובגרמניה ופרש באופן זמני. בשנות ה-90 חזר לברזיל יחד עם משפחתו ושם המשיך להקליט ולהופיע. בסוף שנות ה-90 עבר גמילה מאלכוהול אך למרות זאת הידרדר מצבו הבריאותי, והוא נפטר בשנת 2000 מדלקת ריאות.

בגיל 19 החליט להפסיק לנגן על גיטרה חשמלית. הוא ניגן על גיטרה קלאסית במשך כל הקריירה שלו. נוסף על סמבה ובוסה נובה הוא התעניין בסגנונות מוזיקליים רבים והושפע בעיקר מהג'אז האמריקאי, במיוחד בי-בופ וסווינג, ומן הגיטריסט דג'אנגו ריינהארדט. הוא ביצע את הסטנדרטים המפורסמים 'Round Midnight של ת'לוניוס מונק ואת All the Things you Are של ג'רום קרן באלבום הסולו הראשון שלו.
בסגנון הנגינה המפותח של באדן פאוול אפשר להבחין בשילוב של הרמוניות ג'אז מורכבות וטכניקת נגינה קלאסית יחד עם מקצב הבוסה נובה האופייני המנוגן ביד ימין.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גיטריסטים ברזילאים
קטגוריה:מוזיקאים ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2000
יורי טיניאנוב

יורי טיניאנוב (ברוסית: Юрий Насо́нович Тынянов; 18 באוקטובר 1894 - 20 בדצמבר 1943) היה סופר, תסריטאי, מבקר ספרות וחוקר קולנוע יהודי-סובייטי<ref></ref>. נחשב כשייך לקבוצת הפורמליסטים הרוסיים וכקולנוען שהתייחס לקולנוע כשפה.

==קורות חיים==
נולד ברזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה), למשפחה יהודית. אביו, ניסן טיניאנוב, היה רופא. אמו, שרה אפשטיין, הייתה עקרת בית. בשנת 1918 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. אשתו, לאה זילבר הייתה אחותם הגדולה של לב זילבר, אלכסנדר זילבר ווניאמין קאברין.

טיניאנוב הושפע מתורת הסמיולוגיה של הבלשן פרדינן דה-סוסיר אשר קבע שמילה היא סימן המורכב ממסמן ומסומן. בעוד שדה סוסיר התייחס לשפה המדוברת, טיניאנוב השליך את הרעיון אל הקולנוע.

טיניאנוב הסביר את רעיונו המרכזי באמצעות "משל הנמר". הוא הסביר כיצד סימנים נוצרים באמצעות סיפור על אדם קדמון שצייר נמר על להב גרזנו. ציור זה ניסה לחקות את המציאות (מימזיס). האדם העניק במחשבתו לאותו ציור תכונות מאגיות של שמירה וכוח המיוחסות לנמר הממשי. במשך הזמן, הנמר הופך לסמל של כוח, של גבורה או של שבט או קבוצה מסוימת. עם הזמן הוא מקבל פונקציה נמונית (זכרונית), כך שלא באמת צריך לראות את הנמר בציור אלא מספיק שניזכר בנמר מהציור. הנמר אט אט מאבד מהמימזיס שלו וכך נוצר סימן. טיניאנוב טען שהקולנוע (ראינוע בזמנו) לא יכול להיות מימטי בגלל הפער בין התמונה המצולמת לבין המציאות (שחור-לבן, פרופורציות, דו־ממדיות).

במקביל לעבודות בתחום ביקורת ספרותית החל לכתוב. בשנים 1925–1928 כתב שני רומנים: "קיוחליה" ו"מותו של ואזיר מוכתר". בשנים 1926-1927 כתב תסריטים לסרטים של גריגורי קוזינצב. בסוף שנות ה-20 חלה בטרשת נפוצה ולכן לא יכול היה להמשיך בקצב פעילות כמו בעבר.

הוא כתב ספר על מותו של אלכסנדר גריבויידוב "מותו של וזיר-מוכתר: אהבתו וחייו של גריבוידוב" שבנת 2009 על בסיסו הופקה סדרת טלוויזיה.

==יצירותיו שתורגמו לעברית==
* הסגן נים (הסגן קיז׳ה) - הוצאת קתרזיס, 2022. תרגום לעברית: דוד ישראל ארונשטם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.jewishvirtuallibrary.org/tynyanov-yuri-nikolayevich ביוגרפיה]
* [https://philologos.narod.ru/tynyanov/tyn_bio.htm ביוגרפיה] 
* 
* 
* 

==הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקרי קולנוע
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:חולי טרשת נפוצה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1943
בורות פלורליסטית

בורות פלורליסטית או בורות קיבוצית (באנגלית: pluralistic ignorance), הוא מונח בפסיכולוגיה חברתית המתאר מצב פסיכולוגי בו על אף שהתנהגותו הפומבית של הפרט זהה להתנהגותם של האחרים, מאמין הפרט כי דעותיו ושיפוטיו שונות משלהם. הפרט מסיק שהתנהגותם הזהה נובעת מגורמים פנימיים, השונים מהגורמים המניעים אותו. מדובר ברושם מוטעה לגבי האופן שבו אחרים חשים וחושבים על סוגיות שונות. הערכה מוטעית של דעת הרוב, ללא התייחסות ערכית (בשונה מייחודיות מדומה).

לבורות הפלורליסטית שלושה מאפיינים:
# ההתנהגות הפומבית של הפרטים איננה מייצגת את רגשותיהם האמיתיים.
# החשש של הפרטים שחשיפת העצמי האמיתי יגרום למבוכה, הוא זה שגורם לייצוג מוטעה של הרגשות האמיתיים.
# הפרט בחברה או בקבוצה סבורים שהאחרים, בניגוד אליו, פועלים בצורה התואמת את תפיסותיו הערכיות והנורמטיביות. 

את המונח טבע פלויד אולפורט ב-1924, והשתמש בו לתיאור מצב בו כל הפרטים בקבוצה או בחברה דוחים באופן פרטי אמונה מסוימת או נורמה חברתית מסוימת, אך מאמינים כי כל אחד מהחברים האחרים בקבוצה או בחברה מקבלים את האמונה או את הנורמה. דפוס מחשבה כזה יכול להוביל לקונפורמיות חברתית אפילו בהיעדרה של תמיכה פרטית מצד החברים בקבוצה או בחברה. אולפורט הסיק שאין הכרח שהרוב יתמוך בנורמה מוסיימת כדי שהיא תונצח, אלא מספיק שהרוב יאמין כי הרוב תומך באותה נורמה. 

בורות פלורליסטית יכולה להסביר את תופעת הצופים מן הצד, שאינם מתערבים. אותם צופים אינם ניגשים לעזור לקורבן, למשל, אך מניחים שהם עושים זאת מסיבות אחרות משל האחרים. בעוד הפרט איננו בטוח שהקורבן זקוק לעזרה, הוא מניח שהפרטים האחרים בטוחים שהקורבן איננו זקוק לעזרה. הדבר ממלא עבור הפרט שתי פונקציות חשובות בתהליך ההשוואה החברתית: ראשית, ישנה הקלה על ההערכה העצמית כשאנו משווים עצמנו לאחרים, כך אנו יכולים להעריך האם התנהגותנו ודעותינו הן טובות או רעות. שנית, ההשוואה עוזרת לנו להחליט האם אנו פועלים נכון (מסוכן או לא מסוכן, קל או קשה, וכיוצא בזה).

בורות פלורליסטית עלולה ליצור ספירלת שתיקה – אם אני מעריך שדעתי שונה אני אביע אותה פחות. למשל, כשמורה שואל בכיתה, לאחר הרצאה מסובכת, אם למישהו יש שאלה, התלמידים חוששים להפר את ספירלת השתיקה ובכך להיות מובכים. הדבר נובע מכך שכל תלמיד מפרש בצורה מוטעה את השתיקה של התלמידים האחרים. התלמיד מסיק שהאחרים שותקים כיוון שהבינו את ההרצאה. מצב זה ייתכן כאשר התלמידים מאמינים שהחשש מהבכה משפיע על התנהגותם יותר מאשר על התנהגות התלמידים האחרים. היינו, סכנת ההבכה, כך הם מניחים, מאיימת על האחרים פחות מאשר עליהם.

==בורות קבוצתית ונורמות חברתיות==
בורות קבוצתית יכולה לגרום לאשליית אוניברסליות נורמטיבית וערכית, והיא מציגה הבדל ברור בין העמדה הסובייקטיבית לבין הנורמה השלטת בפועל. בורות קבוצתית יכולה להתקיים בקבוצה או בחברה בנוגע לסוגיות כמו, שוויון נשים, אלכוהול, הימורים, פורנוגרפיה, סוגיות פוליטיות ועוד.

לאמצעי התקשורת יש תפקיד מרכזי בצמצום או הגדלת הבורות הפלורליסטית. גיוון של תכנים ודיעות באמצעי התקשורת יכול להקטין את הבורות הפלורליסטית, זאת כיוון שהגיוון מציג תמונה רחבה יותר של דעות והתפלגותן. לתקשורת ישנה נטייה לעסוק בדרמטי, בחריג, ובכך להגדיל את הבורות הקבוצתית. 

==ראו גם==
*אפקט הקונצנזוס השגוי

==קישורים חיצוניים==

בורות קיבוצית
בורות קיבוצית
שירים (אלבום)

שירים הוא אלבום הסולו ה-11 של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שיצא לאור בשנת 1975. על אף שהאלבום אינו כלול באופן רשמי בסדרת אלבומי שירי ארץ ישראל של איינשטיין הקרויה "ארץ ישראל הישנה והטובה", הוא חלק בלתי נפרד מסוגת שירים זו.
== הפקה ==
עיבודי האלבום נעשו על ידי המוזיקאי שם טוב לוי, כשחלק מעיבודי הגיטרות נעשו על ידי מיקי גבריאלוב וחיים קריו. האלבום אינו כולל שירים חדשים למעט השיר "ערב מול הגלעד", שהלחין מיקי גבריאלוב למילותיה של לאה גולדברג, שאר שירי האלבום הם חידושים לשירים ישנים מאת יעקב שבתאי, חיים חפר, יחיאל מוהר, יעקב אורלנד, רחל המשוררת ויעקב פיכמן. "יום אחרון" הוא חידוש של איינשטיין לשירו של אברהם שלונסקי שהולחן על ידי שלום חנוך ומאיר אריאל והוקלט לראשונה ב-1967 על ידי חנוך, מנחם זילברמן ואלי מגן. זהו עיבוד שני של לוי לשיר, כשאת הראשון שהיה תזמורתי הקליט איינשטיין ב-1973 ולא הופץ. בין מלחיני השירים: שמוליק קראוס, מרדכי זעירא, שולמית ליפשיץ, שמואל אימברמן ומשה וילנסקי.

את עטיפת האלבום עיצב דוד טרטקובר, על פי תמונה משפחתית של אמו של איינשטיין, דבורה, לצד אחיותיה.

ב־1994 חברת פונוקול הוציאה את האלבום ע"ג תקליטור.

== רשימת רצועות ==

בקלטת המקורית (1975): צד א': שירים 1–5, צד ב': שירים 5-10בדיסק (1994): כל השירים בדיסק אחד.

== קרדיטים ==
* שירה: אריק איינשטיין
* עיבודים, חליל: שם טוב לוי
* גיטרה בס, גיטרה 12 מיתרים, הלחנת "ערב מול הגלעד", עיבוד לגיטרות: מיקי גבריאלוב
* גיטרות ועיבודים: חיים קריו
* מפיק: שמוליק בורנשטיין

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1975
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
יולי חריטון

יולי בוריסוביץ' חָרִיטוֹן (ברוסית: Ю́лий Бори́сович Харито́н; 27 בפברואר 1904 – 18 בדצמבר 1996) היה פיזיקאי יהודי סובייטי-רוסי. המתכנן הראשי בפרויקט פצצת המימן הסובייטית, אשר עבד במסגרת תוכנית הגרעין של ברית המועצות שנים רבות.

==קורות חיים==
חריטון נולד בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית. אמו הייתה השחקנית מירה יעקובלבנה לבית בורובסקי, היהודיה הראשונה ששיחקה בתיאטרון של סטניסלבסקי. אביו היה העיתונאי בוריס אוסיפוביץ חריטון, שהיה פעיל בעיתונה של המפלגה הדמוקרטית החוקתית (הקדטים).
לימים נפרדו הוריו ואמו נישאה לפסיכואנליטיקאי מקס אייטינגון ועזבה את רוסיה לגרמניה, והוא נשאר עם אביו. לאחר מהפיכת אוקטובר והקמת ברית המועצות גורש אביו באוניית הפילוסופים והתיישב בלטביה שהייתה אז מדינה עצמאית. לאחר עליית הנאצים אמו עלתה עם אייטינגון לארץ ישראל. לאחר כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות אביו נעצר והוגלה לגולאגים לשבע שנים, ושם נפטר.

חריטון השלים השלים לימודיו במכון הפוליטכני בשנת 1925. החל משנת 1921 עבד מכון לפיזיקה וטכנולוגיה תחת ניקולאי סמיונוב. בשנים 1926–1928 עבד במעבדת קבנדיש בקיימברידג', וסיים דוקטורט בהדרכת ארנסט רתרפורד.

בשנת 1939 ערך חישובים בתחום הביקוע הגרעיני יחד עם יעקב זלדוביץ'. משנת 1946 כיהן כמנהל מכון גרעיני-צבאי של ברית המועצות. במכון זה פותחו פצצת הביקוע הגרעיני ופצצת המימן הסובייטיות. במסגרת זו הוא היה אחראי על ביצוע ניסוי של RDS-1, פצצת האטום הסובייטית הראשונה. בשנת 1953 התקבל כחבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות. חריטון עמד בראש הצוות שפיתח את הפצצה הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם, שמכונה פצצת הצאר.

חריטון, חרף היותו יהודי, היה מעורב עשרות שנים בפיסגת תוכנית הגרעין הסובייטית.

==פרסים==
* גיבור העמל הסוציאליסטי – 3 פעמים (1949, 1951, 1954)
* פרס לנין (1956)
* פרס סטלין – 3 פעמים (1949, 1951, 1953)
* מדליית זהב על שם קורצ'טוב (1974, ביחד עם סבלי פיינברג)
* מדליית זהב על שם לומונוסוב (1982)
* 5 עיטורי לנין
* עיטור הדגל האדום של העמל
* עיטור מהפכת אוקטובר
* עיטור הכוכב האדום

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ras.ru/win/db/show_per.asp?P=.id-52594.ln-ru תמונתו של חריטון], אתר האקדמיה הרוסית למדעים
* [https://web.archive.org/web/20060828133747/http://alsos.wlu.edu/qsearch.aspx?browse=people%2FKhariton%2C+Yuli ביוגרפיה של חריטון], אתר Alsos לגרעין
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1996
יעקב מישורי

יעקב מישורי (נולד ב-1952) הוא צייר ומורה לאמנות ישראלי. כותב מאמרים על אמנות והוראת אמנות.

==חייו ויצירתו==
מישורי נולד בישראל. בגיל 15 עזב את בית הספר והחל לעבוד כסבל, עבודה אשר הייתה מקור פרנסתו עד גיל 40. במקביל עסק בציור. את ידיעותיו המקצועיות, את שליטתו הטכנית, את ידיעותיו התאורטיות ואת גישתו השיפוטית, כמו גם את השקפותיו החריגות והייחודיות רכש באמצעות התנסות ולימוד עצמי בלבד. תערוכת היחיד הראשונה שלו הוצגה בשנת 1978 בגיל 26, בגלריה ג'ולי מ. שבתל אביב. מאז הציג תערוכות יחיד רבות והשתתף בתערוכות קבוצתיות נבחרות בישראל ובעולם. הוא זכה בפרסים מטעם משרד החינוך וקרן שרת ויצירותיו מצויות באוספים פרטיים נבחרים ובאוספי המוזיאונים. בשנת 2019 פרסם ספר פרוזה ראשון, "סוף" בהוצאת "תכלת".

מישורי הוא אמן נונקונפורמיסט מהבולטים שבציירי ישראל. ציוריו השתנו תדיר לאורך השנים והם נתפשו על ידי קהילת האמנות כפרובוקטיביים ביותר. בשנות ה-80 הוא כונה על ידי המבקר אדם ברוך כ"פרא אציל" וכ"גיבור שלא הלך בשדות", כפרפרזה על ספרו הידוע של משה שמיר. מישורי הוא אמן פוסטמודרני מובהק: הוא מצייר מתוך אהבת מלאכת הציור אך גם מתוך מבט מרוחק וביקורתי ומערער על העשייה הזו. יצירתו מושפעת מתרבות גבוהה ומתרבות פופולרית גם יחד: מאמנות הרנסאנס ומאמנות האוונגרד של המאה ה-20. הוא נוטל מכל הבא ליד לרבות; פרסומות, גרפיטי, עטיפות של תקליטים, מגזיני אופנה, צילומים פורנוגרפיים וכיוצא בזאת. מישורי מקפיד לחדש ולהפתיע בתערוכותיו, למשל, בסגנון חדש בנושא אחר בזהות אמנותית שונה, ביחסים אחרים בין הגבוה לנמוך. הוא נע, על פי הצורך, ממופשט לפיגורטיבי, מגאומטרי לאופטי, מדקורטיבי לפופ ארט מקומפוזיציה ניגודית ונשכנית לפטרן (pattern) ולניגודים קומפלמנטריים. הוא החל את דרכו מדיוקנאות עצמיים מאופרים שעניינם בירור ויזואלי בשאלות של זהות מינית ועבר לציורים מתעתעים המערערים על זהויות נוספות.

מישורי לימד ב"מדרשה" - בית ברל, בבצלאל והיה ראש המחלקה לאמנות במכון אבני. בסוף שנות ה-90 הקים את קבוצת "פלורסצנט" וכיום הוא מורה לציור בבית-הספר "בסיס" לאמנות שבהרצליה. בעבודתו מוצא מישורי כר נרחב ליישום השקפותיו המקצועיות, כפי שהובעו במאמריו בהזדמנויות רבות. מישורי תומך ללא סייג בניתוק בין האקדמיה לבין האמנות. לדעתו, כפי שהיא משתקפת ממאמריו, התאוריה והפרשנות הפכו מדייר משנה לבעל הבית ולכן יש להיפרד. הצמידות המעיקה הזו היא בעיניו מקור לשרלטנות בתחומי העשייה. מישורי יוצא בהתקפות חריפות על עולם האמנות, אמנים ומגמות, לעיתים עד כדי בוז מוחלט, בפרודיה, פארסה ובציניות. בזמן אמת הוא תקף, בין היתר, את אסכולת "דלות החומר" וקרא לחזרה לעושר ציורי הבעתי ואסתטי.

בשנת 1989 נישא למשוררת אפרת מישורי ולהם בן. בשנת 2011 התגרש, וב-2014 נישא לאשת התקשורת ליסה פרץ.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20070313164416/http://www.byartprojects.com/art_page_heb.asp?id=7 גלריה ברוורמן]
* [http://www.basis.org.il/בית-ספר/מרצים/יעקב-מישורי יעקב מישורי] בית הספר בסיס לאמנות ותרבות
* [http://readingmachine.co.il/home/contribs/yaakov_mishori יעקב מישורי באתר בבל]
*
* ארז דיין ב[http://www.siyur-sipur.com/ראיון-עם-יעקב-מישורי.html ראיון עם יעקב מישורי], אתר "בין סיור לסיפור", 2006
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
לוון

לֵוֶון (בהולנדית: Leuven, בצרפתית: Louvain, בגרמנית: Löwen) היא עיר בבלגיה.

לוון היא בירת מחוז ברבנט הפלמית וממוקמת בחלקו המזרחי. העיר משתרעת על שטח של כ-57 קמ"ר, וגרים בה כ-93,000 תושבים (2008). מאז ינואר 1977 לוון כוללת את השכונות: הוורלה (Heverlee), מרכז לוון (Leuven Centrum), קסל-לו (Kessel-Lo), וילסלה (Wilsele), ווייכמאל (Wijgmaal).

==היסטוריה וסמלים==
השם "לוון" מוזכר לראשונה בשנת 891 כלווניום (Luvanium) או כלובן (Loven). משמעות שם המקום היא ככל הנראה "ביצה ביער".

העיר גדלה סביב המבצר שלפי מסורת מקומית קשור ליוליוס קיסר. המבצר פורק במהלך המאה ה-17 ובהמשך במקום נבנה מנזר של המסדר הבנדיקטי שנקרא "Keusersberg". במהלך מלחמת העולם השנייה במנזר הוסתרו ילדים יהודים רבים על ידי הנרי ריינדרס שעל פעילות זו הוכר כחסיד אומות העולם. בעזרת ארמאן תיירי גם יהודים מבוגרים הוסתרו בשטח המנזר.

לוון ידועה בעיקר בזכות אוניברסיטת לוון, האוניברסיטה העתיקה ביותר בארצות השפלה שהוקמה בשנת 1425, ונחשבת עד היום לאחת האוניברסיטאות הטובות בבלגיה ובאירופה.

במלחמת העולם הראשונה נכנס הצבא הגרמני לעיר במסגרת הפלישה לבלגיה והעיר ניזוקה רבות. הגרמנים הרגו את ראש העיר, את רקטור האוניברסיטה ואת כל קציני המשטרה. ב-25 באוגוסט 1914 הציתו הגרמנים את ספריית האוניברסיטה בתגובה על התנגדות תושבי העיר לכיבוש. מאות אלפי ספרים וכתבי יד נדירים מהתקופה הגותית ומתקופת הרנסאנס אבדו ומחאה גדולה התעוררה בעולם. לאחר המלחמה נבנתה הספרייה מחדש בעזרת מימון אמריקני ובעזרת כספי הפיצויים מגרמניה.

בשנת 1968, כחלק ממאבק השפה, החלק דובר הצרפתית התפצל מהחלק הפלמי, והקים אוניברסיטה נפרדת במתחם הנקרא לוון החדשה (Louvain-la-Neuve) בשטח ולוניה.

בשנת 1975, לרגל יובל ה-550 להקמת האוניברסיטה, העניקה האוניברסיטה לעיר את הפסל פונסקה. הפסל הפך במהרה לאחד מסמלי העיר.

לוון מוכרת גם בזכות מבשלות הבירה הרבות שבה, וביניהן סטלה ארטואה, השייכת כיום לתאגיד InBev הבינלאומי לבירה, שלוון היא מקום מושבו והוא אחד מהמעסיקים הגדולים בעיר.

== ערים תאומות ==
* 

==גלריית תמונות==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Leuven-Grote_Markt-2.jpg|הכיכר הראשית של העיר (Grote markt)
File:Lovanio, Collegiale Sint-Pieterskerk, 1425-1503 (12).JPG|כנסיית פטרוס הקדוש (לוון), אדריכלות גותית
תמונה:Leuven-Groot-Begijnhof.jpg|הבחינהוף הגדול של לוון
תמונה:LeuvenUniversityLibrary.jpg|ספריית האוניברסיטה
</gallery>

==ראו גם==
* מנשר התשעים ושלושה

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

*
קטגוריה:פלנדריה: ערים
ג'ק דניאל

ג'ספר "ג'ק" ניוטון דניאל{{תמונה להחלפה}}
פסלו של ג'ק במזקקה נובמבר 2004
בקבוק ויסקי ה"דגל" של המזקקה No. 7
ג'ספר ניוטון "ג'ק" דניאל (באנגלית: Jasper Newton "Jack" Daniel; 5 בינואר 1849 – 10 באוקטובר 1911) היה מייסדה של מזקקת הוויסקי ג'ק דניאל'ס בטנסי ועל שמו קיימים כמה מותגי ויסקי, בהם ג'ק דניאל'ס וג'נטלמן ג'ק. דניאל המציא את תהליך מחוז לינקולן בו עובר הוויסקי סינון פחם.

דניאל נולד בספטמבר, אך תאריך הולדתו המדויק אינו ידוע. אם שנת הולדתו הידועה (1850) אכן נכונה, ייתכן כי היה יצרן ומזקק ויסקי מורשה כבר בגיל 16, זאת מכיוון שבעלי המזקקה אשר נושאת עד היום את שמו טוענים כי הוקמה ב-1866. רישומים נוספים קובעים את יום הולדתו ב-5 בספטמבר 1846, ובביוגרפיה שיצאה לאור ב-2004 על חייו "דם וויסקי: חייו וזמנו של ג'ק דניאל", המחבר פיטר קראס, קובע כי על פי שטר הקניין ורישום הקרקע, המזקקה לא הוקמה למעשה עד 1875. ג'ק היה בן למשפחה בת 13 ילדים ממוצא וולשי.

מכיוון שמעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים, הוא לקח את האחיין האהוב עליו, לאם מוטלו, תחת חסותו. לאם, אשר היה לו כישרון בתחום, הפך במהרה לאחראי על כל הנהלת החשבונות של המזקקה. ב-1907, בעקבות התדרדרות במצב בריאותו, מסר ג'ק דניאל את המזקקה לאחיינו. ג'ק נפטר ב-1911 מהרעלת דם, בעקבות זיהום ברגלו.

הזיהום נוצר בבוהן אותה פצע דניאל באחד הימים בעבודה, לאחר שבעט בכעס בכספת שבמשרדו כשלא הצליח לפתוח אותה – הוא תמיד התקשה לזכור את קוד המנעול. התקרית הפכה מאוחר יותר לנושאו של פוסטר שיווקי אשר יצא ב"לונדון אנדרגראונד" בינואר 2006, ונשאה את הכתובת: "מוסר השכל: לעולם אל תלך לעבודה מוקדם".

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.jackdaniels.com אתר המזקקה של ג'ק דניאל]
* שמוליק וולברג, [http://www.winet.co.il/he-IL/130/534/ מסע לדיקסילנד], "יין וגורמה" גיליון מספר 122
* שמוליק וולברג, [http://www.winet.co.il/he-IL/143/642/ מסע לדיקסילנד 2], "יין וגורמה" גיליון מספר 123
* 
* 

קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:ויסקי טנסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1850
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1911
זלצך

הזלצך (בבווארית: Salzach) הוא נהר הנמשך לאורך 225 קילומטר ממערב אוסטריה ועד גבולה עם גרמניה ומהווה את יובלו המרכזי של נהר האין ואת הנהר המרכזי במדינה האוסטרית זלצבורג.

הנהר מתחיל את דרכו בהרי האלפים בסמוך לעיירה האוסטרית קרימל, שבמדינת זלצבורג. משם הוא ממשיך צפונה ועובר דרך הערים האוסטריות האליין וזלצבורג. לאחר מכן הוא יוצר גבול טבעי באורך של כ-70 קילומטר בין אוסטריה וגרמניה, ועובר דרך העיירות הגרמניות לאופן, טיטמונינג ובורגהאוזן. לבסוף הוא נשפך לנהר אין בסמוך לעיירה בראונאו אם אין.

== אטימולוגיה ==
שמו של הנהר מגיע מן המילה הגרמנית "salz", שפירושה מלח, מכיוון שעד המאה ה-19 העברה של מלח בנהר שימשה בתפקיד מרכזי בכלכלת האזור. העברת המלח דרך הנהר פסקה כשהוחלפה על ידי העברת המלח ברכבות במאה ה-19<ref></ref>.

== תחנות כוח הידרואלקטריות ==
קיימות 12 תחנות כוח הידרואלקטריות לאורך נהר זלצך:
{|
!שוורצך
!אורייטינג
!גמפ
|-
|[https://www.verbund.com/en-at/about-verbund/power-plants/our-power-plants/wallnerau-salzachstufe וולנראו]
|בישופשופן
|שולשטופה הליין
|-
|סט. ווייט
|[https://www.verbund.com/en-at/about-verbund/power-plants/our-power-plants/kreuzbergmaut קרויצברגמאוט]
|אורשטיין
|-
|סט. יוהאן
|וורפן-פרוורפן
|שולשטופה להן
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של גרמניה
קטגוריה:אוסטריה: נהרות
קטגוריה:בוואריה: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:אוסטריה עילית: גאוגרפיה
קטגוריה:גבול אוסטריה–גרמניה
קטגוריה:זלצבורג (מדינה): גאוגרפיה
רוני מהצרי

רוני מהצרי (נולד ב-25 ביוני 1957) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אשקלון מ-2003 ועד 2008.

==ביוגרפיה==
מהצרי נולד באשקלון למשפחה דתית, יוצאת תימן. שירת בצה"ל בתחום משאבי אנוש. בין השאר היה מפקד בה"ד 11 (בית הספר למקצועות משאבי אנוש של חיל השלישות) וראש מחלקת פרישה בצבא. בעל תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון.

מהצרי פרש מן הצבא לאחר 26 שנות שירות ב-2001 בדרגת אלוף-משנה ושימש כמנכ"ל חברת כוח אדם וחברה בינלאומית לשיווק מכשירי רפואה.

ב-2003, מתוך רצון להביא לידי סיום את שלטון רשימת "אשקלון בתנופה" אשר הייתה בשלטון 25 שנה בעיר, מהצרי החליט להתמודד על ראשות העיר כמועמד עצמאי של תנועת "אשקלון החדשה", ונבחר ברוב קולות בסיבוב השני לתפקיד.

ב-13 בפברואר 2008 הסתבך מהצרי בפרשת קלטת לוהטת, שהובילה להגשת מספר תלונות כנגדו בגין הטרדה מינית. התלונות נחקרו אך ב-12 באוקטובר סיימה המשטרה את חקירתה ולא הגישה המלצות כלשהן. מהצרי טען כי מדובר בתרגיל עוקץ פוליטי לקראת בחירות 2008. בבחירות המוניציפליות שנערכו בנובמבר 2008 הפסיד רוני מהצרי את ראשות העירייה לאחר שסיים במקום השלישי.

ב-10 במאי 2009 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה כנגדו, בשל חוסר בראיות נגד מהצרי.

מהצרי נשוי לשולה, סייעת בחינוך המיוחד, אב לחמישה וסב.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי עיריית אשקלון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מפקדי בה"ד 11
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:קציני צה"ל בכירים בראשות רשויות מקומיות בישראל
אבלק

אבלק מזויף בירושלים
משחקי אבלק בכנסיית [[דורמיציון בירושלים]]
אָבְּלַק הוא סגנון בנייה המשלב אבנים לבנות ולבנים אדומות המעניקות לו יציבות מחד וגמישות מאידך. בארץ ישראל מאפיין האבלק את סגנון הבנייה הממלוכי, למרות שאלה השתמשו באבנים אדומות ולבנות ללא לבנים, למטרות יופי בלבד.
==מהו אבלק==
פירוש השם "אבלק" בערבית הוא "מנומר", שכן מדובר בטכניקת בנייה המשלבת לרוב בין שניים או שלושה צבעי אבנים. לרוב יתבטא הדבר בקיר בו הנדבכים בנויים לסירוגין: נדבך אחד עשוי אבן בצבע אחד, ונדבך אחד עשוי לבנים בצבע אחר. לעיתים ייעשה התשליב בין אבנים שחורות (כמו בזלת או גרניט) או לבנות (אבן גיר לסוגיה), ובין לבנים אדומות. לעיתים השילוב לא יתבטא במבנה כולו, כי אם רק במזוזות הדלתות ובמשקופי החלונות.

==תולדות האבלק==
מוצאו של האבלק הוא באזור אסיה הקטנה ולאורך הרי הטאורוס והזגרוס. בשל תזוזות טקטוניות עזות ידוע אזור זה עד היום כרגיש מאוד לרעידות אדמה, ובשל כך חיפשו תושביו במשך הדורות דרכים להתמודד עם נזקיהן. מחד נדרשה יציבות גדולה, ומאידך נצרכה אלסטיות מסוימת, שתאפשר לבית "לנוע" מעט, מבלי להתמוטט בכל רעש אדמה. כך נולד רעיון האבלק - שימוש באבנים שיקנו חוזק ויציבות, בד בבד עם לבנים מלאכותיות, הנחשבות לחומר גמיש יותר ו"בולם זעזועים" טבעי. השיטה הייתה שיבוץ של שני סוגי החומרים במבנים גדולים, לרוב על פי נדבכים. לעיתים שולבו אבני האבלק רק במסגרות החלונות והדלתות, הנחשבות לנקודות החולשה במבנה.

הד רחוק לרעיון הטמון באבלק ניתן למצוא בתיאור בניית בית המקדש השני בספר עזרא: . בתרגום לעברית: נדבכים של אבן שיש - שלושה, ונדבך של עץ אחד. כלומר - המקדש נבנה משילובים של שלושה נדבכי אבן ונדבך אחד עץ, וחוזר חלילה.

==האבלק בארץ ישראל==
הממלוכים ששלטו במרחב ארץ ישראל בין השנים 1260–1517, הביאו עמם מערבות אסיה מכורתם את טכניקת האבלק. מאחר שרעידות האדמה האופייניות לטורקיה אינן נפוצות כל כך בארץ ישראל, והלבנים לא היו חומר זמין ונפוץ במיוחד באותה עת, עבר האבלק מהפך מעניין עם הגיעו לארץ, ולמעשה רוב מבני האבלק בארץ הם "אבלק מזויף": אין מדובר כאן בתשליבי אבן ולבנים כי אם בתשליב של אבנים בצבעים שונים. מובן שאלמנט האלסטיות נעלם מאבלק שכזה, וכל שנותר בו הוא הסגנון והצבעוניות. אבלק מסוג זה התפשט גם לאירופה בעיקר כעיטור לחלונות, ובהונגריה משתמשים עד היום במושג אבלק כדי לתאר חלון.

הממלוכים העלו את השימוש באבלק לדרגת אמנות, ורוב המבנים שבנו בארץ, ובעיקר בירושלים, עשויים מתשליבי אבלק בגווני אדום ולבן. מקור אבני הנדבכים הלבנים באבלק הממלוכי בירושלים הוא באבן הגיר המקומית, בעוד שאבני הנדבכים האדומים הובאו ממחצבות בחברון.

==מבני אבלק בירושלים==
המבנים המפוארים ביותר שהותירו אחריהם הממלוכים בארץ מרוכזים סביב הר הבית בירושלים, וברחובות המובילים אליו. ישנם מאפיינים דומים רבים לבניית פאר זו, אך הבולט מכולם הוא השימוש באבני אבלק אדומות ולבנות. דוגמאות לאדריכלות ממלוכית ירושלמית:
*מדרסת טשתמוריה
*ספריית ח'אלדיה (ברכת ח'אן)
*כילאניה
*טאזיה
*תנכיזיה (המחכמה)
*קבר חאתון טורקאן
*ארמון הגבירה טונשוק ותורבת (קבר) סית טונשוק
*מעון תכיה
*מדרסת ארע'וניה
*מדרסת מוזהריה
*מוטפאריה
*בית החולים רצציה
*הסלאמיה
*הדוואדריה

גם על הר הבית עצמו ישנו עושר של מבני אבלק ממלוכיים, דוגמת מדרסת אשרפיה, מדרסת עות'מאניה, שער מוכרי הכותנה ועוד. הממלוכים אף שיפצו את הסטווים המקיפים את רחבת הר הבית הגדולה, ולאורך הכותל המערבי נשתמרה מערכת קמרונות יפהפייה, עשויה כולה בתשליבי אבלק.

==ראו גם==
* אדריכלות ממלוכית 
*מוקרנס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:אדריכלות אסלאמית
קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
טרנספוזיציה לכלי נגינה

טרנספוזיציה לכלי נגינה היא דרך לשילוב בין כלי נגינה בעלי גובה צליל שונה.
במבט ראשון, השימוש בכלי נגינה עם טרנספוזיציה שונה עלול להיראות מסובך, אך כתיבת התווים לכלי הנגינה השונים היא מלאכה טכנית שניתן ללמוד אותה בקלות. הטרנספוזיציה דורשת עבודה רבה, אך היא הכרחית על מנת שמספר כלים יוכלו לנגן בצוותא.

כלי נגינה מאותה המשפחה נשמעים שונה כאשר הנגנים מתבקשים לנגן את אותו התו. כך לדוגמה במשפחת הסקסופונים, כאשר שני נגני סקסופון, האחד על אלט והשני על טנור מנגנים את אותו התו, הם ישתמשו באותו האצבוע אך צליל שיפיק סקסופון האלט יהיה גבוה מזה של הטנור.

גובה צלילי הפסנתר מהווים קנה מידה לעשיית טרנספוזיציה לכלי נגינה שונים.

כיום ניתן לבצע את תהליך הטרנספוזיציה באמצעות תוכנת מחשב.

==רשימת טרנספוזיציה של כלי נגינה==
בפסקה זאת הייחוס הוא התו דו בפסנתר. כך לדוגמה כאשר כתוב "כלים בBb" הכוונה היא שכאשר מנגנים בכלי המדובר דו, בפסנתר הוא יישמע כסי במול.
=== כלים ב-Bb (סי במול) === 
#קלרינט בסי במול
#סקסופון סופרן
#חצוצרה בסי במול
#סקסופון טנור 
#קלרינט בס בסי במול
#קרן יער בסי במול

=== כלים ב-A (לה) ===
#אבוב ד'אמורה
#קלרינט בלה
#קלרינט בס בלה
#קרן יער בלה
#חצוצרה בלה
#קורנית בלה

=== כלים ב-Eb (מי במול) ===
#סקסופון אלט
#סקסופון בריטון
#אבוב פיקולו
#קלרינט במי במול
#קלרינט אלט
#קרן יער במי במול
#חצוצרה במי במול

=== כלים ב-F (פה) ===

#קרן יער בפה
#קרן אנגלית
#טובה בפה (תו)

=== כלים ב-C (דו) ===
(באותה הטרנספוזיציה כמו פסנתר)

# כלי מיתר
# חליל
# חלילית 
# אבוב 
# בסון
# טרומבון 
#בריטון
#טובה

===כלים בטרנספוזיציות שונות===

ישנם כלי נגינה, בעיקר ממתכת, אשר קיימים בגדלים שונים, ועל-כן בטרנספוזיציות שונות. למשל - הקלרינט נפוץ גם בסי-במול, אך נפוץ לא פחות גם הקלרינט ב-לה, אשר מגיע חצי טון נמוך יותר מהראשון, עד ל-דו דיאז (אבסולוטי). 

קרנות היו קיימות בשלל סולמות עד להמצאת קרן היער עם השסתומים, המצאה המאפשרת לה לנגן בסולמות שונים. כיום נפוצות בעיקר קרנות בפה ובסי-במול. הנזכר לעיל תקף גם לגבי חצוצרות. כיום נפוצה יותר החצוצרה בסי במול, אך נעשה שימוש גם בחצוצרות בדו, אשר אינן כלי בטרנספוזיציה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טכניקות מוזיקליות
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
משגיח

בעולם הישיבות, משגיח או מנהל רוחני הוא רב האחראי על תלמידי הישיבה בתחומים שמחוץ לתוכן הלימוד, בעיקר בנוגע להתקדמותם הרוחנית. בישיבות רבות המשגיח הוא דמות כריזמטית והוא בעל השפעה רבה על עולמם הרוחני של התלמידים ועל דמותה של הישיבה.

== תיאור ==
שלא כמו תפקיד ראש הישיבה, משרת המשגיח היא חדשה יחסית, וראשיתה בישיבות ליטא במאה ה-19. עד אז פעלו הישיבות במסגרת קהילתית, ואנשי הקהילה פיקחו על התלמידים; עם ניתוק הישיבות מן הקהילות, נוצר הצורך באדם מיוחד שימלא תפקיד זה. בנוסף לזאת, עלה הצורך במשרת המשגיח בשל הרוחות הזרות שחדרו לישיבות מן החברה הסובבת והשפיעו על התלמידים, בפרט רעיונות תנועת ההשכלה. תפקיד המשגיח היה לפקח על התלמידים ועל התנהגותם, ולוודא שהם עומדים בדרישות המצופות מהם ומקדישים את זמנם ללימוד התורה כראוי. ביד המשגיח הייתה גם היכולת להפעיל סנקציות כנגד תלמידים שלא עמדו בחובותיהם, לרבות קנסות כספיים והרחקה מהישיבה. בין שאר משימותיו של המשגיח היו לעיתים קביעת סדרי הישיבה באולם הלימוד, הצמדת חברותות, פיקוח על הגעה לתפילת שחרית, שיחות אישיות עם התלמידים וכיוצא בזה. משגיחים אינם מוכשרים לתפקיד על ידי גוף מפקח ומכווין ובחירתם מתבססת על ידיעותיהם ב"תורת המוסר" ואופיים בלבד.

בישיבות של תנועת המוסר בליטא ובעקבותיהן גם בשאר הישיבות התרחב תפקידו של המשגיח, והוא זה שעסק בחינוך התלמידים ובעיצוב עולמם הרוחני. המשגיח נשא דרשות ושיחות אשר עסקו בעיצוב הנפש ובעבודת המוסר ותיקון המידות, ואשר הייתה להן השפעה רבה על התלמידים. במקרים הקיצוניים היה מעמד שיחותיו החינוכיות של המשגיח קרוב לזה של שיעורי ראש הישיבה בתלמוד, והתלמידים היו חוזרים עליהן ומפרסמים אותן בכתב.

גם כיום פועלים משגיחים רוחניים בישיבות החרדיות ובמקצת הישיבות הציוניות. רמת הדומיננטיות שלהם משתנה מישיבה לישיבה: בחלק מן הישיבות מצטמצם תפקידם למסירת שיחות מוסר בישיבה וייעוץ רוחני לבחורים, ובישיבות אחרות לעומת זאת הם תופסים מקום דומיננטי בהנהגת ובקביעת מדיניות הישיבה בנושאים שונים. ישנם גם משגיחים אשר פעילותם מצומצמת להשגחה על מילוי תקנות הישיבה; הללו מכונים בקרב הבחורים 'משגיחים קטנים' (או בכינוי ההיתולי: מק"ק) ובדרך כלל בפרסומי הישיבה הם מכונים "משגיחים" לעומת המשגיח הראשי שמכונה "מנהל רוחני".

בישיבות חסידיות נקראים המשגיחים העוסקים בשיחות חיזוק בשם "משפיעים" והמשגיחים העוסקים באכיפת הכללים והסדרים מכונים "משגיחים".

ישנם ישיבות שאין בהם משגיח. הידועות שבהם הן ישיבת בריסק וישיבת רכסים. עוד בישיבות באירופה הייתה קיימת ההבחנה בין ישיבות עם משגיח וישיבות ללא משגיח, וכיום מגמה זו הולכת ומתרחבת.

== משגיחים ידועים ==
בין המשגיחים המפורסמים:
*רבי נתן צבי פינקל ("הסבא מסלובודקה")
*רבי ירוחם ליבוביץ מישיבת מיר
* הרב יחזקאל לוינשטיין מישיבות מיר ופוניבז'
*הרב אליהו דסלר מישיבת פוניבז'
* הרב אליהו לאפיאן מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים
* הרב מאיר חדש מישיבות חברון, אור אלחנן ועטרת ישראל
* הרב שלמה וולבה מישיבות באר יעקב וגבעת שאול
*הרב נתן מאיר וואכטפויגל מישיבת לייקווד בארצות הברית
*הרב גדליה אייזמן מישיבת קול תורה
*הרב דב יפה מישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים
*הרב דן סגל (הידוע בכינויו "אחד המשגיחים")
*הרב מתתיהו סלומון מישיבת לייקווד בארצות הברית
*הרב חיים וואלקין מישיבת עטרת ישראל.

== ראו גם ==
* משפיע (תפקיד)
* משפיע (חב"ד)

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:תארים ותפקידים בישיבות
קטגוריה:ישיבה: מושגים
לונטה

לונטה מעוטרת בדמותה של [[מריה, אם ישו, מעל פתח הקתדרלה של פיזה]]
באדריכלות, לונטה (מצרפתית: עצם בצורת ירח) היא צורה של חצי עיגול או סהר, מלא או ריק, הממוקמת בין קשת לבין דלת או פתח. כאשר הלונטה ממוקמת מעל דלת כניסה ראשית של כנסייה, נקראת הלונטה "טימפנון" (tympanum) והיא מעוטרת לרוב בתבליטים. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:דלתות
דאמאן ודיו

דאמאן ודיו (בגוג'ראטית: દમણ અને દિવ, בפורטוגזית: Damão e Diu, במראטהית: दमण आणि दीव) הייתה טריטוריית איחוד בהודו, שהורכבה מהעיר דאמאן ומהאי דיו, השוכנים במפרץ קומביי לחופי הים הערבי.

הטריטוריה מוזגה ב-2020 עם טריטוריית דאדרה ונאגר האוולי ליצור את טריטוריית דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו.

== היסטוריה ==
מהמאה השמינית ועד המאה השלוש עשרה דאמאן ודיו היוו חלק מגואה, והיו תחת שלטון של ממלכה רג'פוטית שהוכנעה על ידי מוסלמים בשנת 1330. שלטון המוסלמים נמשך כ-200 שנים נוספות, עד אשר נכבש האזור על ידי הפורטוגזים, ששלטו בו במשך 450 השנים שלאחר מכן.

בשנת 1535 נכרתה ברית הגנה בין הפורטוגזים לבין בהאדור שאה, סולטאן גוג'ראט באותה התקופה, לאחר שזה האחרון הותקף על ידי הקיסר המוגולי הומאיון. במסגרת הברית הורשו הפורטוגזים בשנת 1535 לבנות מבצר באי דיו ולהחזיק שם חיל מצב. מאוחר יותר (בשנים 1536, 1545 ו-1546) נעשו ניסיונות בידי שליטי גוג'ראט לסלק את הפורטוגזים מן המבצר, אולם ללא הועיל.

בעקבות חוזה שנחתם בשנת 1543 הפך השלטון של הפורטוגזים בדיו לרשמי. בנוסף הם כבשו חלקים מהחוף המערבי של המפרץ, כולל המחוזות סלסט וברדז וצפון מומביי.

בשנת 1670 הפתיעה כנופיה קטנה וחמושה של ערבים ממסקט ובזזה את המבצר, ולאחר מכן הסתלקה עם שללה.

ב־1961 סיפחה הודו את המושבה הפורטוגלית והפכה אותה לטריטוריה הודית. בכך הסתיים שלטונה הקולוניאלי של פורטוגל באזור. אז הוקמה טריטוריית איחוד שכללה את גואה, דאמאן ודיו.

בשנת 1987 הוכרה גואה כמדינה חדשה בהודו, והוקמה טריטוריית האיחוד נפרדת של דאמאן ודיו.

בשנת 2020 אוחדה הטריטוריה של דאמאן ודיו עם הטריטוריה של דאדרה ונאגר האוולי לטריטוריית דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו

השפות הרשמיות הן גוג'ראטית, מרטהי ואנגלית. הפורטוגזית דעכה מכיוון שהיא איננה שפה רשמית ואינה נלמדת עוד בבתי הספר. היא כמעט ואינה משמשת היום כשפת דיבור, אם כי ישנם מילים וביטויים בשפה ששזורים בשפת היום יום.

== מחוזות ==
*דיו
*מחוז דאמאן - דאמאן מתייחס רק לעיר דאמאן, ששוכנת בתוך המחוז הנקרא מחוז דאמאן.

== כלכלה ==
התוצר הלאומי הכולל של דאמאן ודיו בשנת 2004 הוערך בכ-156 מיליון דולרים לפי רמות המחירים הנוכחיות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.diutourism.com/ אתר התיירות של דיו]
* [http://wikitravel.org/en/Daman_and_Diu דאמאן ודיו ב־wikitravel]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הודו: טריטוריות איחוד לשעבר
קטגוריה:הודו הפורטוגזית
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1987
ברונזיט

ממוזער
ברונזיט הוא כינוי למינרל שיחד עם המינרלים אנסטטיט ופרוסיליט משתייך לסדרת המינרלים בעלי מבנה אורתורומבי של קבוצת הפירוקסן (קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים – {סיליקטים במבנה בצורת שרשרות} בעלי שרשרת בודדת), והקרויים לכן אורתופירוקסנים. הברונזיט אינו סוג מוגדר של מינרל, אלא סוג של אנסטיט המכיל ברזל שבשל בליה חלקית רכש ברק תת-מתכתי דמוי ברונזה (ארד) על משטחי הפצילות שנתן למינרל את שמו.

אנסטטיט (MgSiO<sub>3</sub>) הוא מינרל המכיל בעיקר מגנזיום שחלקו הוחלף על ידי כמויות קטנות (עד 5%) של תחמוצת הברזל. בסוג המכונה ברונזיט כמות תחמוצת הברזל נעה בין 5% ל-14%, בעבר נהגו לכנות אנסטטיט המכיל אחוז גדול אף יותר של תחמוצת הברזל בשם היפרסתן, אך כיום מכונה מינרל זה אורתופירוקסן כשנוהגים לציין את אחוז המגנזיום והברזל שבו. סוגי האנסטטיט המכילים ברזל נוטים לעבור סוג מיוחד של בליה הידוע בשם שילריזציה, שתוצאתו הפרדה של הברזל כקרום דק מאוד של תחמוצת והידרוקסידים לאורך הסדקים של מישורי הפצילות של המינרל. עקב כך מופיע על משטחי הפצילות ברק מתכתי המכונה שילר (מגרמנית – משחק צבעים), המודגש ככל שכמות הברזל במינרל המקורי גדולה יותר. צבע הברונזיט הוא ירוק או חום, משקלו הסגולי הוא 3.3-3.2, תלוי בכמות הברזל במינרל. כמו אנסטטיט מהווה הברונזיט מרכיב בסלעי יסוד בסיסיים רבים כגון הנוריט והגברו ובייחוד הפרידוטיט וגם בסרפנטינים שנוצרו מהם. הוא מופיע גם בכמה סלעי שיסט גבישיים.

את הברונזיט נוהגים לעיתים לחתוך וללטש, בדרך כלל לצורות קמורות, עבור חפצי קישוט קטנים. לברונזיט יש מבנה סיבי שהוא פחות או יותר ייחודי, וכשתופעה זו מודגשת יש לברק דמיון מסוים לתופעה המכונה אצל יצרני התכשיטים "עין החתול". גושים גדולים מספיק לשם חיתוך מצויים בנוריט של קופפרברגין, ובסרפנטין של קראובאט בסמוך ללאובן בשטיריה. בהקשר לכך יש להזכיר את סוג האנסטטיט או הברונזיט שעבר שינוי והמכונה באסתטיט. בסוג זה עבר האנסטיט המקורי בליה בעזרת מים. לתוצר הסופי יש מבנה דומה לסרפנטין. צבע הבסטטיט הוא חום או ירוק ולו ברק מתכתי כשל הברונזיט. המקום בו נמצא המינרל לראשונה הוא באסט שבחבל הרץ שבו כתמי צבע ירוקים-אפרפרים של באסתטיט משובצים בסרפנטין בעל גוון כהה יותר. שכשחותכים ומלטשים סלע זה נוצרת אבן קישוט נאה אם כי השימוש בה למטרה זו נדיר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצת הפירוקסן
קטגוריה:אינוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
פנקיסטיסקופ

פנקיסטיסקופ של דמויות רוקדות שיצר [[אדוארד מויברידג' בשנת 1893]]
אנימציה של הדמויות, המדמה צפייה דרך מכשיר הפנקיסטיסקופ
אנימציה המראה את גלגל הפנקיסטוסקופ מסתובב
פֶנָקִיסְטִיסְקוֹפּ (Phenakistiscope), "מראֶה מטעה" בתרגום מילולי, הוא מכשיר אופטי ליצירת אשליה של תנועה, שפותח בראשית שנות השלושים של המאה ה-19 על ידי המדען הבלגי ז'וזף פלטו (Joseph Plateau).

בגרסתו הפשוטה ביותר, המכשיר בנוי מדיסקית אחת המחולקת לשמונה או שישה-עשר מקטעים, כשבכל מקטע פעור חריץ צר ולצידו דמות המצויה בתנוחה אחת מתוך רצף של תנועה (למשל, דמות קופצת בחבל, בועטת בכדור וכיוצא בזה). הצד עליו מצוירות הדמויות הופנה כלפי מראָה בעוד הצופה במתקן ניצב ללא ניע מן הצד השני של הדיסקית, כשעינו צמודה לאחד החריצים. כאשר הדיסקית מסתובבת במהירות, בכל פעם שמפתח החריץ חולף בסמוך לעין הצופה, ניתן לראות להרף-עין את אחת הדמויות המצוירות מצדה השני של הדיסקית (משום שהשתקפו במראה). הרושם שמתקבל על הרשתית הוא של דמות יחידה בתנועה.

פלטו, שחקר את התמדת רישומי האור על רשתית העין, הבין שהדימוי שנחשף לרגע מותיר את רושמו על הרשתית גם אחרי שנעלם: "אם מספר אובייקטים הנבדלים באופן רציף בצורתם ובתנוחתם מוצגים לעין בזה אחר זה במקטעים מהירים וסמוכים, הרשמים שהם מפיקים על הרשתית יתערבבו יחדיו כך שניתן יהיה להאמין שאובייקט יחיד משנה את צורתו ואת תנוחתו."

==מארה ומייברידג'==
המדען וחוקר התנועה אטיין ז'ול מארה היה אחד הראשונים להבין את חשיבותו של המתקן לחקר התנועה:

הצלם האנגלו-אמריקאי אדוארד מויברידג' והמיליונר לילנד סטנפורד, במסגרת ניסוייהם בצילום תנועה, הבינו ש"תיאור מוקפד" ו"ייצוג נאמן" יכולה לספק המצלמה. הם החליפו את איורי הפנקיסטיסקופ בתצלומים, שנתפסו כאמינים ומדויקים יותר, ובעלי זיקה הדוקה יותר ל"אמת" ריאליסטית כלשהי, ובנו על סמך התצלומים תאוריית תנועה. מארי הסתייג מההיבט האשלייתי שיוצרים תצלומיו של מייברידג', אך המשיך להיעזר בצילום ובמכשיר הפנקיסטיסקופ במחקרי התנועה שלו.

==ראו גם==
* אדוארד מויברידג'
* אטיין-ז'ול מארה
* זואופרקסיסקופ
* זואיטרופ

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* O. Cook, (1963). Mouvement in Tow Dimensions, London.
* D.B. Thomas, (1964). The Origin of the Motiuon Picture, London.
</div>
==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20170319213329/http://courses.ncssm.edu/gallery/collections/toys/html/exhibit07.htm פנקיסטיסקופ], באתר North Carolina School of Science and Mathematics, בארכיון האינטרנט - מרץ 2017 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פנקיסטיסקופ
קטגוריה:הנפשה
פנקיסטיסקופ
קטגוריה:בלגיה: המצאות
ארמון צציליינהוף

מראה כללי של הכניסה לארמון צציליינהוף
ארמון צציליינהוף (בגרמנית: Schloss Cecilienhof) ממוקם בצד הצפוני של הגן החדש של העיר פוטסדאם. בשנת 1945 נערכה בארמון זה ועידת פוטסדאם, אשר קבעה את הסדר הבינלאומי החדש לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.

== היסטוריה ==
ארמון צציליינהוף (בגרמנית: החצר של צצילייה) נבנה על ידי קיסר גרמניה וילהלם השני עבור בנו, יורש העצר הנסיך וילהלם. הארמון נקרא על שמה של אשתו של יורש העצר, הדוכסית צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. זהו הארמון האחרון אשר נבנה על ידי משפחת הוהנצולרן, משפחת המלוכה הגרמנית.

הארמון תוכנן על ידי הארכיטקט הגרמני פאול שולצה-נאומבורג. הוא נבנה בסגנון אנגלי כפרי, ובנייתו נמשכה כשלוש שנים והסתיימה בשנת 1917.

משפחת הנסיך הספיקה להתגורר בארמון זה רק שנה אחת. בנובמבר 1918, בעקבות המהפכה הגרמנית, נאלצה המשפחה לעזוב את גרמניה ולעבור להולנד. אך בשנת 1926 החזירה ממשלת רפובליקת ויימאר את הארמון למשפחת הנסיך, לאחר שזה ויתר על זכויותיו על כס המלכות.

היטלר ביקר בארמון שלוש פעמים. הנסיך ביקש ממנו להחזיר את משטר המונרכיה שבו הוא יהיה מלך אך ללא סמכויות, אולם היטלר סירב.

בשנת 1945, עם התקרבות הצבא האדום לפוטסדאם, עזבה משפחת הנסיך שנית את הארמון, הפעם לתמיד, וברחה למערב גרמניה.

מ-17 ביולי עד 2 באוגוסט 1945 נערכה בארמון ועידת פוטסדאם, ועידת פסגה בין מנהיגי בעלות הברית, שבתומה הועבר הארמון למועצת העיר פוטסדאם. תחילה שימש הארמון בית הספר של איגוד הנשים הדמוקרטי של גרמניה המזרחית. בשנת 1960 הועבר בית הספר למקום אחר. האגף המערבי של הארמון הוסב לבית מלון ובשאר אגפיו נפתח מוזיאון של ועידת פוטסדאם.

בשנת 1990 הוכרז ארמון צציליינהוף, יחד עם הגנים וארמון סנסוסי, כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
<gallery>
Cecilienhof red star (1).jpg|הכוכב האדום מפרחים (מאז 1945)
Conference table at Cecilienhof Palace.jpg|השולחן העגול של ועידת פוטסדאם
Cecilienhof -Stalin's room - working desk.jpg|חדר העבודה של סטלין בוועידת פוטסדאם
Cecilienhof (1).jpg|פסל בגן ארמון צציליינהוף
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין
צציליינהוף, ארמון
צציליינהוף, ארמון
גרמניה
צציליינהוף
קבינדה

קבינדה (בקונגו: Cabinda) היא מובלעת חיצונית של אנגולה, במעמד של פרובינציה, הגובלת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר), בקונגו ובאוקיינוס האטלנטי. רצועת חוף צרה מפרידה בין קבינדה לחלק המרכזי של אנגולה. עיר הבירה נקראת אף היא קבינדה.

שטחה של קבינדה הוא 7,270 קמ"ר. אוכלוסייתה הייתה 716,076 בשנת 2014. כשליש מן התושבים בקבינדה הם פליטים מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. לצד עצים, קפה, קקאו, גומי ושמן דקלים, מפיקה קבינדה 700,000 חביות נפט ליום, כמות המהווה את רוב תפוקת הנפט של אנגולה.

== היסטוריה ==
בתקופה הפרה-קולוניאלית, שלטו בשטח קבינדה של היום הממלכות האפריקניות נ'גויו, לאונגו וקאקונגו. הנוכחות הפורטוגזית באזור החלה במאה ה-15 על ידי משלחות מחקר, סוחרים ומיסיונרים, ובהמשך הוקמו תחנות למסחר ולעיבוד שמן דקלים גם על ידי ההולנדים והבריטים, שהתחרו על השפעה באזור. הממלכות המקומיות נעשו מרכזים לסחר עבדים, ששולחו לאמריקה דרך נמל קבינדה. במאה ה-19 קרסו הממלכות המקומיות, בין היתר עקב הפסקת סחר העבדים עם אמריקה, ובחוזה סימוּלָמבּוּקוֹ שנחתם בשנת 1885 בין פורטוגל לנסיכים מממלכת נ'גויו, הפכה קבינדה לפרוטקטורט פורטוגזי. תחילה היווה נהר הקונגו גבול טבעי בין קבינדה לאנגולה, שהייתה מושבה פורטוגזית מאז המאה ה-17, ואולם בוועידת ברלין שנערכה באותה שנה הסכימו הפורטוגזים למסור את האזור שמצפון לשפך הקונגו למדינת קונגו החופשית (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו של ימינו), שהייתה נחלה פרטית של לאופולד השני מלך בלגיה, כדי לאפשר לה גישה לאוקיינוס האטלנטי. כך נוצר הנתק הגאוגרפי שהפך את קבינדה למובלעת אנגולית חיצונית ללא קשר יבשתי עם אנגולה.

ב-1975 יצאה פורטוגל ממושבותיה באפריקה, ואנגולה שזכתה בעצמאות התמזגה עם קבינדה במסגרת חוזה אָלבוֹר, שנדחה על ידי כל הארגונים הפוליטיים בקבינדה. ארגונים בדלניים בקבינדה שוללים את תוקפו של ההסכם הקושר את קבינדה לאנגולה, והם יצאו למאבק אלים ממושך בממשלה האנגולית, שהתנהל במקביל למלחמת האזרחים באנגולה. במשך שני עשורים זכו הקבינדים לתמיכת ממשלת זאיר במאבקם.

מלחמת האזרחים באנגולה הסתיימה ב-2002, אך בקבינדה עדיין נמשך הסכסוך לאחר מכן. ב-2002–2003 ניהל צבא אנגולה מתקפה מוצלחת נגד הבדלנים, שכוחותיהם התמוטטו כמעט לגמרי והוגבלו לפעילות גרילה מצומצמת ממעמקי יער הגשם. ביולי 2006 נחתם הסכם שלום בין הממשלה לבין החזית לשחרור מובלעת קבינדה (FLEC) ארגון הגג של הבדלנים הקבינדים. על-פי ההסכם ניתן לחבל "מעמד מיוחד" בתוך אנגולה בעלת המבנה הריכוזי. חלק ממנהיגי FLEC שוללים את תוקפו של ההסכם ועומדים על דרישתם לעצמאות מלאה לחבל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/africa/2339647.stm קבינדה: מלחמתה הנשכחת של אנגולה], אתר הבי.בי.סי 
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/africa/5236230.stm הסכם השלום בקבינדה], אתר הבי.בי.סי 
* - דיווח על פעילות טרור של המחתרת המקומית כנגד נבחרת הכדורגל של טוגו במהלך גביע אפריקה במטרה לעורר את ידיעת העולם לגבי הסכסוך
* 

קטגוריה:אנגולה: מחוזות
קטגוריה:מובלעות
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת
קטגוריה:אפריקה: מושבות פורטוגזיות לשעבר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1975
ca:Cabinda
ro:Cabinda
שלמה צוקרמן

הרב שלמה לייב צוקרמן בעת אימון נשק עם תלמידיו
הרב שלמה לייב צוקרמן (1912–2004) הוא מייסד כפר הנוער בן יקיר, ובמסגרתו הקים ב-1952 את הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה אשר התקיימה עד 1974. 

== ביוגרפיה ==
צוקרמן נולד בעיירה לבדובה שבליטא להוריו נתן וגילה. חניך ישיבת נובהרדוק ותלמידם של הרב יעקב ישראל קנייבסקי המכונה "הסטייפלר", ושל החזון אי"ש. הוא עלה לארץ בשנת התרצ"ד והתיישב בבת ים. ב-1938 הקים בבת-ים את תלמוד תורה עץ חיים ועמד בראשו עד 1946. 

צוקרמן היה פעיל בשורות ההגנה ושימש כמפקד הגנה בעיר בת ים. מתוקף תפקידו זה זכה באות הצטיינות. במלחמת העצמאות השתתף בליווי שיירות לירושלים ונפצע בקרב לכיבוש קאקון. 

לאחר קום המדינה עבר לכפר הרא"ה ושם, בשיתוף עם הסוכנות היהודית, ייסד את כפר הנוער 'בן יקיר'. מוסד זה קלט מאות ילדים שעלו לארץ ישראל מארבעה קצוות תבל ללא הוריהם. ביניהם היו אודים מוצלים ממחנות ההשמדה, חלק מ"ילדי טהראן", ילדים שעלו מצפון אפריקה, סוריה, עיראק, תימן ואף מאנגליה ומארצות הברית.

במהלך שנות ה-50 ייסד במסגרת כפר הנוער את הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה<ref></ref> בה חינך לשילוב של תורה ועבודה, והוא עמד בראשה עד תחילת שנות השבעים.

בין תלמידיו ניתן למצוא אנשי מפתח בחברה הישראלית, ראש אמ"ן לשעבר האלוף אהרן זאבי-פרקש, חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה פרופ' משה אדד, ועוד רבנים, פרופסורים ואנשי רוח.

==חיים אישיים==
עוד ברוסיה נשא את שרה צוקרמן, ילידת לבדובה אף היא (אחותם של הרבנים אברהם ושלום צוקרמן). שני הילדים שנולדו להם נפטרו בינקותם. בראשית ימי המדינה נפטרה שרה, ולאחר כמה שנים נשא את אורה, ולהם בן ובת.
==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:כפר הרא"ה: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
הירושי יושידה

הִירוֹשִי יוֹשִידָה, (יפנית: 吉田 博; ), צייר יפני בן המאה ה-20, אמן הדפס עץ.

יושידה נחשב לאחד מגדולי האמנים בסגנון ה-Shin-hanga (הדפסי העץ המודרניים), וידוע במיוחד בהדפסי הנוף שלו. יושידה טייל בכל רחבי העולם, והתפרסם דווקא ביצירות ה"לא יפניות" שצייר, שנעשו בסגנון ההדפס בעץ היפני. בין יצירותיו כלולים גם ציורי הטאג' מאהל, האלפים השווייצרים, הגרנד קניון, וכן פארקים לאומיים שונים בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.artelino.com/articles/hiroshi_yoshida_prints.asp Hiroshi Yoshida Prints - 1920-1922]
* [http://www.batguano.com/century/yoshida.html יושידה, בין ציירי הגרנד קניון], אתר הגרנד קניון, ארצות הברית.
* [https://web.archive.org/web/20070807134701/http://spectacle.berkeley.edu/~fiorillo/texts/shinhangatexts/shinhanga_pages/yoshida3.html Hiroshi Yoshida, by John Fiorillo]

 

קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1876
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1950
ויליאם לה ברון ג'ני

[[בניין ביטוח הבית]]
ויליאם לה ברון ג'ני (באנגלית: William Le Baron Jenney; 25 בספטמבר 1832 – 14 ביוני 1907) היה אדריכל ומהנדס אמריקאי, שזכה אף לכינוי "אבי גורדי השחקים האמריקאים".

ג'ני הוא מחלוצי הבנייה של שלד הפלדה בארצות הברית. לפי פיתוחו, הרצפה, האינסטלציה וחומר הבידוד הונחו בין קורות ה-<tt>I</tt>. הבניין המפורסם ביותר שהקים היה בניין הום אינשורנס בשיקגו, בניין בן 10 קומות שנחשב לאחד מגורד השחקים הראשונים בעולם.

משרדו של ג'ני התמחה בעיקר במבני מסחר והתמחו בו בין השאר דניאל ברנהם ולואיס סאליבאן שלימים היו אדריכלים בולטים באסכולת שיקגו.

==ראו גם==
* בניין לודינגטון
* בניין לייטר השני

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מהנדסים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1832
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1907