OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יוסף נסיך החלומות

יוסף נסיך החלומות (באנגלית: Joseph: King of Dreams) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק בשנת 2000 על ידי אולפני ההנפשה של דרימוורקס, אשר משמש כפריקוול לסרט המצליח "נסיך מצרים". זהו סרט ההנפשה הראשון של דרימוורקס אשר יצא ישירות לשוק הווידאו/DVD (direct-to-video).

הסרט עוסק בסיפורו של יוסף כפי שמובא בספר בראשית, וביכולת פירוש החלומות שלו. הסרט מתאר בין היתר את מכירתו על ידי אחיו לסוחרים שהורידו אותו למצרים העתיקה כעבד שנמכר לפוטיפר, שר המשקאות של פרעה, כליאתו בכלא המצרי ועד לעלייתו לתפקיד המשנה לפרעה בזכות יכולותיו המיוחדות.

בשנת 2003 הסרט הופץ בדיבוב לעברית.

== דמויות ומדבבים ==
{| class="wikitable"
!שם הדמות
!בשפת המקור (אנגלית)
!דיבוב עברי
|-
|יוסף
|בן אפלק (דיבור)דייוויד קמפבל (שירה)
|עידו מוסרי
|-
|יעקב
|ריצ'רד הרד (דיבור)ראסל בוקנן (שירה)
|דב רייזר
|-
|רחל
|מורין מק'גוברן
|רמה מסינגר
|-
|יהודה
|מארק המיל
|יהויכין פרידלנדר
|-
|שמעון
|סטיבן ובר
|שמחה ברבירו
|-
|לוי
|ג'ף בנט
|גלעד קלטר
|-
|פוטיפר
|ג'יימס אקהאוס
|לירון ברנס
|-
|זוליכה (אשת פוטיפר)
|ג'ודית לייט
|סיון שביט
|-
|אסנת
|ג'ודי בנסון
|אניה בוקשטיין
|-
|פרעה
|ריצ'רד מק'גונגל
|יורם יוספסברג
|-
|בנימין
|מאט לוין
|זיו מאיר
|}
בנוסף הסרט מציג מגוון דמויות רקע, מלבד יוסף, אחיו והנפשות הפועלות בסיפור: סוחרים, משרתים, בנות לוויה, עוברי אורח, אזרחים מצריים ועבדים ממקומות שונים בעולם.

== פסקול ==
לסרט יצא פסקול בן 57 דקות, המכיל נעימות ושירים מתוך הסרט. את הפסקול כתב, הפיק וערך דני פלפריי, בעוד שהשירים ולחניהם נכתבו על ידי ג'ון בוצ'ינו.
{| class="wikitable"
|+רשימת שירים
!שם השיר באנגלית
!מושר ע"י
!שם השיר בדיבוב העברי
|-
|Miracle Child
|יעקב, רחל, האחים ויוסף
|ילד פלא נצחי
|-
|Bloom
|רחל
|פְּרַח
|-
|Marketplace
|אנסמבל השחקנים
|השוק
|-
|Whatever Road's at Your Feet
|יוסף
|יותר ממה שתיקח
|-
|Better Than I
|יוסף
|רק לך התשובות
|-
|More Than You Take
|יוסף ואסנת
|יותר ממה שתיקח
|-
|(Bloom (Reprise
|אסנת
|פְּרַח (רפריזה)
|-
|(Better Than I (Reprise *(אינו נכלל בפסקול)
|יוסף
|רק לך התשובות (רפריזה)
|}

== סרט ההמשך לפי סיפורי התנ"ך ==
* "נסיך מצרים" – יצא לאקרנים בשנת 1998.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2000
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי תנ"ך
קטגוריה:דרימוורקס הנפשה: סרטים
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:יוסף בן יעקב
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)

[[מומיה גואנצ'ית]]
מוזיאון הטבע והאדם (בספרדית: Museo de la Naturaleza y el Hombre), הוא מוזיאון הממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה והוא הגדול והחשוב במוזיאונים שבאיים הקנריים. הוא מכיל ממצאים ארכאולוגיים חשובים רבים ונחשב לאוסף הטוב ביותר של חפצים מהתקופה הפרה-היספנית של האיים הקנריים. המוזיאון משמש גם בית לאוספים משמעותיים בתחומי הפלאונטולוגיה, בוטניקה, אנטומולוגיה ובעלי חוליות ימיים ויבשתיים. המוזיאון משמר את האוספים במצב מעולה ונחשב לספריית הטבע של האיים הקנריים.

המוזיאון מכיל בתוכו את מוזיאון הארכאולוגיה של טנריף, את המכון הקנרי הביו-אנטרפולוגי והמוזיאון למדע הטבע של טנריף. המוזיאון ממוקם באזור מרכז העיר של סנטה קרוז, בבניין בסגנון נאו-קלאסי ששימש כבית חולים אזרחי לשעבר. המוזיאון נוסד בשנת 1958 ונחשב למוזיאון החשוב ביותר בקבוצת האיים של מקרונזיה.

למוזיאון יש את אוסף המומיות גואנצ'יות הגדול ביותר. אוסף המוזיאון כולל אבן זנאטה שהתגלה בשנת 1992 מהווה ממצא לתרבות ילידי האי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.museosdetenerife.org/index.php?al_id_mus=3 המוזיאון הארכאולוגי של טנריף]

== הערות שוליים ==

מוזיאון
טנריפה
טנריפה
מוזיאון
מוזיאון
ארנסט דה סרזק

ארנסט דה סַרְזֵק (בצרפתית: Ernest de Sarzec; 1832 – 1901) היה דיפלומט וארכאולוג צרפתי, שמיוחס לו הגילוי של הציוויליזציה השומרית. לאחר שבשנת 1872 הוא נשלח לבצרה לשמש כסגן-קונסול, הוא התעניין בחפירות באור שהחל הדיפלומט הבריטי ג' א' טיילור.

דה סרזק חפר בין השנים 1877 עד 1901 את העיר לגש. בחפירות בעיר נתגלו פסלים רבים של המלך גודאה, עשרות אלפי לוחות כתב בעיקר תעודות כלכליות, רשומות המפרטות את שיטת השלטון ואופן החיים בעיר. באתר זה הנחשפה לראשונה התרבות השומרית.

בשנת 1877 התחיל דה סרזק לחפור בנגירסו, באתר הנמצא בדרום עיראק, ששמע עליו מסוחרי עתיקות. בשנות השמונים של המאה ה-19 הצליח דה סרזק למצוא כמה הוכחות לשלטונו של גודאה. הוא המשיך לחפור באתר עד 1901.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:דיפלומטים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1832
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1901
ברוך הורוביץ

הרב ברוך הורוביץ (תר"ל, 1870 - תרצ"ו, 1936) היה הרב של פרבר אלקסוט שבקובנה וראש ישיבה בישיבת סלבודקה בליטא. היה ממנהיגי הציבור היהודי-חרדי בליטא ועמד בראשות "אגודת הרבנים" המקומית. חתנו של הרב שרגא פייבל פרנק.

==תולדותיו==
הרב ברוך הורוביץ היה חניך בית ה"תלמוד תורה" בקלם, אליו נשלח על ידי רבו נתן צבי פינקל, ה"סבא" מסלבודקה. בצעירותו נבחר על ידי רבי צבי לויטן לשמש כר"מ בישיבת "אור החיים" בסלבודקה. נמנה עם קבוצת האברכים שנשלחו על ידי ה"סבא" מסלבודקה לישיבת ראדין, כדי להשפיע עליה מרוח תנועת המוסר הסלבודקאית. תקופה מסוימת מינהו החפץ חיים לשמש כר"מ בישיבת ראדין.

בשנת תר"ס (1900) התמנה לרבו של אלקסוט, פרבר של קובנה, הממוקם מעברו השני של הנהר ניימן החוצה את העיר. במלחמת העולם הראשונה עזבה ישיבת סלבודקה את קובנה לקרמנצ'וק. לאחר שכוחות הצבא הגרמני כבשו את קובנה, מיד בתחילת המלחמה, התאפשרה פעילות תורנית במבנה הישיבה בקובנה. הרב הורביץ פתח במקום ישיבה לכמאתיים בחורים, והיא פעלה במשך שבע שנים. בשנת תרפ"א (1921) שבה ישיבת-האם למשכנה המקורי והתמזגה עם הישיבה שפעלה בראשות הרב הורוביץ. הרב הורוביץ עצמו המשיך לכהן כר"מ בישיבה עד לפטירתו בשנת תרצ"ו. 

מלבד פעילותו הרבנית והתורנית היה הרב הורוביץ מראשי ההנהגה של יהדות ליטא. נמנה עם מייסדי "אגודת הרבנים" בליטא ושימש כיושב-ראש שלה, במסגרתה ייצג את הציבור החרדי בפני השלטונות. 

בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ היה גיסו של הרב יוסף שלמה כהנמן ורבי אשר קלמן בארון - שניהם חתניו של רבי אריה לייב רובין, רבה של וילקומיר. לאחר פטירתו שימש בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ כר"מ בישיבת סלבודקה.

==קישורים חיצוניים==
* 'הורביץ, ר' ברוך הלוי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 43 (, תמונה 1241).

קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים במזרח אירופה
קטגוריה:רבנים חרדים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:רבני ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי תלמוד תורה (קלם)
קטגוריה:רבני ישיבת ראדין
ההולכים בחושך

ההולכים בחושך הוא מחזה מאת חנוך לוין.

המחזה כמעט נטול עלילה לחלוטין ועוסק באנשים נטולי שמות המוגדרים על ידי מצב תמידי של ציפייה לקראת האירוע הבא - ההולך, המחכה והחומק - היוצאים למסע לילי. בנוסף אליהם ישנם גם אם ההולך ואב המחכה, ששניהם גוססים, מגוון מחשבות הרודפות אחר ההולכים בחושך, ודמויות רבות של מתים הממשיכים להתלונן ולהתקוטט ממקום משכבם בבית הקברות. ההתרחשויות כולן מתוארות על ידי מספר הנמצא מחוץ לנרטיב, ואף קיימת דמות אלוהים אך הסבריו אינם מגיעים לאוזני הדמויות או הקהל. במהלך המחזה, לאחר המפגש עם האלוהים, המספר פונה אל הקהל במעין ביקורת על מה שמתרחש במסגרת המחזה ובחיים בכלל, אך גם קבלתם כבלתי נמנעים:

בטורו הקבוע בעיתון מעריב יהונתן גפן כינה את המחזה "אולי הטוב ביותר שכתב חנוך לוין, ואולי גם הטוב ביותר בעולם ב-50 השנים האחרונות."[צריך ציטטה] מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה מעין זיקוק של הדרמה שחנוך לוין יוצר, אך גם סוג של שיא:
:"הדרמה של לוין הולכת ומצטללת. פחות מילים, מעט עלילה. במה ריקה, עם מסכים תיאטרליים מלאכותיים, ומוזיקה קרקסית עצובה. להקה גדולה ותהלוכות, והרבה שחקנים... ואכן הייתה פסגה מסוימת, כי לוין הוא גם אמן של תיאטרון וחיזיון, לא רק משורר."

==הפקה==
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" בשיתוף עם תיאטרון חיפה ב-9 במאי 1998 בבימויו של חנוך לוין, עם תפאורה ותלבושות של רקפת לוי ומוזיקה מאת יוסי בן-נון.

בהשתתפות: 
{| height="15px";" |
|-
|width=20% valign=top|
* דב רייזר - המספר
* אברהם מור - אלוהים
* יהודה אלמגור - ההולך
* מיכאל כורש - המחכה
* דרור קרן - החומק
* דוד קיגלר - הטפל
* לואיס רוזנברג - הדוחק
* אליעזר אפלבוים - הדחוק
|width=20% valign=top|
* רוברט הניג - הנדחק
* אלכס כהן - השכן, מחשבת פירמידות
* רוזינה קמבוס - אם ההולך
* אלכס מונטה - אב המחכה
* תחיה דנון - אם הטפל
* צבי כנר - אם החומק המתה, מחשבת מכנסיים
* מרים נבו - אם-אם ההולך
* לופו ברקוביץ' - אב-אם ההולך
|width=20% valign=top|
* יצחק לוי - מת עייף
* דן הרדן - מת חרוץ
* ליה דוליצקיה - מתה מרירה
* נחום בוכמן - מת ביישן
* מנורה זהב - מתה עדינה
* גיורא שמאי - מת רתחן
* שמואל שילה - מת גס
* מרדכי בן זאב - מת מיואש
|width=20% valign=top|
* יוסי סגל - מת זאטוט
* רינה רוזנבאום - מתה חמוצה
* אברהם פלטה - אם החומק הקנדית, מחשבת שוקולד
* אסי הנגבי - מחשבה מעורפלת
* אורי אברהמי - מחשבה מטושטשת
* עופר זוהר - מחשבת דג מלוח
* אברהם סלקטר - מחשבת תחת
* טרייסי אברמוביץ' - מחשבת לאז'אן
* דניאל מגון/נוי ברק - מחשבת ילד
|}

==לקריאה נוספת==
* חנוך לוין, "ההולכים בחושך", בספרו ההולכים בחושך ואחרים, עמ' 80-7.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזות חנוך לוין
קטגוריה:מחזות משנות ה-1980
קטגוריה:יצירות משנת 1989
דרך התהילה

דרך התהילה, או נתיב התהילה (באנגלית: Glory Road), הוא ספר מסוגת מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שיצא לאור ב-1963. הספר מעביר ביקורת על התרבות הקפיטליסטית, הדמוקרטית לכאורה והשוביניסטית, וכמו כן, הוא רצוף בתיאורים נטורליסטיים ופמיניסטיים בדומה לרבים מספריו של היינלין.

==עלילה==
הספר מסופר בגוף ראשון מפי אוולין סיריל (אי. סי.) גורדון המכונה גם אי. סי. "צלקת" גורדון בגלל צלקת גדולה שיש לו על הפנים עקב פציעה. גורדון משרת בצבא ארצות הברית במלחמה בדרום מזרח אסיה (ייתכן כי מדובר במלחמת וייטנאם), ולאחר מכן פורש ועובר לטייל במזרח הרחוק שם הוא חי חיי פשטות. יום אחד, בעודו מחכה לתוצאות מרוץ סוסים מסוים, הוא נפגש עם אישה יפהפייה, שנעלמת לו לאחר דיאלוג קצר, והוא נשאר תוהה לגורלה.

זמן קצר לאחר מכן הוא מגלה בעיתון מודעת "דרושים" שבה מבקשים אדם אמיץ וחסון שיוכל לעמוד במשימה אתגרית והוא נענה לאתגר. הוא מגיע לדירה בעקבות המודעה, ומכתב שהוא מקבל מאוחר יותר, ומגלה את הבלונדינית שפגש בחוף הים. מעט לאחר מכן הוא מגיע לעולם אחר, מדהים ביופיו ובעל טבע אכזרי וכאוטי בו מפלצות ופלאים טכנולוגיים שלא ראה כמותם כל חייו. בזמן כלשהו הוא מבין שהוא לא בכדור הארץ ותוהה היכן הוא נמצא. את הצעירה הוא מכנה "כוכב", ולה יש עוזר אישי בשם "רופו", אשר מציית לכל דבר שהיא אומרת לו (מאוחר יותר מתגלה שהוא הנכד שלה).

בין כוכב לגורדון מתפתח רומן בזמן שהם נלחמים במפלצות בחיפוש אחר "ביצת ספינקס" מתוך מבוך אפלולי. לקראת סוף הספר מגלה גורדון כי "כוכב" היא 
מלכה השולטת של 20 יקומים מקבילים שנשלחה להחזיר מכשיר מתוחכם ובו עצורים מאות תודעות של המלאכים הקודמים. גורדון עובר לגור איתה בכוכב שבו היא שולטת לזמן מסוים, אך בסוף הספר נפרד ממנה כיוון שלא מסוגל לחיות את חייו בעולם הזר הזה, בעיקר בגלל ה"הלם התרבותי" שהוא חווה .

==תרגום לעברית==
הספר יצא לאור בעברית בשני תרגומים שונים. התרגום הראשון, תחת השם "נתיב התהילה", תורגם על ידי ישראלה דורי ויצא בהוצאת רמדור בשנת 1980. התרגום השני, תחת השם "דרך התהילה", תורגם על ידי איתמר פארן ויצא לאור בהוצאת אודיסיאה בשנת 2010.

קטגוריה:ספרי רוברט היינליין
קטגוריה:ספרי 1963
קטגוריה:ספרי הוצאת אודיסיאה
בארי חזק

בארי חזק (25 באוגוסט 1944 – 17 באוקטובר 1973) היה משורר, בן קיבוץ אפיקים, שנהרג בקרב סרפאום במלחמת יום הכיפורים.

==ביוגרפיה==
בארי חזק נולד בקיבוץ אפיקים, לטניה ואברהם חזק. נקרא על שם ברל כצנלסון שהלך לעולמו באותו חודש. בארי סיים את לימודיו בבית-הספר התיכון החקלאי בית-ירח שבעמק הירדן. הוא היה פעיל בתנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים ואף ריכז את אזור הנגב ויהודה.

בקיץ 1963 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר. עם שחרורו מצה"ל שב לקיבוצו, שם ריכז את ענף התמרים ושיחק בנבחרת הכדורסל. במקביל, החל בלימודי כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמדריך נוער בפנימיית בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. הוא ליווה את חניכיו במשך ארבע שנים.

במלחמת ששת הימים היה קצין מודיעין גדודי. במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים נפצע מרסיס ברגלו, אולם המשיך להילחם. באוקטובר 1971 התחתן עם נעמה. הוא עזב את הקיבוץ והחל לימודי לתואר שני בכלכלה ובשירה עברית בירושלים. הוא החל לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר שם היה אחראי על תקציב החינוך והתרבות. באוקטובר אותה שנה נולד בנו אבירם.

אחרי המלחמה התמנה לקצין המבצעים של גדודו והועלה לדרגת סרן. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים. ב-17 באוקטובר 1973, במהלך הקרב על תחנת הרכבת בסרפאום ממערב לתעלה, נפגע מכדור בחזהו ונהרג במקום. הוא נקבר בבית-העלמין באפיקים.

שנה לאחר מותו קובצו מכתביו, רשימותיו וחמשת שיריו בספר "בבכי אותי תקצור" שנערך על ידי יגאל וילפנד, ונעמה חזק (אשתו) בהוצאת הקיבוץ המאוחד. שירו, "ריבונו של עולם", התפרסם לאחר מותו והולחן ב-2001 על ידי ברי סחרוף באלבומו "האחר". השיר שימש כשיר הסיום של הסדרה שעת נעילה ב-2020. חזק הוזכר בספרו של בן קיבוצו אסף ענברי, "הביתה". אחיו הוא המשורר יחיאל חזק.

==קישורים חיצוניים==
* 
* באתר יזכור
* 
* אליעזר שפר, [https://www.datili.co.il/הצדיק-מקיבוץ-אפיקים-לזכרו-של-בארי-חזק/ הצדיק מקיבוץ אפיקים-לזכרו של בארי חזק], באתר דתילי, 6 באוקטובר 2008
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:חטיבה 55
קטגוריה:אפיקים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון בית ירח
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:אישים הקבורים באפיקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
התנועה לשלום וביטחון

התנועה לשלום וביטחון הייתה תנועה פוליטית לא-מפלגתית אשר הוקמה ביולי 1968. התנועה הייתה מהראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיניּ ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל.

== היסטוריה ==
התנועה החלה להתגבש בסתיו 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, והחלה לפעול ב-1968. יוזמי התנועה היו מרצים באוניברסיטאות ופעילים ממפלגות השמאל ועמד בראשה יהושע אריאלי. בין הפעילים בה היו גדי יציב, מוטי אשכנזי, שמחה פלפן, ג'ורג טמרין, שמואל סגל, ועקיבא ארנסט סימון. עם פעילי התנועה נמנה גם חבר הכנסת לשעבר מהמפד"ל, משה אונא.

בתחילת דרכה עסקה התנועה בעיקר בהשפעה תרבותית כמשקל נגד לרעיון ארץ ישראל השלמה, בין השאר באמצעות הפגנות, פרסום גילויי דעת ועצומות. ב-1969 החלו חלק מחבריה לשאוף להקמת מפלגה פוליטית. חלק מחברי התנועה הקימו את מפלגת נ"ס שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת בשנת 1969.

בשנת 1970 התנגדה לחידוש היישוב היהודי בחברון. בהמשך אותה שנה קראה התנועה לפירוק ממשלת הליכוד הלאומי ולהחלפתה בממשלת יוזמת שלום. בתחילת 1971 פרסמה התנועה גילוי דעת השולל את ההתנחלות. בנוסף תמכה התנועה בקבלת יוזמת יארינג.

בשנת 1972 הקימו חלק מחברי התנועה, יחד עם מקימי תנועת שמאל ישראלי חדש (שי"ח) ופורשים ממק"י את תנועת "תכלת אדום" שממנה צמחה מפלגת מוקד.

לאחר מלחמת יום כיפור התנועה חדלה מפעילות וכעבור מספר שנים תפסה "שלום עכשיו" את מקומה בשמאל הלא מפלגתי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [https://www.nli.org.il/he/items/NNL_EPHEMERA997002806350405171/NLI#$FL12181909 התנועה לשלום ולביטחון במערכות השלום], עלון שהוציאה התנועה לסיכום פעילותה בשנת ה'תש"ל, באתר הספרייה הלאומית
* תיק [https://www.infocenters.co.il/yadyaari/notebook_ext.asp?book=107234&lang=heb&site=yadyaari התנועה לשלום וביטחון] בארכיון יד יערי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני שמאל בישראל
מיכה דוד

מיכה דוד (נולד בשנת 1976) הוא מוזיקאי, מנצח ונגן סקסופון ישראלי. במקצועו הוא עורך דין.

== ביוגרפיה ==
דוד נולד בבאר שבע. את לימודי המוזיקה החל בגיל 4, בלימוד נגינה על פסנתר. עד מהרה לטש עיניו לנגינה על סקסופון, אך נתבקש להמתין עד לגיל 8, אז החל ללמוד נגינה בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, שם סיים את לימודיו בהצטיינות, תוך שזכה במספר תחרויות נגינה ובמלגות. באותן שנים ניגן בתזמורת הנוער בניצוחו של מר נסים אלשיך ונמנה בין בוגריה.

דוד שירת בצה"ל כנגן סקסופון וקלרינט בתזמורת צה"ל, וסיים לימודיו בהוראה ובניצוח תזמורות כלי נשיפה אצל מפקד ומנצח תזמורת צה"ל אותה עת, אל"ם יצחק גרציאני. 
בין האירועים הבולטים בהם נטל חלק פעיל ניתן למנות את טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, ביקורו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בישראל, פסטיבל בינלאומי לתזמורות צבאיות בעיר סומיר שבצרפת, קבלות פנים לעשרות מנהיגי עולם, מסדרים, טקסים ועוד. בשירות מילואים הוא משרת בהתנדבות בתזמורת צה"ל כמפקד וכמנצח.

עם תום שירותו בצה"ל פנה דוד ללימודי המשפטים, ובהמשך הוסמך כעורך דין.

בשנת 1998 מונה לנהל את מרכז המוזיקה ברמת אביב והיה למנהל הצעיר בארץ, שם לימד וניצח על תזמורת נוער. במהלך השנים לימד נגינה על סקסופון במספר קונסרבטוריונים בתל אביב, והיה פעיל במסגרת פרויקטים ללימוד נגינה בקרב ילדי אוכלוסיות קשות יום בשכונות בדרום תל אביב. 

היה בין מקימי אנסמבל בוגרי תזמורת צה"ל בשנת 2000.

בשנת 2004 השתתף בפסטיבל וינה ובפסטיבל שלדמינג (אוסטריה) לתזמורות כלי-נשיפה, בשנת 2006 השתתף בפסטיבל אינטרלאקן (שווייץ) לתזמורות כלי-נשיפה, וביולי 2010 השתתף בפסטיבל האומנויות בעיר אברדין שבסקוטלנד.

לאחר ששב להתגורר בבאר-שבע הצטרף דוד כנגן מן המניין בתזמורת כלי הנשיפה באר שבע, היה ממקימי "עמותת תזמורת כלי-הנשיפה ע"ש נסים אלשיך" ובשנת 2008 מונה לשמש כמנצח המשנה.

בקונצרט חגיגי שהתקיים ב-1 ביולי 2010 מונה דוד כמנצח תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, במקומו של אלשיך שפרש מתפקיד זה, לצד עיסוקו כעורך דין פעיל.

בשנת 2012 ניצח על תזמורת כלי הנשיפה באר שבע בפסטיבל ותחרות לתזמורות כלי נשיפה בעיר מור שבהונגריה, שם זכתה התזמורת בדירוג זהב. בשנת 2015 השתתפה התזמורת בתחרות לתזמורות כלי נשיפה בעיר פראג שבצ'כיה, שם זכתה התזמורת במקום השני<ref name=":0"></ref>

במסגרת התנדבותו בלשכת עורכי הדין, שימש בין השנים 2011-2009 כיו"ר ועדת הצעירים בלשכת עורכי-הדין, במחוז דרום, בין השנים 2019-2011 שימש כנציג מחוז דרום בוועדת המינויים לבתי-הדין למשמעת בלשכת עורכי-הדין בישראל, החל משנת 2019 משמש כיו"ר (משותף) של ועדת דיני-עבודה בלשכת עוה"ד במחוז דרום.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tizmoretb7.co.il/%D7%9E%D7%A0%D7%A6%D7%97-%D7%94%D7%AA%D7%96%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA.html מיכה דוד] באתר תזמורת כלי הנשיפה באר שבע
* [https://www.youtube.com/user/tizmoretb7/videos דף היוטיוב של תזמורת כלי הנשיפה באר שבע]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:סקסופוניסטים ישראלים
קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון העירוני באר שבע
אין אדם חוטא ולא לו

אֵין אָדָם חוֹטֵא וְלֹא לוֹ הוא כלל בהלכה היהודית לפיו לרוב אדם יעבור עבירה רק שיש לו עצמו תועלת בדבר. לכלל זה השלכות מגוונות, ויש לו גם יוצאים מן הכלל. הכלל משמש גם כפתגם ללא קשר להשלכותיו ההלכתיות.

==מקור הכלל ויישומיו במשנה ובתלמוד==
כלל זה מופיע בתלמוד בכמה הקשרים: 
*רועה צאן פסול לעדות, משום שהוא חשוד לרעות בהמותיו בשדה של אחרים. במה דברים אמורים? ברועה צאן של עצמו, אבל שכיר לרעות בהמות של אחרים אינו חשוד לרעותם בשדה של אחרים, כי "חזקה אין אדם חוטא ולא לו".
*שכיב מרע (חולה הנוטה למות) שהקדיש את כל רכושו, ולאחר מכן אמר שהוא חייב סכום מסוים למישהו, אין לחשוש שמא הוא טוען כך רק כדי להציל חלק מרכושו שהוקדש, מאחר שהוא נוטה למות, ולא יעבור עבירה רק לטובת יורשיו.

במשנה לא הוזכר כלל זה במפורש, אבל המפרשים מסבירים שהוא עומד ברקע של כמה משניות:
* המתארח בעיר לא מוכרת לו, ושואל מי מהתושבים מקפיד על הפרשת תרומות ומעשרות וניתן לאכול אצלו, אם אמר לו מישהו: אני מקפיד - לא יסמוך עליו; ואם אמר לו: פלוני מקפיד - יסמוך עליו. הרמב"ם מסביר זאת בכך שאין אדם חוטא ולא לו.
* עד אחד המעיד על אשה שמת בעלה - לא ישאנה, שמא שיקר להעיד רק כדי שיוכל לשאתה, אבל מותר לבנו או לאחיו לשאת אותה, כי אין אדם משקר בעדותו להנאת בנו.
הנחת היסוד בכלל זה היא, שמדובר באנשים השומרים מצוות באופן בסיסי, ועבירותיהם נעשים מחמת תאווה זמנית, וממילא כאשר החוטא עצמו לא ירוויח מן החטא - לא יחטא. אבל מי שלא שומר מצוות עלול לחטוא גם ללא כל תועלת עבורו.

==עדותו של חשוד לעבור עבירה מסוימת==
במשנה במסכת בכורות, נאמר שכהנים, חשודים לגרום מום לבכור על מנת להתירו להם באכילה, ולכן אינם נאמנים להעיד על בכור בעל מום המצוי ברשותם שהמום אירע בו ללא כוונה ומותר לאוכלו. נחלקו תנאים בשאלה האם כהנים נאמנים להעיד על בכור שאיננו שלהם: לדעת רבן שמעון בן גמליאל הוא נאמן על בכור של חברו, למרות שאינו נאמן על של עצמו. לעומתו, רבי מאיר קובע כלל: החשוד על הדבר - לא דנו ולא מעידו.

הרמב"ם פסק להלכה כרבן שמעון בן גמליאל, וזאת על פי הכלל: "אין אדם חוטא ולא לו". הראב"ד חולק על כך, ופוסק כרבי מאיר. הסיבה לכך היא, שהחזקה שאין אדם חוטא ולא לו נכונה על פי רוב, אבל קיים מיעוט שמוכן לחטוא גם ללא תועלת אישית, וייתכן שעד זה שלפנינו הוא מן המיעוט.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:כללי חזקות
קטגוריה:מונחים תלמודיים
היינריך השביעי, מלך סיציליה ומלך גרמניה

היינריך השביעי, מלך סיציליה (Heinrich VII, 1211–1242) היה מלך סיציליה משנת 1212, דוכס שוואביה משנת 1216 ומלך גרמניה ביחד עם אביו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1220.

==חייו==
היינריך נולד בשנת 1211 בסיציליה, בנו היחיד של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מנישואיו הראשונים לקונסטנס מארגון. משהוכתר פרידריך כמלך גרמניה הוא העביר את כתר סיציליה להיינריך בשנת 1212. בשנת 1216 קרא פרידריך להיינריך להצטרף אליו בגרמניה, שם הוא החזיר לעצמו את כתר סיציליה ומינה את היינריך לדוכס שוואביה. באפריל 1220 בחרו הנסיכים הגרמנים את היינריך כמלך גרמניה. כהכנה ליציאתו המובטחת של הקיסר לארץ הקודש כצלבן ועל מנת להסדיר את שאלת הירושה במידה והקיסר יהרג בעת מסע הצלב. בחירה זו נתקלה בהתנגדות האפיפיור הונוריוס השלישי שהיה בעימות עם הקיסר על שאלת יציאתו הנדחית לארץ הקודש, יריבות על שאלת מעמד הקיסרות מול הכס הקדוש ואיבה עתיקה בין בית שטאופן למוסד הכס הקדוש. למרות עמדה זו של האפיפיור והתנגדות עקרונית של חלק מהנסיכים הבוחרים הוכתר היינריך כמלך גרמניה ביום 8 במאי 1222.

ביום 29 בנובמבר 1225 התחתן היינריך עם מרגרט, דוכסית אוסטריה. החל משנת 1228 נקט היינריך סדרה של צעדים מנהלתיים לטובת הערים הגרמניות, לצעדים אלו התנגדו הנסיכים הגרמניים שראו בדאגה את התעצמות הבורגנים בערים. מדיניות עצמאית זו שהופנתה גם כנגד הכנסייה הכעיסה את פרידריך שהורה על הדחת היינריך מכס המלוכה. היינריך ניסה להתמרד אך נאלץ להיכנע ולוותר על כל תאריו שעברו לאחיו הצעיר קונראד הרביעי, מלך גרמניה בשנת 1235.

היינריך נאסר ונותר במאסר עד ליום מותו. גורלו המר מוסבר במרדנותו, מחקרים שנערכו ובמהלכם נבדקו שיירי השלד של היינריך העלו כי הוא סבל מצרעת עובדה שייתכן ומסבירה את הבידוד והנידוי המוחלט. במהלך שנת 1242 הועבר היינריך בין בתי כלא באיטליה נפל מסוסו ומת.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי גרמניה
קטגוריה:ילידי 1211
קטגוריה:נפטרים ב-1242
ישפה (עמותה)

לוגו עמותת ישפה
עמותת יָשְׁפֵה - מרכז הכרויות לציבור הדתי בישראל היא עמותה העוסקת בנושא הרווקות בקרב הציבור הדתי-לאומי. העמותה, שהוקמה בשנת 2000, מספקת כלים לפנויים ופנויות ליצירת הכרויות שיובילו לקשר רציני, ועוסקת בהעלאת הנושא לסדר היום הציבורי.

== רקע ==
העמותה הוקמה בשנת 2000 על ידי חיים פלק, אז יו"ר הדור הצעיר במפד"ל, בעקבות פגישות ודיונים שקיימו רבנים ואישים שונים מקרב הציונות הדתית במטרה לתת מענה לתופעת הרווקות ההולכת ומתרחבת בציבור הדתי-לאומי. על חברי העמותה נמנים הרבנים חיים דרוקמן, צפניה דרורי, רצון ערוסי והרבנית יהודית שילת. לדברי ארי אנגלברג, שחקר את הנושא לצורך דוקטורט, העמותה היא אחת מערוצי השידוכים הפופולריים בקרב הציבור הדתי-לאומי.

== פעילות ==
בעמותת 'ישפה' כ-200 מתנדבים העוסקים בהתאמת בני הזוג שפנו לעמותה. כל מועמד הפונה לעמותה ממלא שאלון התאמה בנוסף לריאיון עם אחד מהמתנדבים. הפרטים שהתקבלו מהראיון ומהשאלון מוזנים למאגר ממוחשב ארצי הנגיש אך ורק לרשת המתנדבים הארצית של העמותה, והם מבצעים את הקישור הראשוני בין בני הזוג. העמותה מציעה גם אפשרות של ליווי לאורך הקשר על ידי יועצת זוגית ומשפחתית. בנוסף מארגנת העמותה קורסים, ימי עיון וסדנאות שונות במטרה לספק כלים לבניית קשר זוגי ולהתמודדות עם החלטות. 

קבוצות אוכלוסייה נוספות הזוכות לטיפולה של 'ישפה' הם קבוצת האלמנים והגרושים המבקשים להינשא מחדש, חוזרים בתשובה וחילונים. העמותה מסייעת גם למכון 'למה לא' העוסק בהכרויות לפגועי נפש.

על פי פרסומי העמותה, נכון ל-2010 רשומים במאגריה למעלה מ-3,000 פנויים ופנויות, וכ-150 זוגות שהכירו דרך העמותה נישאו. 

בנוסף לפעילות המכוונת ליצירת הכרויות פועלים אנשי העמותה להעלאת הנושא לסדר היום הציבורי באמצעים מגוונים. העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם גופים מרכזיים בציבור הדתי לאומי, בהם תנועת אמונה, סיעת הבית היהודי, תנועת ראש יהודי ופורטל האינטרנט כיפה.
 
תקציב עמותת ישפה מבוסס על תרומות ועל דמי רישום סמליים של המועמדים הפונים לעמותה.

בראש העמותה עומדת שירת מלאך שהחליפה את חיים פלק בשנת 2011.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* אפרת רוט הלוי, [http://www.kipa.co.il/family/show.asp?id=35448 יש שכר לפעולתך - בארגון ישפה החליטו להילחם בנורמה: שדכנים מצליחים יקבלו תגמול כספי], אתר כיפה
* ישי פרידמן, [http://www.kipa.co.il/family/show.asp?id=33344 אומנות השידוך - בארגון השדכניות ´ישפה´ מעוניינים לשדרג את המתנדבים. איך עושים את זה? סדנאות בפסיכודרמה וכתיבה יוצרת], אתר כיפה
* לבנה מושון, [http://www.itu.org.il/Index.asp?ArticleID=10137&CategoryID=1258&Page=2 למה הם לא מתחתנים?], אתר הסתדרות המורים בישראל
* 
* [http://www.kipa.co.il/family/show.asp?id=22756 הצעות הן לא הכל ], אתר כיפה
* שירת מלאך, [http://binyamin.org.il/?CategoryID=581&ArticleID=1290&Page=1 להתיר את סבך הקשר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציונות דתית
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:היכרויות
איזבל מאנגליה, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה

איזבלה מאנגליה. תמונה מ[[המאה ה-19.]]

איזבלה מאנגליה (באנגלית: Isabella of England, 1214 - 1 בדצמבר 1241) הייתה נסיכה אנגלית שלאחר נישואיה לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הפכה לקיסרית האימפריה ולמלכת סיציליה.

==ביוגרפיה==
איזבלה הייתה בתו של ג'ון, מלך אנגליה. על פי המלצת האפיפיור גרגוריוס התשיעי, היא נישאה לפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-20 ביולי 1235, בטקס שנערך בקתדרלת וורמס ובו היא גם הוכתרה כקיסרית לצד בעלה. לאחר הנישואים עברה איזבלה להתגורר בארמון כשהיא מבודדת מחיי החצר, וזכתה לביקורים לא סדירים מצד בעלה, שראה בנישואים אלו בעיקר כלי פוליטי לקידום האינטרסים של הקיסרות, ובראשם בידוד אויביו שזכו לפני כן לתמיכה אנגלית.

מעט מאוד ידוע על חייה ועל ילדים שנולדו לזוג המלכותי. היא נפטרה בעת הלידה של בתה, מרגרט מסיציליה. נקברה בסמוך לאשתו השנייה של פרידריך, איזבל השנייה, מלכת ירושלים, בקתדרלה של העיר אנדריה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140130144602/http://www.stupormundi.it/Mogli.htm LE QUATTRO MOGLI DI FEDERICO II FRA MITO E REALTÀ] - ארבע נשותיו של פרידריך השני 
* 

קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:נשות קיסרי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:נסיכות המאה ה-13
קטגוריה:מלכות רעיות מהמאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1214

קטגוריה:נפטרים ב-1241
קיפנהיים

קיפנהיים (בגרמנית: Kippenheim) היא עיירה במחוז אורטנאו שבמדינת באדן-וירטמברג, גרמניה. היא שוכנת למרגלות היער השחור בעמק הריין ונמצאת קרוב מאוד לגבול עם צרפת.

תושביה הראשונים של קיפנהיים היו קרוב לוודאי קלטים, שנדחקו מאוחר יותר על ידי הרומאים ושבטים גרמאניים. האזכור הראשון של העיירה הוא מתעודה משנת 762, ואישור לשמה ניתן על ידי האפיפיור, בשנת 1225, אשר נתן אישור לתרומה עבור מסע הצלב השני. קיפנהיים הושמדה בשנת 1677 על ידי הצרפתים.

כיום העיירה מיושבת על ידי קתולים ופרוטסטנטים, ויש גם כנסייה של הזרם האפוסטולי (New Apostolic Church) בכפר. לפני השואה הייתה בעיירה גם קהילה יהודית.

==יהדות קיפנהיים==
===בית הכנסת===
בית הכנסת של קיפנהיים, תמונה משנת 1930
בית הכנסת הראשון המאוזכר הוא משנת 1750 שהיה לא יותר מחדר שהוקדש כבית כנסת. עם שיפור מצב החיים לקראת סוף המאה ה-18, נבנה בשנת 1800 בית כנסת חדש שאפיין את מצב היהודים. בית הכנסת היה קטן, לא בולט ופשוט. בשנת 1806 הכיר הדוכס של באדן ביהודים כקהילה דתית מוכרת. דבר זה, יחד עם שיפורים ברמת החיים, הוביל לבניית בית כנסת חדש שנבנה בשנים 1850–1852 ותוכנן על ידי גאורג יקוב שניידר, אדריכל פרוטסטנטי, שתכנן מספר בתי כנסת באזור. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-רומנסק, והוא מובדל מהמבנים בסביבתו שבנויים בסגנון מקומי.

בשנת 1938, כחלק מליל הבדולח, חולל בית הכנסת, אך כדי למנוע נזק לבתים סמוכים כובתה האש וכך ניצל המבנה. בשנת 1956 נרכש הבניין על ידי קואופרטיב של חקלאים, אשר הכניסו בו שינויים רבים והפכו אותו לבית מלאכה. בשנת 1981 הוכרז המבנה כמבנה מוגן, ובשנת 1983 רכשה אותו עיריית קיפניים ושחזרה חלק ממאפייניו המקוריים. בשנת 2003 שופץ בית הכנסת ושוחזר על ידי חברי בית הכנסת של קיפנהיים, וכיום ישנה מצבה המנציחה את היהודים שנרצחו בשואה.

===בית הקברות היהודי===
בית הקברות היהודי
בית הקברות נוסד בשנת 1682 ושימש את יהודי האזור כולו. כיום נותרו במקום 2,491 מצבות, כאשר העתיקה ביותר היא משנת 1701. בית הקברות כולל גם אתר זיכרון ליהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. בית הטהרה נהרס בשנת 1938, והקבורה האחרונה נעשתה בשנת 1941. האתר הוכר כאתר תרבותי על ידי ממשלת באדן-וירטמברג.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20100922071854/http://www.ehemalige-synagoge-kippenheim.de/english/e-index.html אגודת חברי בית הכנסת של קיפניים]

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
קטגוריה:גרמניה: רשויות מקומיות
קטגוריה:קהילות יהודיות בגרמניה
בנימין כהן (היסטוריון)

בנימין כהן (1921-ספטמבר 2000) היה היסטוריון ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.

==ביוגרפיה==
כהן נולד בפולין והיה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר. הוא עלה לארץ ישראל כנער ולמד בכפר הנוער בן שמן. עם תום לימודיו היה ממייסדי קיבוץ להבות הבשן. בראשית שנות ה-50 של המאה שעברה שימש כרכז ההנהגה הראשית של השומר הצעיר. בשנת 1953 סולק מקיבוצו יחד עם קבוצה של חסידי משה סנה בעקבות סירובו לגנות את מאסרו ומשפטו של מרדכי אורן בפראג. היה חבר בתנועות שמאל שונות ובהן מפלגת השמאל הסוציאליסטי, מק"י ושמאל ישראלי חדש. בראשית שנות השמונים יזם, עם עמיתיו באוניברסיטת תל אביב פרופ' (אלוף במיל.) מתי פלד ופרופ' אברהם עוז את הקמתו של איגוד גג של ארגוני השמאל בישראל, שלא צלח.

בשנת 1951 נשא לאישה את הציירת רות שלוס. בתם היא ההיסטוריונית רעיה כהן. 

כיהן כפרופסור להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב והתמחה בהיסטוריה העתיקה של רומא ויוון.

היה ידיד של ההיסטוריון ופעיל השלום הצרפתי פייר וידאל-נאקה.

== מספריו ==
* לידתה של דמוקרטיה יוון העתיקה, האוניברסיטה המשודרת, 1989
* בחזרה אל מרקס, עורך בנימין כהן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001

== קישורים חיצוניים ==
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=18332&author=2924 בוחרים ונבחרים ברומא העתיקה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: היסטוריה כללית
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:משפחת שלוס
קטגוריה:להבות הבשן: אישים
קטגוריה:קומוניסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
אינוקנטיוס הרביעי

אינוקנטיוס הרביעי או אינוסנטיוס הרביעי (בלטינית: Innocentius Quartus, באיטלקית: Innocenzo Quarto, אינוצ'נצו קוארטו; 1195 בקירוב – 7 בדצמבר 1254) שמו בלידה סיניבלדו פיֶאסקי (באיטלקית: Sinibaldo Fieschi)) היה אפיפיור מ-25 ביוני 1243 עד מותו.

==ביוגרפיה==
הוא נולד בעיר ג'נובה בתאריך לא ידוע, ככל הנראה במהלך שנת 1195, כבנו של רוזן העיר לבאנה שבמחוז ליגוריה שבאיטליה. למד משפטים והתמחה במשפט קאנוני באוניברסיטת בולוניה ובאוניברסיטת פארמה. שמו כעורך דין מומחה הביא אותו לשירות הכס הקדוש ברומא בשנת 1226. הוא שימש בתפקידי מנהל שונים ובהם מושל נפת אנקונה, וזכה לתואר קרדינל דה-פיֶאסקי.

ביום 25 ביוני 1243, לאחר שנה וחצי של דיונים בקרב הקרדינלים במהלכן היה הכס הקדוש ללא מנהיג, לקח על עצמו דה-פיֶאסקי את תפקיד האפיפיור בשם אינוקנטיוס הרביעי. מצבה של מדינת האפיפיור היה בכי רע, ושנים של עימותים בלתי פוסקים עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה גרמו לאי שקט פוליטי בתוך מדינת האפיפיור שהקרינו על כל איטליה. בשנת 1244 נאלץ האפיפיור לעזוב את רומא ולצאת לגלות בליון שבצרפת. במהלך שלושה ימים בחודש יולי 1245 התנהלה בליון תחת ניהולו של אינוקנטיוס ועידה אקומנית ה-13 במספר שנסבה על השאלה כיצד לפתור את המשבר עם הקיסרות.

בוועידה נכחו מספר מועט של אנשי דת, רובם מצרפת ומספרד, ולאחר דיונים מקיפים הטילה הוועידה חרם ונידוי על הקיסר ושחררה את כל נתיניו מחובת נאמנות לכתר. עם זאת הוועידה לא הצליחה להכניע את הקיסר ורק מותו בדצמבר 1250 איפשר לאפיפיור לחזור לאיטליה.

אינוקנטיוס הרביעי לא שקט על שמריו עם מות הקיסר ופנה לעימות עם יורשיו במטרה להשמיד את בית שטאופן בו ראה סכנה קיומית למוסד האפיפיורות. פעולתו העיקרית הייתה נגד מנפרד מלך סיציליה בנו של פרידריך, אך בסיכומו של דבר נכשלו כל מאמציו והוא נפטר ביום 7 בדצמבר 1254 בנאפולי לאחר קבלת ידיעה על תבוסת צבאו בקרב נגד הצבא הסיציליאני.

במכתב Impia Judæorum perfidia מ-9 במאי 1244, הפציר אינוקנטיוס הרביעי במלך לואי התשיעי לשרוף בפומבי את התלמוד וספרים יהודיים אחרים בממלכתו.
אולם בשנת 1247 הוא הוציא בולה אפיפיורית ליהודי גרמניה שביטלה את ההאשמות בדבר שימוש של היהודים בדם לצורכי פסח.
הוא יצא בתקיפות כנגד עלילות הדם נגד היהודים. הוא קבע כי בעטיין "היהודים חיים תחת שלטון הנסיכים והאצילים בתנאים הגרועים מאלו שחיו בהם אבותיהם תחת פרעה במצרים". עמדתו הייתה מאז לקו הרשמי של הכנסייה בנושא.

מורשתו העיקרית היא הבולה המתירה שימוש בעינויים על ידי האינקויזיציה על מנת להשיג הודאות מכופרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1195
קטגוריה:נפטרים ב-1254
שי בזק

בזק, 1996
שי בזק (נולד בשנת 1968) הוא דיפלומט, איש תקשורת ואיש עסקים ישראלי. היה יועץ תקשורת של בנימין נתניהו וקונסול ישראל לשעבר בפלורידה, בפוארטו ריקו ובבוסטון. 

משנת 2015 משמש כראש משלחת קק"ל בלונדון ובשנת 2020 מונה למנכ"ל ארגון אלנט אירופה ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לשמואל בזק, בנו של בצלאל בזק, ולאסתר, בת למשפחת שרשבסקי מגרמניה (דודניתו של מיכאל ששר). למד בישיבה התיכונית בר-אילן בתל אביב. בצה"ל שירת ביחידת שמשון וכצלף. סיים תואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה במדעי החברה ותואר שני במינהל ציבורי ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. לאחר פטירת אביו בשנת 1982 עברה משפחתו להתגורר בימית במסגרת המאבק נגד הנסיגה מסיני ובהמשך עברה לגוש קטיף, ופונתה ממנו בתוכנית ההתנתקות.

בשנות התשעים שימש ככתב המדיני של סוכנות הידיעות עתי"ם. כמו כן שימש דובר מועצת יש"ע, דובר תנועת מולדת, ועוזרו של חבר הכנסת רחבעם זאבי. בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ה-84 ברשימת המפלגה לכנסת.

בשנת 1994 החל לשמש יועצו לתקשורת של בנימין נתניהו, אז יושב-ראש האופוזיציה. כשנבחר נתניהו לראשות הממשלה, בשנת 1996, הוסיף בזק לשמש בתפקידו, ופרש ממנו ב-1998. לאחר סיום תפקידו כיועצו של נתניהו, התמנה בזק לקונסול הכללי של ישראל בפלורידה ובפוארטו ריקו. לאחר תום כהונתו שימש מנכ"ל של חברת השקעות פרטית, חבר במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומרצה לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.

בשנת 2001 מונה למרכז הצוות האסטרטגי במטה הליכוד בבחירות שבהן התמודד אריאל שרון, ובשנת 2008 נקרא על ידי נתניהו אל צוות ההסברה של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שנערכו ב-2009. לאחר הבחירות, שבהן ניצח הליכוד, היה בזק מועמד לתפקיד יושב-ראש רשות השידור וכן ליושב-ראש מועצת הרשות השנייה, אולם מינויו לא יצא לפועל.

בשנת 2010 היה אמור להתמנות לקונסול ישראל בניו יורק כמועמדם של ראש הממשלה נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן, ובסופו של דבר מונה לקונסול הכללי של ישראל בבוסטון.

בשנת 2015 נשלח כראש משלחת הקרן הקיימת ללונדון.

בשנת 2020 מונה למנכ"ל ארגון אלנט אירופה ישראל<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://twitter.com/BazakShai דף הטוויטר של שי בזק]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

שי
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:יועצי תקשורת של ראשי ממשלת ישראל
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:קונסולי ישראל בבוסטון
קטגוריה:עובדי הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:בוגרי הישיבה התיכונית בר-אילן (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ימית: אישים
קטגוריה:פעילי מפלגת מולדת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אברהם דב אוירבך (טבריה)

הרב אברהם דב אוירבך (כ"ו בטבת ה'תרצ"ה, 1 בינואר 1935 – א' באלול תשפ"א, 9 באוגוסט 2021) היה אב"ד בעיר טבריה.

==תולדותיו==
נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, לרב שלמה זלמן אוירבך ולחיה רבקה לבית רוחמקין. למד בישיבת עץ חיים והחל משנת תשי"ב בישיבת סלבודקה בבני ברק. בא' באלול תשט"ז (1956) נישא ליפה מרים, בתו של הרב אשר זאב ורנר, אב"ד טבריה וחסיד סלונים. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל של הרב רפאל רייכמן.

בשנת תשי"ח (1958) לאחר פטירת חותנו, נבחר הרב אוירבך לכהן תחתיו. המינוי נעשה על דעת משרד הדתות ואושר בידי הרבנות הראשית. בשנת תשכ"ה (1965) סיים בהצטיינות את מבחני הדיינות של הרבנות הראשית.<ref></ref> בשנת ה'תשכ"ו החל לשמש כר"מ בישיבה הספרדית "רבי מאיר בעל הנס" בטבריה.<ref>, עמ' 134</ref> בשנת ה'תשל"ח (1978) נסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית.<ref>, עמ' 50</ref>

לרב אוירבך, אשר כונה לעיתים "רבה של טבריה" אולם לא שימש כרבה הרשמי של העיר, אך בפועל הייתה לו השפעה רבה על חיי הדת בעיר, ורבנים מאזור הצפון נהגו לפנות אליו בשאלות הלכתיות סבוכות.

בתי מלון בטבריה שתחת השגחת הרב אוירבך, מקובלים על חלקים מהציבור החרדי על אף שאין להם תעודת כשרות של בד"ץ אלא כשרות מקומית בלבד. גם מערך כשרות בתחום השחיטה מקובל על חוגים מסוימים בציבור החרדי. בשנת השמיטה תשנ"ד שימש כאב בית הדין של אוצר הארץ של חברת תנובה, ועמו הרב יעקב אריאל והרב בנימין אדלר.

הרב אוירבך נפטר ביום א' באלול ה'תשפ"א (9 באוגוסט 2021) לאחר שסבל מדלקת ריאות, ונקבר בבית העלמין הישן בטבריה.

לאחר פטירתו הקימו תלמידיו ומקורביו כולל לזכרו בשם " אברהם דב".

=== משפחתו ===
אשתו, הרבנית מרים (נפטרה תשפ"ג–2022), ניהלה בית ספר מקצועי לבנות תחת בית יעקב. בנו הרב אהרן יוסף הוא ראש כולל "אור המאיר" בבני ברק ומחבר ספרים תורניים, שבגינם זכה בפרס לספרות תורנית בני ברק, לאחר פטירת אביו הוא נקרא למלא את מקום אביו ברבנות העיר.
בנו הרב אריה ליב הוא ר"מ וראש קיבוץ בישיבת מיר מודיעין עילית ורב בית כנסת בשכונת הר נוף.

==כתביו==
*פתחי אברהם – ליקוטים מכתביו על המועדים, סוגיות הש"ס והתורה, יצאו לאור בהוצאת בית הכנסת המרכזי בטבריה. עד כה נדפסו במסגרת הסדרה שמונה כרכים: הגדה של פסח (תשע"ה; מהדורה חדשה בתשפ"ב), חנוכה ופורים (תשע"ו), ראש השנה־יום הכפורים (תשע"ו), ברכות־זרעים־מועד (תשע"ז), מועדים (תשע"ח), בראשית־שמות (תשע"ח), ויקרא־במדבר־דברים (תשע"ח), נשים־נזיקין (תשע"ט).
*שו"ת הגראד"א – תשובות הגאון הרב אברהם דב אוירבך – בשנת תשע"ה הוציא לאור הרב שלמה אבינר את הספר, המכיל כמאתיים תשובות לשאלות ששאל אותו הרב אבינר בין השנים תשל"א-תשמ"א, כאשר שימש הרב אבינר כרב של קיבוץ לביא ואחר כך של מושב קשת. כן נוספו שמועות של הרב אוירבך על גדולי ישראל המלוקטות מספרים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת חיים יהודה לייב אוירבך
קטגוריה:משפחת פרוש
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:טבריה: רבנים
קטגוריה:משפחת ורנר
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלבודקה (בני ברק)
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
מאיר אשכנזי

הרב מאיר אשכנזי (כ"ה בכסלו תרנ"א, 1891 - כ"ו באב תשי"ד, 1954) היה רב מחסידי חב"ד, רב בעיר שאנגחאי, בין השנים 1926–1949.

== ביוגרפיה ==
נולד לרב שניאור זלמן, וקיילא (לבית זיסלין), חסידי חב"ד, בעיר צ'ריקוב, למד אצל אחיו ומוריו בעירו, ובגיל 15 עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ', שם שהה כשנה, ונאלץ לעזוב מאחר שחלה במחלת הטיפוס, אך בזמן שהותו בישיבה קנה את הליכותיה ודרכה, ומאז החשיב את עצמו כבוגר שיטת הישיבה.

קיבל סמיכה לרבנות, מהרב צבי תומרקין, ומרב עירו, וחמיו לעתיד, הרב חיים אליעזר סולובייצ'יק. בשנת 1914, השתדך עם טייבע ליבא, בתו של הרב סולובייצ'יק אך הנישואין נדחו מחמת גיוסו לצבא הרוסי, למלחמת העולם הראשונה, לאחר השתמטותו מן הצבא, נתמנה לרב בעיר, ולדיווסטוק, עוד לפני חתונתו. מחמת התפשטות תנועת הקומוניזם, ברחה משפחת חמיו לעיר חרבין שבמנצ'וריה, שם בשנת 1919, נישא לארוסתו, לאחר חתונתו חזר לעיר רבנותו ולדיווסטוק, להמשיך את תקופת רבנותו. שם כיהן כרב במשך שבע שנים עד לשנת ה'תרפ"ו.

לאחר קבלת אישורים לעזיבת ברית המועצות, באמצעות צעירים יהודים מהפכניים קומוניסטים, שאירח בביתו. הרב התעתד לקבל משרת רבנות בבוסטון, שבארצות הברית. בדרכם לארצות הברית עברו דרך שנגחאי שבסין, שם נתבקש על ידי הקהילה המקומית להישאר ולכהן כרב. בהוראת רבו, הרבי הריי"צ מליובאוויטש, קיבל את ההצעה ונשאר שם ליותר מעשרים שנים.

בשנגחאי עמד הרב בראש ישיבת תומכי תמימים בעיר ושימש כרב הקהילה האשכנזית המקומית. מ-1937 ואילך, לאחר שהחלו להגיע פליטים יהודים מאירופה לעיר, טיפל ודאג לצריכהם של מאות הפליטים החרדיים שהתרכזו בעיר, בהם תלמידי ישיבת חכמי לובלין וישיבת מיר.

לאחר קבלת משרת הרבנות בשנגחאי עלו הוריו לארץ ישראל ביחד עם בנו על מנת שימשיך את לימודיו שם, בישיבת תורת אמת, בעקבות התקשורת הגרועה בין ישראל לשנגחאי בזמן המלחמה, לא נודע לרב מאיר על נישואי בנו, עד ללידת בנם השני.

לאחר ניצחון המפלגה הקומוניסטית הסינית במלחמת האזרחים הסינית ב-1949 התפוררה הקהילה היהודית בשאנחאי, והרב אשכנזי עבר להתגורר בשכונת קראון הייטס, שבברוקלין, שבניו יורק. אז מונה ליו"ר סניף פליטי שנגחאי (תחת ארגון מחנה ישראל). ב-1950 עמד בראש 'הועד להחזקת המוסדות', שנועד לעמוד לצידו בניהול מוסדות החסידות.

כחודש לאחר פטירתו קנה בנו הרב משה לרבי מלובביץ' ספר התורה קטן לעילוי נשמתו.

נקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'.

== אישיותו ==
על אישיותו המיוחדת של הרב כותב הרב מרדכי לוברט מתלמידי ישיבת חכמי לובלין, אשר גלו לשנגחאי בתקופת מלחמת העולם השנייה: ". הרב אשכנזי, מחסידי חב"ד, רב מקורי כמו שהורגלנו בבית, זקנו ופיאותיו המלאים מעטרים את פניו וטלית קטן, גדולה מכסה את בגדיו העליונים, עצם מראהו נתן לנו חיזוק גדול... הרב אשכנזי היה אהוב ומקובל על כולם, בעל מידות טובות, ולב רחום..."

הרב שמחה עלברג, כותב בספרו עיני העדה: 

==משפחתו==
בנו הרב משה, בתו מלכה מילנר (אשת ר' צבי הירש מילנר), בתו אסתר פאנק.

מנכדיו הם הרב מרדכי שמואל אשכנזי שהיה רבו של כפר חב"ד, והרבנית מלכה וילשאנסקי אשת הרב יוסף יצחק וילשאנסקי, ראש ישיבת חב"ד בצפת. נינו הרב מאיר אשכנזי, רבה הנוכחי של כפר חב"ד.

===עץ משפחתי===

== לקריאה נוספת ==
* יוסף אשכנזי, אוצר החסידים - ניו-יורק, בהוצאת חזק, תשע"ג.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים סינים
קטגוריה:יהדות שאנגחאי
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות מונטיפיורי
קטגוריה:רבני חב"ד במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'
גמביט בודפשט

גמביט בודפשט שייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלכה בהן השחור מנסה לערער מידית את אחיזתו של הלבן במרכז.

מהלך הפתיחה הוא כך:
* 1. ד4 פ-ו6
* 2. ג4 ה5

ההמשך העיקרי הוא:
* 3. ד:ה5 פ-ז4
ואז יכול הלבן לשמור על הרגלי (פ-ו3, ר-ו4 או ו4) או לוותר עליו (ה4).

קטגוריה:פתיחות שחמט
אילינוי (נהר)

נהר אילינוי (באנגלית: Illinois River) הוא יובל מרכזי של נהר המיסיסיפי במדינת אילינוי ואורכו כ-439 קילומטרים. חלק ניכר ממקורות המים במרכז אילינוי מתנקזים לנהר. הנהר היה בעל חשיבות רבה לילידים בצפון יבשת אמריקה ולסוחרים הצרפתים כנתיב התחבורה הימית המרכזי המקשר בין הימות הגדולות למיסיסיפי. ההתיישבויות הצרפתיות לאורך הנהר היו ללב האזור המוכר כארץ אילינוי. לאחר הקמת תעלת אילינוי ומישיגן ותעלת הנפין במאה ה-19 גברה חשיבות הנהר כנתיב מסחרי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

אילינוי
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
אלגברה ריבועית

במתמטיקה, אלגברה ריבועית היא אלגברה לא אסוציאטיבית (עם יחידה) <math>A</math> שכל איבר שלה שייך להרחבה דו-ממדית של שדה הבסיס. הדוגמה הבולטת לאלגברה כזו היא אלגברת הרכב, כגון אלגברת קווטרניונים, ובפרט אלגברת המטריצות <math>\operatorname{M}_2(F)</math>. באופן כללי יותר, כל אלגברה המתקבלת מבניית קיילי-דיקסון היא ריבועית. 

ה"ריבועיות" של אלגברה אינה תלויה בשדה הבסיס, כלומר, היא נשמרת תחת הרחבת סקלרים, ואינה נולדת מהרחבה כזו. כל אלגברה ריבועית היא אלגברה בעלת חזקות אסוציאטיביות במובן החזק. 

== הגדרה ==

כחלק מן ההגדרה, אלגברה ריבועית מצוידת במבנה נוסף: לכל איבר <math>x\in A</math> קיימים <math>t(x),n(x) \in F</math> כך ש-<math>x^2 - t(x)x+n(x) = 0</math>. אם המאפיין של שדה הבסיס הוא 2, דורשים שהפונקציה <math>t</math> תהיה ליניארית. הליניאריות הזו נובעת מן ההגדרה בכל מאפיין אחר, אבל במאפיין 2, יש אלגברות בוליאניות שכל איבר שלהן שייך להרחבה דו-ממדית, אבל אינן ריבועיות (משום שלא ניתן לבחור את <math>t</math> כך שתהיה ליניארית). כשהמאפיין אינו 2, הפונקציה <math>n</math> היא תבנית ריבועית כפלית: <math>n(xy) = n(x)n(y)</math>, ואם היא אינה מנוונת, <math>A</math> נעשית אלגברת הרכב. אלגברה ריבועית אלטרנטיבית היא אלגברת הרכב אם ורק אם תבנית הנורמה אינה מנוונת.

נניח שהמאפיין של שדה הבסיס אינו 2. הליניאריות של <math>t</math> מפרקת את האלגברה לסכום ישר <math>A = F \oplus V</math>, כאשר <math>V = \operatorname{Ker}(t)</math> הוא אוסף הווקטורים ה"טהורים" של האלגברה. יש התאמה בין אלגברות ריבועיות <math>A = F+V</math> לבין זוגות סדורים של פעולה בינארית אנטי-סימטרית <math>\eta : V \times V \rightarrow V</math>, ותבנית ביליניארית <math>b : V \times V \rightarrow F</math>. התאמה זו לאוסף "פרוע" של אובייקטים מראה שאין טעם לנסות למיין אלגברות ריבועיות, אלא אם הן מקיימות תכונות אלגבריות נוספות. J.M. Osborn הראה שהממד של אלגברה ריבועית שבה כל האיברים הפיכים, ושבה כל שני איברים יוצרים תת-אלגברה מדרגה 2 או 4, הוא חזקת-2.

== אלגברות ריבועיות עם חילוק ==

יהי <math>V</math> מרחב וקטורי מעל שדה <math>F</math>. נסמן ב-<math>H(V,b,\xi,\eta)</math> את האלגברה הריבועית <math>F+V</math> עם פעולת הכפל <math>(\alpha+v)(\alpha'+v') = (\alpha\alpha' - b(\alpha,\alpha') + \xi(v,v')) + (\alpha v' + \alpha' v + \eta(v \otimes v'))</math>, כאשר: 
* <math>b : V \times V \rightarrow k</math> היא תבנית ביליניארית סימטרית; 
*<math>\xi : V \times V \rightarrow k</math> היא תבנית ביליניארית אנטיסימטרית;
* ו-<math>\eta : V \otimes V \rightarrow V</math> היא פעולה אנטי-קומוטטיבית.

ב-1962 הראה Osborn שבמאפיין שונה מ-2, כל אלגברת חילוק ריבועית היא מהצורה <math>H(V,b,\xi,\eta)</math>, כאשר: 
*<math>\langle 1\rangle \perp b</math> אנאיזוטרופית;
* לכל <math>x,y\in V</math> בלתי תלויים ליניארית, גם <math>x,y, \eta(x \otimes y)</math> בלתי תלויים.
גם להפך, כל אלגברה הבנויה באופן כזה היא אלגברה ריבועית עם חילוק.

האלגברה <math>H(V,b,\xi,\eta)</math> מקיימת את הזהות הגמישה אם ורק אם <math>\xi = 0</math> ולכל <math>x,y</math> מתקיים <math>b(\eta(x \otimes y),y) = 0</math>.

== מקורות == 

* Nonassociative algebra, Schafer.

==הערות שוליים==

קטגוריה:טיפוסי חוגים
קטגוריה:אלגברה לא אסוציאטיבית
הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות

הַלֵּב יוֹדֵע אִם לעֵקֶל אִם לעֲקַלְקַלּוֹת הוא פתגם המובא אצל חז"ל, שמקורו ככל הנראה במאות הראשונות לפני הספירה, ומשמעו במקורו: לגבי מעשה המשתמע לשני פנים, רק לבו של האדם יודע האם מדובר בכוונה לטובה, כוונה זכה (כמו שמן זית זך. בלשון הפתגם, הכוונה לעקלים של בית הבד - הסלים בהם היו מניחים את הזיתים המרוסקים לצורך כבישת השמן. ראו בהמשך את הפתגם בהקשרו בסיפור עם ריש לקיש), או לרעה (לעקלקלות=לעיקום).

== מקור הפתגם ==
הפתגם מתועד לראשונה בתוספתא לגבי הלכות שביעית, והוא נשנה במעשה עם האמורא ריש לקיש המופיע בתלמוד הבבלי והירושלמי, ובמעשה עם רבי יוחנן בן זכאי המופיע במדרש. 

התוספתא, בה מתועד המונח לראשונה, עוסקת בענייני שמיטה, ובתקנה - שבה, בסופו של דבר, הדבר מסור ללב ולכוונתו של האדם. ועל כן סיימה התוספתא בפתגם האמור. נראה כי הן המקור עם ריש לקיש (חי במאה ה-3 לספירה) והן המקור עם רבי יוחנן בן זכאי (חי במאה הראשונה לספירה) - שאבו שניהם את הפתגם מהמקור בתוספתא.

במעשה עם ריש לקיש מופיע מהן "משחק מילים" בין המונח "עקלקלות" לבין המונח "עקל". עקל היה סל שבו היו מניחים את הזיתים שעברו ריסוק (על ידי גלגול אבן מעגילה) בבית הבד. העקל הונח בשקע חצוב בסלע (בודידה), ועליו שמו משקולות אשר סחטו את השמן מתוך רסק הזיתים.

ניתוח לשוני של הפתגם מראה, כי ה"א הידיעה הבאה במילים "הלב יודע" מקורה בלשון חז"ל. תבנית משפט כזו בה משמשים המילים "אם... אם..." כהוראת ברירה - מתועדת לראשונה בספר בן סירא (מאה 3 לפנה"ס), וכך גם מילת היחס "ל" הבאה לפני גרעין שמני ("לעקל" ... "לעקלקלות"). כל אלו מלמדים שפתגם זה מקורו בתקופה זו של המאות הראשונות שלפני הספירה.

==לקריאה נוספת==
* יצחק גוטליב, "הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות", סידרא ה (תשמ"ט), (כתב עת לחקר ספרות התורה שבעל פה), אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 41–45.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמרות חז"ל
מט לדעת

בשחמט, מט לדעת (מכונה גם "מט עצמי") הוא סוג של בעיית שחמט, שבה על הלבן לגרום לשחור להנחית עליו מט במספר מסעים מוגבל, חרף מאמציו של השחור להימנע ממתן המט. למרות ששני הצדדים פועלים באופן הפוך למקובל במשחק שחמט רגיל (הלבן שואף להפסיד במשחק והשחור אינו מעוניין בניצחון), כל המסעים חייבים להיות חוקיים.
בעיות אלו מסומנות כ- S#n (קיצור של selfmate), כאשר n הוא מספר המסעים שבו על הלבן להגיע למט.

==דוגמאות==
===בעיה בסיסית===
{| align=left border=1
|-
| 

|-
| מט לדעת בשני מסעים
|}

הבעיה משמאל היא דוגמה פשוטה לבעיית מט לדעת.
אם הלבן יוכל להכריח את השחור לשחק ר:ז2, הבעיה נפתרה. הלבן יכול להזיז את הרץ הזה, אבל זה לא טוב, כי אז השחור יוכל להזיז את הרץ שלו. הזזת הפרש הלבן תאפשר הזזת המלך השחור; 1.ה6 יאפשר 1...ה:ו6 ו-2...ו5; 1.ו7 או 1.ו:ה7 יאפשרו 1...מ:ז7; 1.ז8=מה או 1.ז8=צ לא טובים אחרי 1...ר:ז2+ 2.מה/צ:ז2; 1.ז8=פ מנחית מט על השחור, מה שכמובן לא מהווה פתרון; ו-1.ז8=ר מאפשר 1...ה7:ו6 2.ה5:ו6 ר:ז2+ שכעת אינו מהווה עוד פתרון, בגלל 3.רד5. לכן חייבים להכתיר את הרגלי בג7. הכתרה למלכה, צריח או רץ תתן הגנה מפני ר:ז2+. יוצא שהמהלך האפשרי היחיד הוא 1.ג8=פ! ומכאן יש שתי אפשרויות: 1...ה:ו6 2.ה:ו6 ר:ז2; ו- 1...ה6 2.ז8=ר ר:ז2. שימו לב שהכתרת הרגלי לרץ אפשרית כעת, כי הרגלי השחור ב-ה6 חוסם את האפשרות של רד5.

===בעיה מורכבת===
{| align=left border=1
|-
| 

|-
|מט לדעת ב-21 מסעים
|}
קיימות גם בעיות מט לדעת מורכבות מאוד, כמו זאת משמאל שחוברה על ידי יעקב מינץ ב-1979. כפי שניתן לראות, עמדת הפתיחה בבעיה זו "פתוחה" בהרבה מאשר בדוגמה הפשוטה לעיל ולכן בעיה זו דורשת ניתוח מעמיק בהרבה.
הפתרון: 1. ז8=מה+ מח6 2.ו8=מה+ מח5 3.ה8=מה+ מח4 4.מהו4+ מהז4 5.מהח2+ מהח3 6. מהא4+ מח5 7.מהזז4+ מח6 8.מהד6+ מח7 9.מהא7+ מח8 10.מהזד4+ מז8 11.מהז6+ מו8 12.מהזז7+ מה8 13.מהזו7+ מד8 14.מהא5+ מג8 15.מהה8+ מב7 16. מההב5+ מג8 17.מהא8+ מג7 18.מהבג4+ מד7 19.מהאג8+ מה7 20.מהג4-ג5+ מו7 21.מהה6+ מה:ה6. שימו לב שכל המסעים של השחור כפויים, הלבן מוביל תוך רצף "שחים" בלתי פוסק למצב שבו המלכה השחורה חייבת להנחית מט.

==ראו גם==
* מט עזר
* בעיית שחמט
* כפאי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעיות שחמט
קטגוריה:מטים בשחמט
דיר (עיר)

[[מסופוטמיה באלף השלישי לפנה"ס]]
דֵיר הייתה עיר שומרית קדומה ששכנה ממזרח לחידקל, בגבול של שומר עם עילם, כיום במחוז ואסט שבעיראק.

== היסטוריה ==
דֵיר הייתה מיושבת מתקופת השושלות הקדומה ועד לאימפריה האשורית החדשה. לאל המקומי קראו אישתרן, והוא היה מיוצג על פני האדמה באמצעות סגנו, נחש בשם נירה.

דיר הוזכרה פעמיים באלף ה-3 לפנה"ס, בתקופת שלטונו של שולגי משושלת אור 3: השנה ה-11 של שלטונו נקראה "השנה שבה אישתרן של דיר הובא למקדש שלו" והשנה ה-21 נקראה "השנה שבה דיר נהרסה".

באלף ה-2 לפנה"ס, כתב רים-סין הראשון מלרסה שבשנת ה-20 לשלטונו הוא הרס את דיר. עמי-דיתנה מבבל כתב שבשנת שלטונו ה-37 הוא הרס את חומות העיר דיר, וכמו כן כתב שחומות אלו נבנו מוקדם יותר על ידי דמיק-אילישו מאיסין.

בשנת 720 לפנה"ס יצא המלך האשורי, סרגון השני, במלחמה כנגד עילם, אבל הכוח האשורי הובס ליד דיר על ידי כוח משולב של חומבן-ניקש הראשון מעילם ומרדוך-אפלה-אידינה השני מבבל.

בקיץ של שנת 623 לפנה"ס, ניצלה העיר את האנרכיה והמרידות שהיו ברחבי האימפריה האשורית בתקופת מלכותו של סין-שר-אישכון והשתחררה מעול אשור.

== ארכאולוגיה ==
אף שבדיר לא בוצעו חפירות ארכאולוגיות, בקרבת המקום נמצאו כמה חפצים, כולל אבני גבול כודורו. במשך השנים ניזוק האתר בשל מים, ואי לכך נחשב לבלתי אפשרי לקיום חפירות ארכאולוגיות.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.britishmuseum.org/research/search_the_collection_database/search_object_details.aspx?objectid=369364&partid=1 אסטלה במוזיאון הבריטי המזכירה את דיר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערי מדינה בשומר
קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים