OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פתיחת החותם החמישי

"פתיחת החותם החמישי" (או "החותם החמישי של האפוקליפסה" או "חזון יוחנן הקדוש") הוא ציור מאת הצייר אל גרקו והמתאר את פתיחת החותם החמישי מתוך "חזון יוחנן". הציור, אשר נוצר כציור-מזבח, בשנותיו האחרונות של הצייר, מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. 

==היסטוריה של הציור==
הציור נוצר כציור-מזבח עבור כנסיית "יוחנן המטביל", הממוקמת בסמוך לחומות העיר טולדו. במאה ה-19 היה הציור בבעלות אנטוניו קאנובה דל קסטילו (Antonio Cánovas del Castillo), ראש ממשלת ספרד. בשל מצבה הגרוע של היצירה, על פי דעתו, הוא דאג לרסטורציה של היצירה, באזור שנת 1880, אשר במהלכה נחתכו מן הציור חלקים. לאחר מותו של קאנובה, בשנת 1897, נמכר הציור תמורת 1000 פזות ספרדיות לצייר בשם איגנסיו זולונגה (Ignacio Zuloaga), אשר היה אחד מן הדמויות אשר תרמו לפרסומו המחודש של אל גרקו באירופה בתקופה זו. בשנת 1956 נמכר הציור מן המוזיאון שהחזיק את אוספו של זולונגה למוזיאון המטרופוליטן. 

חוקרי תולדות האמנות מצאו השפעה של ציור זה על ציורו של פבלו פיקאסו "העלמות מאביניון" (1907). 

==תיאור==
האיקונוגרפיה של הציור מתייחסת לתיאור מן הברית החדשה, אשר מופיע ב"חזון יוחנן". בתיאור המציג חלק מן החיזיון האפוקליפטי, המיוחס על פי הפרשנות הנוצרית המסורתית ליוחנן כותב הבשורה, מתואר המשפט המתקרב של הנשמות בפני האל:

<BLOCKQUOTE style="background:#ffd;padding:20px">

</BLOCKQUOTE>

החיזיון מתרחש בתוך סביבה נטולת מאפיינים ברורים. יוחנן מופיע בצידו של הבד, כגבר צעיר ונטול זקן. הוא כורע על ברכיו על גבי בד בצבע אדום ואילו הוא עצמו לובש בגד כחול ארוך ומרים את ידיו כלפי השמיים. תיאור השמיים והעננים מעצים את תנוחת הגוף שלו. מאחוריו מופיעות נשמות של אנשים המתוארות כגוף ערום, רובם בעלי גוון לבן-אפור. מעליהם ניצבים מלאכים בדמותם של ילדים ("פוטי"), המחזיקים בד ירוק וצהוב מאחוריהם. אל גרקו משתמש בתיאור מוקצן של האור, המתבטא ב"היי לייט" (High Light) לבן המדגיש את קווי המתאר הגאומטרים שבקפלי הבד.

== קישורים חיצוניים ==

*"[http://www.metmuseum.org/works_of_art/collection_database/european_paintings/The_Vision_of_Saint_John/viewObject.aspx?&OID=110001018&PgSz=1 חזון יוחנן הקדוש]", תיאור הציור באתר מוזיאון המטרופוליטן (באנגלית).

קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות
דגל האיחוד הגדול

"דגלי הלאום של ארצות הברית", ספר לימוד משנת 1880
דגל חברת הודו המזרחית, 1732
דגל האיחוד הגדול (באנגלית: Grand Union Flag), המכונה גם דגל הקונגרס (Congress flag), דגל קיימברידג (Cambridge Flag) והצבעים הקונטיננטליים (Continental Colors) הוא הדגל הלאומי הראשון של ארצות הברית.

==תיאור הדגל==
הדגל כולל 13 פסים אופקיים בצבעים אדום ולבן. בקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק (דגל בריטניה) כפי שהיה קודם לשנת 1801 (לפני הוספת צלב פטריק הקדוש - המסמל את אירלנד).

דגל זה דומה בעיצובו לדגל חברת הודו המזרחית הבריטית, בו עשתה החברה שימוש מאז שנת 1707. ההבדל היחיד בין הדגלים הוא מספר הפסים האופקיים (הנע בין 9 ל-15 בדגל החברה).

==היסטוריה==
הדגל הונף לראשונה ב-3 בדצמבר 1775 על ידי ג'ון פול ג'ונס על ספינת ארצות הברית אלפריד בפילדלפיה. הדגל שימש את כוחות צבא ארצות הברית (הצבא הקונטיננטלי) בעת מלחמתו בצבא הממלכה המאוחדת במהלך המהפכה האמריקאית. ככל הנראה היה דגל זה הדגל שהניף ג'ורג' וושינגטון ב-1 בינואר 1776 בגבעת פרוספקט בצ'ארלסטאון שבמסצ'וסטס. 
חוק הדגל משנת 1777 קבע את דגל ארצות הברית בהתבסס על דגל זה, תוך החלפת דגל הממלכה המאוחדת בקנטון הדגל ב-13 כוכבים המסמלים את שלוש עשרה המושבות שהרכיבו את ארצות הברית. בכך החליפו את הסמלים של שתי הממלכות המרכיבות את הממלכה המאוחדת בישויות המרכיבות את ארצות הברית (אף שגם הפסים מסמלים מושבות אלה).

==ראו גם==
* דגל ארצות הברית
* דגלי ארצות הברית

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:המהפכה האמריקאית
האיחוד הגדול
האיחוד הגדול
ארצות הברית
חלל תהודה

חלל תהודה הוא חלל סגור (או כמעט סגור) שאפשרי בו קיום של גלים עומדים מסוימים, כגון גלי קול או גלים אלקטרומגנטיים. חלל התהודה מגביל את אורכי הגל האפשריים לערכים מסוימים שתלויים בצורה הגאומטרית של חלל התהודה. 

== דוגמאות ==
# תיבת התהודה של גיטרה היא חלל כמעט סגור (כדי לאפשר לצליל לצאת החוצה) המקיים גלי קול בתוכו. 
# תנור מיקרוגל הוא חלל תהודה של גלי מיקרו, שהם גלים אלקטרומגנטיים.

== הגבלה של אורך הגל ==

חלל התהודה הפשוט ביותר שניתן לשקול הוא מיתר אלסטי, שהוא מעין אידיאליזציה נטולת חיכוך של מיתר של כלי נגינה כגון גיטרה. נניח כי המיתר נמתח מהנקודה <math>\ x=0\ </math> לנקודה <math>\ x=L\ </math>. בנקודות הקצה המיתר קשור ולכן שם לא תיתכן תנודה. אם הגל העומד הוא מהצורה <math>\ \sin \omega t \sin kx\ </math>, מתחייב שהפונקציה הזו תתאפס בשני הקצוות. הדרישה המתמטית היא <math>\ \sin kL = 0\ </math>, וזה מגביל את ה-k האפשריים לערכים <math>\ k_n=n\pi /L\ </math>, ולכן לאורכי גל מסוימים <math>\ \lambda_n=2L/n\ </math>.

מאחר שהתדר <math> \omega </math> קשור למספר הגל <math>\ k</math> דרך מהירות הגלים <math>\ \omega=kv\ </math>, הרי שגם רק תדרים מסוימים אפשריים.

קטגוריה:גלים
מיכאל בן חורין

מיכאל בן חורין (נולד בט"ז באייר ה'תש"ח, 25 במאי 1948) הוא פעיל ימין-קיצוני בולט בישראל. הגה את יוזמת "מדינת יהודה" והוציא לאור את הספר "ברוך הגבר".

==ביוגרפיה==
נולד בצרפת בשם מיכאל קנכט כילד השני מבין ארבעה ילדים ליעקב (ז'אק) וחנה (אנני) קנכט, ילידי גרמניה וניצולי שואה. אחת מאחיותיו, דבורה, נשואה למתמטיקאי אליהו ריפס.

בן חורין התגייס במאי 1966 ושירת בחטיבת הצנחנים כמאגיסט. בהמשך יצא לקורס קצינים וחזר לשרת בבית אל. הוצב במקום ה-5 ברשימת כך בבחירות לכנסת העשירית

בימי המאבק נגד הנסיגה מסיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, היה ממקימי חצר אדר ורכז היישוב. הוא הורשע בהחזקת שישה קראוונים של הסוכנות היהודית שנלקחו בלי רשות ממושב פרי גן.

=== נשיא מדינת יהודה ===
בסוף 1989 הכריז על יוזמת "מדינת יהודה", בעקבות הכרזת הארגון לשחרור פלסטין על הקמת "מדינה פלסטינית" ב-15 בנובמבר 1988. כרבע מהמדינות החברות באו"ם הכירו מיד ב"מדינה הפלסטינית", ובן חורין ופעילים נוספים חששו שהלחץ הבינלאומי יוביל את ישראל לסגת מיהודה ושומרון. לכן ביקשו להניח את היסודות עבור מדינה יהודית עצמאית, אם הדבר יצא לפועל, בשטח שתפנה מדינת ישראל. כינוס ראשון של הפעילים נערך בקריית ארבע ב-26 בדצמבר 1988. ב-18 בינואר 1989 כמה מאות פעילים ערכו כנס במלון פלאזה שרתון בירושלים, במה שהם כינו "הקונגרס הראשון", והודיעו על כוונתם להקים את "מדינת יהודה". ביולי 1989 עצרה המשטרה שמונה מפעילי "מדינת יהודה" והם נחקרו על המרדה והתאגדות אסורה. לאחר יומיים שוחררו כל העצורים למעט בן חורין, שהוחזק במעצר במשך מספר ימים.

במהלך חול המועד סוכות (1989) נערך כינוס אותו הוביל בן-חורין כ"נשיא מדינת יהודה". בן־חורין נחקר במשטרה על הדברים שאמר בכינוס נגד ערבים: "ממשלת ישראל לא רוצה, לא. מסוגלת ולא יכולה לגרש יהודים מיש״ע. הגיע הזמן שהיהודים יתפכחו ויבינו שהבעיה היא ערבים ולא יהודים. אנחנו, במדינה החדשה, לא נהיה כבולים לבג״ץ ונוכל לגרש ערבים בחופשיות", משום שהדברים נחשבו להסתה לגזענות. בסופו של דבר, מיזם "מדינת יהודה" לא יצא לפועל מעבר לפעילויות אלו.

=== שנות ה-90 והילך ===
בינואר 1990 הועמד מיכאל בן חורין למשפט בחשד להצתת בית דפוס.

בקיץ 2004, לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות, מיכאל בן חורין ניסה לחדש את רעיון "מדינת יהודה". בנוסף היה בין יוזמי טקס פולסא דנורא, שלדברי משתתפיו נועד להביא למותו של ראש הממשלה אריאל שרון.

לאחר טבח מערת המכפלה הושם במעצר מנהלי למשך חצי שנה.

ב-1995 ערך והוציא לאור את הספר "ברוך הגבר", ובעקבות כך הורשע בפרסום הסתה לגזענות ובעידוד לאלימות. בנוסף היה בין מארגני "הילולה" על קברו של ברוך גולדשטיין, שהתקיימה במשך מספר שנים.

פרסם גם מאמרים בעלון שבת "דרכה של תורה" המזוהה עם רעיונות תנועת כך.

== חיים אישיים ==
מתגורר היום במושב נוב שברמת הגולן. הוא למד אווירונאוטיקה בטכניון ונשוי לאראלה רפפורט, בתו של גבריאל רפפורט ("גברוש"), שחזרה בתשובה. לבני הזוג 12 ילדים. בנו, עובד, ניצח בתוכנית סוף הדרך.

==קישורים חיצוניים==
*; 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי כך
קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:נוב: אישים
קטגוריה:תושבי מאחזים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קית' (סרט)

קית (באנגלית: Keith) הוא סרט עצמאי של טוד קסלר, אותו גם כתב יחד עם דוד זאבל, המבוסס על הסיפור הקצר שנכתב על ידי הסופר רון קארלסון. 
בסרט מככבים השחקן וזמר הפופ ג'סי מק'קרטני, אליזבת הארנויס ומרגו הרשמן.

הסרט המלודרמטי סובב סביב הנערה בת ה-17, "נטלי", החושבת שיש לה חיים מעוצבים ומסודרים עד שהיא פוגשת את הסטודנט החדש, קית' זטרסטרום, אותו משחק ג'סי מק'קרטני. נטלי חוששת מעט כאשר קית' מראה סימני התעניינות בה, אבל היא מגלה בסופו של דבר שקית' מסתיר סוד אפל, עם השלכות טראגיות. 

הסרט צולם בסוף 2005, תחילת 2006, ובתחילה היה אמור לצאת לקולנוע בקיץ 2007 ובסופו של דבר יצא למסכים בספטמבר 2008.

== צוות השחקנים ==
*ג'סי מק'קרטני- קית' זטרסטרום
*אליזבת הארנויס - נטלי
*מרגו הרשמן- ברוק
*טבית'ה בראונסטון- סינתיה אנדרסון

== פרסים ==
2007: זכה: פסטיבל הסרטים "גיפוני"- על הסרט הטוב ביותר.

== טריוויה ==
השיר, "We Can Go Anywhere", שבוצע על ידי השחקן והזמר ג'סי מק'קרטני, מופיע בסוף הסרט. בנוסף, הוא מופיע באלבום החדש של מק'קרטני, Right Where You Want Me.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטי 2008
שמחה פרידמן

שמחה פרידמן (1911 – 5 בינואר 1990) היה מחנך ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפד"ל.

==קורות חיים==
פרידמן נולד בשנת 1911 בסטריצוב שבפולין. בצעירותו עבר עם משפחתו לנירנברג בגרמניה ובבגרותו למד בבית המדרש לרבנים על שם הילדסהיימר בברלין ובאוניברסיטת ברלין. בין השנים 1935–1938 היה מורה בבית הספר היהודי בלייפציג. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל.

עם עלייתו ארצה החל פרידמן לעבוד כמורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו לימד עד הצטרפותו לקיבוץ טירת צבי בשנת 1943. במשך 24 שנים, עד לשנת 1967, היה מורה ומנהל בבתי הספר של תנועת הקיבוץ הדתי. לאחר מכן יצא לשליחות חינוכית בניו יורק ובשובו ארצה, בשנת 1968, מונה למפקח על מוסדות החינוך העל-יסודיים הדתיים במחוז הצפון.

בשנת 1969 נבחר פרידמן לכנסת השביעית מטעם המפד"ל. כהונתו נמשכה עד לפיזור הכנסת והתחדשה בשנת 1975, במהלך הכנסת השמינית, כמחליפו של מיכאל חזני. במקביל לכהונתו זו הרצה גם במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.

נפטר בשנת 1990, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו טירת צבי . על מצבתו נכתב פסוק מספר מלאכי ב, ז - כי שפתי כהן ישמרו דעת ותורה יבקשו מפיהו. אשתו לאה עליזה נפטרה בשנת 2014, ונקברה לצדו .

==פרסומים==
* פרק ערבי פסחים, חוברת עזר לדידקטיקה ולמתודיקה, ניו יורק: הוצאת ועד החינוך היהודי בניו יורק בהשתתפות המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה, 1968.
* אמונת חכמים, תל אביב: הקיבוץ הדתי-נאמני תורה ועבודה, תשמ"ב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1990%2F01%2F07&id=Ar01014&sk=DD55EC3A שמחה פרידמן], מעריב, 7 בינואר 1990
* אברהם תירוש, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1990%2F01%2F09&id=Ar01403&sk=D7A7D650 שמחה פרידמן כמשל], מעריב, 9 בינואר 1990

קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי חינוך ביישוב
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:טירת צבי: אישים
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
קטגוריה:אישים הקבורים בטירת צבי
שמריהו בן-צור

שמריהו בן-צור (נולד ב-25 במרץ 1944) הוא איש חינוך ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפד"ל.

== חייו ==
בן-צור נולד בתימן ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1950. בסיום לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים הוא החל לעבוד בהוראה, ובמרוצת השנים השלים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.

כמורה החל בן-צור לפעול במוסדות ארגון המורים הדתיים בישראל, ונבחר לעמוד בראשו. בתפקיד זה נבחר לכהן כיו"ר האיגוד העולמי של המורים התורניים ומונה לשמש ממלא מקומו של מזכ"ל הסתדרות המורים.

בשנת 1996 נבחר מטעם המפד"ל לכנסת ה-14. לאורך כהונת הכנסת שימש כיו"ר הסיעה בכנסת, סגן יושב ראש הכנסת וחבר בוועדות הכנסת השונות.

בבחירות לכנסת ה-17 הוא הוצב במקום ה-15 ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל לכנסת.

בן-צור כיהן כמזכ"ל המפד"ל, ובפברואר 2011 חייב בית הדין לעבודה את המפלגה לשלם לבן צור 6.5 מיליון ש"ח בגין הלנת שכר של 5 שנים.

נכון לשנת 2018 משמש בן צור כדירקטור בבנק מסד.

== חיים אישיים ==
בן צור נשוי ואב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:פעילי הסתדרות המורים
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
אליאס נח'לה

אליאס נח'לה (בערבית: إلياس نخلة; 1913 - 29 ביוני 1990) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בשנים 1959–1974.
== ביוגרפיה==
נח'לה נולד בראמה, בן למשפחה יוונית קתולית. אביו היה מוכתר העדה בכפר. את לימודיו סיים בתיכון הסקוטי בצפת. בשנים 1930–1948 שירת בחיל הספר העבר-ירדני והגיע לדרגת קפטן. בתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בצבא ההצלה ועסק בשטח סוריה בהדרכת המתנדבים, לאחר מכן חזר עם יחידתו לגבולות ישראל והשתתף בקרב רמת יוחנן.

לאחר מבצע חירם היה בין העוזבים ללבנון והשתתף בקרבות מלכיה ובקרב במג'ד אל-כרום. חזרתו לישראל התאפשרה רק בשנת 1952 במסגרת הסכם איחוד משפחות. בשנת 1953 נבחר לחבר המועצה המקומית בכפר ראמה. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית התמודד לכנסת מטעם מפלגת קידמה ופיתוח.

כהונתו בכנסת נמשכה לאורך ארבע כהונות רצופות, שבמהלכן היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך והתרבות. בכנסת השביעית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.

באוקטובר 1968 פרש מסיעת שיתוף ופיתוח והקים את אחווה יהודית-ערבית.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שיתוף ואחווה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קידמה ופיתוח
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שיתוף ופיתוח
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:צבא ההצלה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי מועצה ברשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:אנשי משטרת המנדט
קטגוריה:החברה הפלסטינית בארץ ישראל המנדטורית: אישים
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:ראמה (יישוב): חברי הכנסת
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השביעית
קטגוריה:חברי כנסת נוצרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
דייוויד סוטר

דייוויד האקט סוּטר (באנגלית: David Hackett Souter; נולד ב-17 בספטמבר 1939) הוא שופט לשעבר בבית המשפט העליון של ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
סוטר נולד במלרוז, פרוור של בוסטון שבמסצ'וסטס. הוא סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטת הרווארד, זכה במלגת רודז ועבר ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. לאחר שחזר מאנגליה החל בלימודי משפטים בהרווארד אותם סיים ב-1966.

במרוצת השנים התערה סוטר בפוליטיקת הרפובליקנית של מדינתו. הוא שירת כשופט במסצ'וסטס, וב-1990 מונה לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים של המחוז הראשון. באותה שנה, בחר בו הנשיא ג'ורג' בוש האב כמועמד לשופט בבית המשפט העליון האמריקני במקום ויליאם ברנן שפרש. סוטר אכזב את תומכיו הרפובליקנים בהיותו מתון וליברלי באופן יחסי.

בשנותיו הראשונות נטה סוטר לכיוון השמרני, ורוב הצבעותיו היו יחד עם נשיא בית המשפט דאז ויליאם רנקוויסט ועם השופט דאז אנטונין סקאליה. עם זאת, ביחד עם שני שופטים אחרים שמונו על ידי נשיאים רפובליקנים, אנתוני קנדי וסנדרה דיי או'קונור, כתב סוטר דעה תומכת בפסק דין הורות מתוכננת נגד קייסי, אשר שמר על הלכת בית המשפט העליון בפסק הדין רו נגד וייד אשר הכירה בזכות חוקתית להפלות. מאז סוטר נחשב לליברל בבית המשפט, והוא פסק ביחד עם השופטים הליברלים סטיבנס, גינסבורג וברייר לעיתים קרובות, כולל בפסק הדין בוש נגד גור.

סוטר אינו משתמש בדואר אלקטרוני, אינו מחזיק מכשיר סלולרי ואף מבצע בעצמו תיקונים ושיפוצים בביתו שבניו המפשייר.

במאי 2009 הודיע נשיא ארצות הברית ברק אובמה, שסוטר התפטר מתפקידו עקב רצונו לפרוש בחזרה למדינת מולדתו ניו המפשייר. אובמה בחר בסוניה סוטומיור כמחליפתו.
==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי מלגת רודס
קטגוריה:שופטי בתי המשפט הפדרליים לערעורים של ארצות הברית
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
יוסף דיאב

יוסף עבדאללה דיאב (בערבית: يوسف عبدالله دياب; 1917 – 18 בפברואר 1984) היה איש ציבור ערבי ישראלי, וחבר הכנסת בכנסת הרביעית.

== ביוגרפיה ==
דיאב נולד בטמרה.

בבחירות לכנסת הרביעית התמודד מטעם מפלגת "שיתוף ואחווה" ונבחר מטעמה לכהן כחבר הכנסת. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הכלכלה וממלא מקום בוועדת פנקס הבוחרים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שיתוף ואחווה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:טמרה: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
סוחוי Su-30

מדינות שהחזיקו במטוסי סוחוי-30
סוחוי Su-30 (ברוסית: Су-30) הוא מטוס קרב מתוצרת חברת סוחוי הרוסית. המטוס מכונה לפי קודי נאט"ו "Flanker-C". המטוס מבוסס על הסוחוי-27 ומיועד להשגת עליונות אווירית ולתקיפה קרקעית.

== פיתוח ==
פיתוח המטוס החל בשנת 1986 במסגרתו עבר הסוחוי-27 שדרוגים ותוספות כדי לעמוד בדרישות כוחות ההגנה האווירית של רוסיה, בין היתר הגדלת טווח הפעולה של המטוס. לשם כך נבחר הדגם הדו מושבי של הסוחוי-27 (Su-27UB) שכן למשימות ארוכות טווח היה צורך בטייס ובנווט. תחילה נקרא המטוס Su-27PU ואב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב־31 בדצמבר 1989.

בין השדרוגים והתוספות של המטוס ניתן לציין:
* התאמת המטוס לתדלוק באוויר
* האוויוניקה של המטוס שונתה ולמטוס נוספו ציוד תקשורת והדרכה מיוחדים.
* התאמתו של המטוס בכך שיכול לשמש בנוסף לייעודו כמטוס יירוט ותקיפה גם כמרכז בקרה והתראה.

בהמשך שונה שם המטוס לסוחוי-30 והחברה גם הציגה את דגם הסוחוי-30MK לייצוא.

=== דגמים ===
* סוחוי-27PU - מטוס יירוט דו מושבי המבוסס על הסוחוי-27UB. מאוחר יותר כונה סוחוי-30.
* סוחוי-30K - גרסת ייצוא בסיסית.
* סוחוי-30KI - המטוס החד מושבי היחיד בסדרה. תוכנן כמטוס חלופי למטוסי הסוחוי-27 של חיל האוויר הרוסי וכן למכירה לאינדונזיה.
* סוחוי-30KN - שדרוג של הדגמים סוחוי-27UB והסוחוי-30K.
* סוחוי-30M - שדרוג של הסוחוי-27PU והפיכתו למטוס רב משימתי.
* סוחוי-30MK - גרסת הייצוא של המטוס אשר נחשפה ב־1993.
* סוחוי-30M2 - שדרוג הסוחוי-30MK, בעל הנעה וקטורית.
* סוחוי-30MKI - גרסת הייצוא להודו. מכילה מערכות ישראליות, הודיות וצרפתיות. מרבית המטוסים אמורים להיבנות על ידי חברת HAL - התעשייה האווירית ההודית. גרסה זו ידועה גם בכינוי (Flanker-H).
* סוחוי-30MKK - גרסת הייצוא לסין. גרסה זו ידועה גם בכינוי (Flanker-G).
* סוחוי-30MKM - גרסת הייצוא למלזיה. כוללת מערכות רוסיות, דרום אפריקאיות וצרפתיות.
* סוחוי-30MKV - גרסת הייצוא לוונצואלה. מבוסס על הסוחוי-30MK2.
* סוחוי-30MK2 - כוללת שדרוגים של מערכות האלקטרוניקה וכן יכולות תקיפה נגד אוניות.
* סוחוי-30MK2V - גרסת הייצוא של הסוחוי-30MK2 לווייטנאם.
* סוחוי-30MK3 - סוחוי-30MKK עם מכ"ם AESA ויכולות תקיפה נגד אוניות.
* סוחוי-30MKA - גרסת הייצוא לאלג'יריה הדומה לסוחוי-30MKI אך כולל מערכות צרפתיות משופרות.

==מפעילות==
*
*
*
* - קלטה את דגם סוחוי-30MKI המשלב בין היתר גם טכנולוגיה ישראלית וצרפתית. מרבית המטוסים שרכשה הודו הורכבו בהודו עצמה. בסך הכל קלט חיל האוויר ההודי 240 מטוסים.
* סין - קלטה את דגם הסוחוי-30MKK, חיל האוויר הסיני קלט 76 מטוסים בעוד שחיל הים הסיני קלט 24 מטוסים מדגם סוחוי-30MK2. כמו כן סין מפעילה את הסוחוי-27 ומייצרת גם גרסאות עצמאיות של המטוס (J-11).
* - רכשה 24 מטוסים מדגם סוחוי-30MK2, אספקת המטוסים החלה בשנת 2006 ונפסקה בשנת 2008.
* - רכשה 28 מטוסים מדגם סוחוי-30MKA האמורים להיות מסופקים עד שנת 2009.
* - אמורה להשלים את קליטתם של 18 מטוסים מדגם סוחוי-30MKM עד סוף 2008.
* - מפעילה שני מטוסים והזמינה 6 מטוסים נוספים מדגם סוחוי-30MK2.
* - מפעילה 12 מטוסים.

==קישורים חיצוניים==

Su-30
קטגוריה:מטוסי קרב סילוניים
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ברית המועצות
ברברה וולטרס

ברברה ג'יל וולטרס (באנגלית: Barbara Jill Walters; 25 בספטמבר 1929 – 30 בדצמבר 2022) הייתה עיתונאית יהודייה-אמריקאית.

== ביוגרפיה ==
וולטרס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס. אביה היה סוכן כרטיסים ומפיק תיאטרון.

בצעירותה איבד אביה את רשת מועדוני הלילה שהייתה ברשותו ואת דירת הגג שבסנטרל פארק. את לימודיה היסודיים עשתה בניו יורק ובפלורידה, וקיבלה תואר BA בספרות אנגלית מטעם מכללת שרה לורנס בברונקסוויל.

בשנת 1961, לאחר קריירה קצרה כעוזרת לעיתונאי וככתבת ב-CBS, הצטרפה לתוכנית The Today Show ברשת NBC ככותבת וכתחקירנית. וולטרס התקדמה בתוכנית ועברה להגיש כתבות צבע קלילות יותר בתוכנית, שעסקה בעיקר בתחקירים ובראיונות כבדי ראש. בתוך שנה הפכה לכתבת כללית שאחראית באופן עצמאי על התחקיר והעריכה של משימותיה.

החל משנת 1979 הייתה חלק מצוות תוכנית התחקירים 20/20 ברשת ABC. וולטרס נודעה בראיונות שהביאה לתוכנית עם שורה ארוכה של מנהיגים בעולם, ביניהם: ראיון משותף בנובמבר 1977 עם מנחם בגין ואנואר סאדאת, מוחמד רזא שאה פהלווי ואשתו פארה דיבה, בוריס ילצין וולדימיר פוטין, פידל קסטרו, אינדירה גנדי מהודו, מועמר קדאפי מלוב ורבים אחרים.

הראיון של וולטרס עם מוניקה לווינסקי ב-1999 שבר את שיאי הרייטינג לתוכנית חדשות בארצות הברית, עם כ-74 מיליון צופים.

ב-28 במרץ 2013 פורסם כי וולטרס תפרוש מעיסוקיה הטלוויזיוניים בשנת 2014, וזאת אחרי יותר מ-50 שנים על המסך.

== חיים אישיים ==
וולטרס הייתה נשואה ארבע פעמים לשלושה בעלים (עם בעלה השלישי היא התחתנה והתגרשה פעמיים). יש לה ילדה אחת, אותה אימצה עם בעלה השני. בשנת 2021 העיתונאית סוזן פייג' הוציאה לאור את הביוגרפיה של וולטרס בהוצאת סיימון אנד שוסטר. <ref></ref>

וולטרס נפטרה ב-30 בדצמבר 2022, בגיל 93, אחרי מאבק במחלת אלצהיימר.

== פרסים והוקרה ==

ב-14 ביוני 2007 קיבלה כוכב במדרכת שדרת הכוכבים בהוליווד.

==ספריה==

* How to Talk with Practically Anybody About Practically Anything, Doubleday, 1970 
* Audition: a Memoir, Vintage Books, 2009 

==קישורים חיצוניים==

* 

* קטלין תומפסון, 
* 
* [http://www.tv.com/person/20386/summary.html ברברה וולטרס], באתר TV.com
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה יהודים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה יהודים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:סגל NBC
קטגוריה:סגל ABC
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: מנחה תוכנית אירוח
קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:בוגרות שרה לורנס קולג'
קטגוריה:בוגרי שרה לורנס קולג'
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:זוכי פרס וודרו וילסון
קטגוריה:זוכי פרס לוסי
בנו כהן

בנו כהן מעיד ב[[משפט אייכמן]]
בנו כהן (30 בספטמבר 1894 - 24 בנובמבר 1975) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת החמישית.

כהן נולד בגרמניה ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ורוצלב והוסמך כעורך דין. במהלך לימודיו הוא היה בין פעילי אגודת הסטודנטים הציוניים בגרמניה ונמנה בין ראשי תנועת הנוער בלאו-וייס. בשנות העשרים הוא שהה מספר פעמים בארץ ישראל וקידם תוכניות להתיישבות חקלאית. בשנים 1933–1939 שימש כהן מזכיר כללי ויושב ראש של התאחדות ציוני גרמניה. 

בשנת 1939 עלה כהן לארץ ישראל. פעילותו הציבורית נמשכה במסגרת ארגון יוצאי מרכז אירופה. בשנת 1942 הוא נמנה בין מייסדי מפלגת "עלייה חדשה" לייצוג עולי גרמניה ובשנת 1948 לייסוד המפלגה הפרוגרסיבית. לאחר קום המדינה הוא שימש מרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ועמד בראש בית הדין המשמעתי לעובדי מדינה.

בשנים 1961–1965 היה כהן חבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית הישראלית והיה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה וועדת הפנים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חברי בלאו וייס
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ליברלים עצמאיים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
ברוך עוזיאל

ברוך עוזיאל (1 באוגוסט 1901 - 20 בפברואר 1977) היה איש ציבור, פעיל תנועת מכבי העולמית, ממייסדי תנועת העובד הציוני ועורך דין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת.

==ביוגרפיה==

נולד בסלוניקי שביוון למשה עוזיאל. סבו, הרב יעקב עוזיאל, היה אספן ספרים ומנהל העיתון הרשמי של ממשלת טורקיה בסלוניקי. בילדותו למד בתלמוד תורה של הקהילה היהודית בעיר בניהול יצחק אפשטיין. כבר מגיל צעיר עסק בכתיבה, ואחד ממאמריו הראשונים הודפס בעיתון "איל אימפארסייאל" ועסק בצורך לאסוף את הפולקלור הספרדי. בסלוניקי נמנה עם חברי תנועת מכבי, וייסד יחד עם דוד בנבנשתי ושמעון נסים את אגודת "מחזיקי העברית" שקידמה את התרבות העברית, והוציאה לאור את "התחיה" - העיתון העברי הראשון בעיר.

בשנת 1914 עלה לישראל יחד עם קבוצת צעירים מסלוניקי ולמד בבית המדרש למורים. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה הוגלה על ידי הטורקים לדמשק שבסוריה בשל נתינותו היוונית. לאחר שחזר לישראל עם הכיבוש הבריטי, עסק בהוראה בירושלים, ברחובות ובפתח תקווה. במקביל השלים גם לימודי משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, ובסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית. מחודש ינואר 1934 החל לעסוק בעריכת דין.

עוזיאל היה פעיל במהלך השנים שקדמו לקום המדינה בהבאת פועלי נמל יהודיים מסלוניקי. כן היה פעיל בהתאחדות עולי יוון וכיהן כיו"ר המכון לחקר יהדות סלוניקי, ונמנה עם מייסדי הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, בה פעל שנציגים ספרדים ישתתפו באספת הנבחרים הראשונה. בין השנים 1930 - 1931 שימש כחבר הנשיאות של תנועת מכבי בישראל, וניהל את המחלקות לתרבות ולתעמולה. כן השתתף באספת היסוד של הנוער הציוני שהתקיימה בפתח תקווה, ונבחר בהזדמנות זו למזכירות התנועה.

עוזיאל נמנה בין מייסדי תנועת "העובד הציוני" וכיהן מטעמה באספת הנבחרים הרביעית. לאחר קום המדינה נמשכה פעילותו במסגרת המפלגה הפרוגרסיבית. בבחירות לכנסת הרביעית בשנת 1959 היה בעשיריה הראשונה של המפלגה, אולם למרות שהגיע למעמד "הבא בתור", לא נכנס לכנסת. לאחר הקמת המפלגה הליברלית הישראלית וההצלחה בגידול כוחה לעומת מרכיביה, בבחירות לכנסת החמישית בשנת 1961, נכנס עוזיאל לכנסת. עוזיאל נותר במפלגה הליברלית גם לאחר הקמת גח"ל. מהלך זה הוסבר בעיתונות ביחיסים המעורערים שלו עם משה קול וחששו כי לא יזכה למקום ריאלי ברשימה לבחירות לכנסת הבאה. עוזיאל נבחר לכנסת השישית מטעם גח"ל וכיהן מטעמה בכנסת עד 1969, עת פרש מטעמי גיל. במהלך הכנסת החמישית והכנסת השישית הוא היה חבר ועדת החינוך והתרבות וועדת השירותים הציבוריים.

במהלך חייו כתב מאמרים ופיליטונים רבים שהודפסו בעיתונים העבריים הארץ, דבר, הפועל הצעיר, "השער" ו"המכבי", ובעיתונים הספרדיים "איל טיימפו" ו"לה רינאסינסייה ז'ודיאה".

==משפחתו==
לעוזיאל שני ילדים, בתו היא המשוררת המנוחה רחל עוזיאל פרחי. ובן המתגורר בארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1977%2F02%2F21&id=Ar00412&sk=10A2AB56 מת ברוך עוזיאל], דבר, 21 בפברואר 1977

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים שהוגלו לדמשק במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חברי העובד הציוני
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הראשונה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
כל אתמולינו

כל אתמולינו (באיטלקית: "Tutti i nostri ieri") הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית נטליה גינצבורג. הספר, שיצא לאור ב-1952, הוא ספרה השלישי של גינצבורג ונחשב כאחת מיצירותיה הבולטות. חלקו הראשון של הרומן עוסק בחייהן של שתי משפחות המתגוררות בשכנות בעיר בצפון איטליה על רקע תקופת השלטון הפשיסטי של שנות ה-30 באיטליה וחלקו השני מתרחש בדרום איטליה על רקע מאורעות מלחמת העולם השנייה.

הסיפור עוקב אחרי תהליך ההתבגרות שעוברים ילדי שתי המשפחות תוך כדי התהליכים ההיסטוריים העוברים על איטליה ואירופה. החל בעיצוב השקפתם הפוליטית האנטי פשיסטית, המפגשים עם בני המין השני והתמודדות עם מוות, וכלה בהתמודדות עם הסבל והאכזריות הכרוכים במלחמה.

שם הספר לקוח מציטוט מפורסם מהמחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר:

. 

הספר ראה אור בעברית ב-1990 בסדרת הספריה החדשה, בתרגומה של ניצה בן-ארי.

הסופרת בתיה גור ראתה ב"כל אתמולינו" את "הרומן העמוק והמופלא מכל יצירותיה" של גינצבורג.

== קישורים חיצוניים ==
*
*
* 

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:ספרות איטלקית
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרי 1952
קטגוריה:ספרי הספריה החדשה
ויסקול

פסי [[רכבת חסומים בשלג בעקבות ויסקול (סופת בליזארד, מינסוטה, ארצות הברית, מרץ 1881)]]
ויסקול (ברומנית: Viscol) הוא השם ברומנית לרוח חורף חזקה מאוד המגיעה למהירות של 30 עד 35 מטר לשנייה או בין 110 ל 125 קילומטר לשעה. רוח בעוצמה זו יכולה להרים שלג ולשאת אותו למרחקים; מקבילה לבליזארד, מאנגלית: blizzard.

לעיתים קרובות הוויסקול מלווה בירידת שלג כבדה והצירוף של הספקת שלג עם רוח חזקה גורם להיווצרותן של ערימות שלג גדולות הגורמות לנזקים ואף מסכנות חיים. הוויסקול גורם להפרעות קשות בתחבורה, תולש עצים משורשיהם, מנתק את רשת החשמל ומנתק יישובים מההספקה הדרושה להם.

רוח ויסקול קרויה ברפובליקת מולדובה, בחבל מולדובה, בדוברוג'ה ובדרום מזרח מונטניה קרוי בשם קריבץ (ברומנית: crivăţ) ומכונה גם בשם "תרמיל ריק". בקיץ הרוח הזו נושבת רק לעיתים רחוקות ואז היא מביאה אוויר חם ויבש מהמזרח.

אירוע חזק במיוחד התרחש בשנת 1954.

== ראו גם ==
* בליזארד (סופת שלג)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רוחות
קטגוריה:שלג
קטגוריה:אירופה: מזג אוויר

ro:viscol
ריף לפרנץ

ריף אנדרו לפרנץ (באנגלית: Raef Andrew LaFrentz; נולד ב-29 במאי 1976 בעיירה המפטון שבאיווה) הוא כדורסלן עבר, ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטר. שיחק כסנטר וכפאוור פורוורד.
== קריירה ==
לפרנץ שיחק 4 שנים בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס (בין השאר לצידו של פול פירס), ונחשב לאחד השחקנים הבולטים שלה בכל הזמנים. נבחר על ידי דנוור נאגטס בדראפט 1998, כבחירה השלישית בסיבוב הראשון. לפני שהגיע לפורטלנד טרייל בלייזרס שיחק גם בדאלאס מאבריקס ובבוסטון סלטיקס. לאורך הקריירה שלו לפרנץ תרם בממוצע 10.3 נק', 6.2 ריבאונדים, 1.6 חסימות ו-1.1 אסיסטים ב-26.1 דקות למשחק.<sup>[http://www.nba.com/playerfile/raef_lafrentz/career_stats.html]</sup>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nba.com/playerfile/raef_lafrentz/index.html?nav=page פרופיל שחקן באתר ה-NBA]

קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני דנוור נאגטס
קטגוריה:כדורסלני דאלאס מאבריקס
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של דנוור נאגטס
קטגוריה:איווה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
ליטניה

ליטניה, סוגה ספרותית, שירית, שעיקרה שירת תחינה, תפילת תחנונים ומזמורי בקשות.

מקור המלה ביוונית, Litanea, ובצורה קצת שונה באיטלקית, Litania. הליטניה שימשה בשירה הליטורגית הנוצרית ועקבותיה נמצאים גם ביצירות של משוררים ידועים.

הליטניה בצורתה העברית, שירת התחנון, בנויה על בקשה שמבקש הש"ץ ועל המענה הכאילו פזמוני, החוזר על עצמו, שמשיב לו קהל המתפללים. בעוד שבליטורגיה הנוצרית שימשה הליטניה בעיקר כתפילה נגד אסונות טבע, נגד מחלות ומגפות, ונגד כל מיני מרעין בישין - הרי שבליטורגיה היהודית והעברית הליטניה שימשה לתחנון על צורכי ציבור דתיים, כגון חופש הפולחן היהודי תחת כובשים זרים ועוד. בתפילות ה"הושענות" הקדומות, ביניהן אלה של אלעזר הקליר נעשה שימוש בצורת הליטניה, של בקשת הש"ץ ותשובה חוזרת של קהל המתפללים.

הגלגול המודרני של הליטניה, כלומר חזרת הש"ץ והיענות השומעים, חלחל אל השירה המודרנית האירופית. בשירה העברית החדשה עשה המשורר אבא קובנר שימוש מודרני בליטניה. בפואמה שלו "אדמת החול", שהיא תגובתו השירית על ביקורו בצפון-מזרח ברזיל, באמצע שנות החמישים של המאה העשרים, מובאים שירים רבים בצורת הפניה אל האליל המקומי, שאנגו, הבנויים בצורת הפנייה של היחיד ומענה הציבור, החוזר ומחרה אחריו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:תפילות ביהדות
The World Needs a Hero

The World Needs a Hero ("העולם צריך גיבור") הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'.
== הפקה ==
האלבום יצא ב-2001 וסימן את חזרתה של הלהקה לשורשי הת'ראש מטאל, לאחר מספר ניסיונות מסחריים קודמים (Risk, Cryptic Writings). אולם, האלבום עדיין ניכר בהשפעתו המסחרית, ואף מאסטיין קרא לו "ספינה שאבודה בים ומנסה לחזור למסלולה". האלבום נכלל במקום ה-16 ברשימת הבילבורד האמריקני לאלבומי המטאל הטובים ביותר, כאשר הסינגל Moto Psycho הופיע במקום ה-22.

הסינגל "Return to Hanger" הוא שיר המשך לסינגל "Hanger 18" שהופיע באלבום Rust in Peace.

הסינגל "When" מוקדש לכל אותם מעריצים שחשו כי זמנה של מגאדת' עבר, וכי הם התמסחרו. ריף הסולו בפתיחת השיר דומה לסינגל "The Call of Ktulu" שבאלבום Ride the Lightning של מטאליקה, שמאסטיין היה שותף לכתיבתו בימים בהם עדיין היה בלהקה. כמו כן, מבנה השיר והריף המרכזי דומים לסינגל "?Am I Evil" של להקת ההבי מטאל הבריטית דאיימונד הד, כמחווה מכוונת של מאסטיין ללהקה ולסגנון הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי (למרבה האירוניה, מטאליקה ביצעה גרסת כיסוי משלה לסינגל "?Am I Evil").

== רשימת שירים ==

כל השירים נכתבו על ידי דייב מאסטיין, אלא אם צוין אחרת:

<div style="direction: ltr;">
#"Disconnect" – 5:20
#"The World Needs a Hero" – 3:52
#"Moto Psycho" – 3:06 
#"1000 Times Goodbye" – 6:25
#"Burning Bridges" – 5:20
#"Promises" (מאסטיין, פיטרלי)) – 4:28
#"Recipe for Hate... Warhorse" – 5:18
#"Losing My Senses" – 4:40
#"Dread and the Fugitive Mind" – 4:25 (נכלל לראשונה באלבום האוסף Capitol Punishment: The Megadeth Years, ואחר כך באלבום Greatest Hits: Back to the Start)
#"Silent Scorn" – 1:42
#"Return to Hangar" – 3:59
#"When" – 9:14

שיר בונוס שנכלל באלבום בהוצאה היפנית:
#Coming Home
</div>

== משתתפים ==

* דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה חשמלית
* אל פיטרלי - גיטרה חשמלית, קולות רקע
* דייוויד אלפסון - גיטרה באס, קולות רקע
* ג'ימי דגראסו - תופים, קולות רקע

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
אספנות ספרים

אספנות ספרים היא תחום אספנות נפוץ אם כתחביב קריאה ואם כספריית מחקר עצמאית. תחת ההגדרה "אספנות ספרים" כוללים את כל פריטי הדפוס (אפמרה, מפות, חוברות וכדומה).

אספני ספרים ממקדים בדרך כלל את אוסף הספרים שלהם לפי תחומי עניין (תקופות, ז'אנרים, סופרים, ישנם אספנים הנוהגים לאסוף מהדורות ראשונות בלבד וכדומה).

==ספרים עתיקים==

על פי חוק העתיקות "עתיקה" היא כל יצירה אנושית שנוצרה לפני שנת 1700. משכך, ולפי לשון החוק, ספר משנת 1701 לא יוגדר כעתיקה (ולכן לא יהיה חייב ברישום ודיווח לרשות העתיקות) ולעומתו ספר משנת 1699 הוא עתיקה.
עם זאת המונח המקובל לתיאור "ספר עתיק" מתייחס על פי רוב לספרים שפורסמו או הודפסו כבר במאה ה-19 ואחורה. על פי רוב לא ניתן יהיה למצוא באוספים פרטיים פריטים שהודפסו לפני מהפכת הדפוס במאה ה-15 כאשר אלו נכתבו או הועתקו בכתב יד ונחשבים לנדירים ביותר וכמעט שלא ניתן למצוא פריטים מסוג זה בידיים פרטיות.

ספרים שהודפסו ב-50 השנים הראשונות של הדפוס (המאה ה-15) נקראים אינקונבולה ולהם ערך עצמאי רב רק בשל כך. על פי רוב, קשה למצוא באוספים פרטיים כרכים מלאים של אינקונבולה אבל לעיתים רחוקות ניתן למצוא דפים או איורים מתקופה זו.

מחירם של ספרים עתיקים יכול לנוע מעשרות ומאות דולרים לספרים בלתי ידועים ועד מיליוני דולרים לפריטים מבוקשים. מחירם של אינקונבולה מתחיל, על פי רוב, במאות דולרים לעמוד בודד ועד אלפי דולר לעמוד בעל תוכן או איור חשובים או מבוקשים.

==היקפו של אוסף פרטי==

אוספים פרטיים יכולים להשתנות בהיקפם המספרי והאיכותי באופן משמעותי.

ההערכה היא כי בבית ממוצע בישראל ניתן למצוא עד 100 ספרים ואצל אנשים חובבי קריאה כ-200–300 ספרים (כולל ספרי קריאה, עיון, דת, לימוד, טיולים, בישול וכדומה).

אספן ספרים יחזיק בדרך כלל בין 500–1000 ספרים ומעבר לזה יהיה מדובר באוסף נרחב ומשמעותי.

בין אספני הספרים המפורסמים בישראל ניתן למנות את דוד בן-גוריון, חיים נחמן ביאליק, יצחק בן-צבי, רחבעם זאבי (גנדי), יגאל אלון, משה שרת, הרב עובדיה יוסף ועוד.

==היחס שבין אוספים פרטיים ולאומיים==

אוספים פרטיים מייצגים את טעמו האישי של האספן ובדרך כלל לא נשארים בידי משפחת האספן ליותר מדור או שניים. משכך פעמים רבות אספני ספרים מורישים את אוספיהם, בחייהם או לאחר מותם, למוסדות או ספריות ומהווים שם את הבסיס לאוסף המחקרי.

כך נהג לדוגמה ערן לאור כאשר תרם, עוד בחייו, את אוסף הספרים והמפות שלו לספרייה הלאומית ואוספו מהווה את הבסיס לאוסף המפות של הספרייה הלאומית וקרוי על שמו.

בשנים האחרונות החלה קריאה ויוזמה ל"פתיחתם" של אוספים פרטיים לעיון הציבור הרחב. לאור התפתחות אפשרויות הדיגיטציה השונות נשמעת קריאה לאספנים פרטיים לפרסם, או לאפשר פרסום, של תכנים מאוספיהם הפרטיים ברשת האינטרנט.
באמצעות פרסום האוספים הפרטיים מתאפשרת גישה זמינה לידע לציבור הרחב שאינו נגיש כיום, שאינו מצוי בסיפריות ציבוריות ומוסדיות או שטרם עבר דיגיטציה והמרה לטקסט.
אחד המיזמים הראשונים בתחום זה בישראל הוא '[https://www.eretzisrael.co.ilאתר%20ארץ%20ישראל אתר ארץ ישראל]'.

==ראו גם==
* ביבליופיליה
* איסוף חתימות
* צונדוקו

== לקריאה נוספת ==

* קרלוס מריה דומינגס, בית הנייר, תרגום ענת ערב, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007 (רומן)
* אן פדמן, אקס ליבריס: וידויים של קוראת מצויה, מאנגלית יואב הלוי ורוני אמיר, אחוזת בית, תל אביב, 2006

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
ספרים
קטגוריה:ספר
גני החוקה

גני החוקה
תצלום לווין של גני החוקה. (1) [[אנדרטת לינקולן (2) אנדרטת מלחמת וייטנאם (3) אנדרטת וושינגטון.]]
גני החוקה (באנגלית: Constitution Gardens) הוא שמו של פארק לאומי של ארצות הברית הממוקם בבירת המדינה, וושינגטון בסמוך למול. שטחו של הפארק כ-200,000 מ"ר, והוא ממוקם בין אנדרטת לינקולן, אנדרטת וושינגטון, שדרת החוקה בצפון, ובריכת ההשתקפות של אנדרטת וושינגטון בדרום. 

הגן כולל שטחים מיוערים וכן אגם קטן ובו אי אליו ניתן להגיע באמצעות גשר להולכי רגל.

האזור בו ממוקמים גני החוקה היה בעבר שטח מוצף על ידי נהר הפוטומק. בראשית המאה ה-20 יובש השטח על ידי מהנדסים של צבא ארצות הברית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש האזור את משרדי צי ארצות הברית. מבנים אלה נהרסו בשנת 1970 ביוזמת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון (אשר שרת במבנים אלה בהיותו קצין צי).

בשנת 1976 נחנכו הגנים לרגל חגיגות 200 שנים למהפכה האמריקנית. מאז שנת 1982 מהווים הגנים פארק נפרד המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.

ביולי 1982 הוקמה על האי במרכז הגן אנדרטה לזכרם של 56 חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וב-13 בנובמבר באותה שנה נחנכה בגן אנדרטת מלחמת וייטנאם. 

בגן מבקרים למעלה ממיליון מבקרים מדי שנה, ונערכים בו טקסי קבלת אזרחות עבור אזרחים חדשים המצטרפים לארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:המול
קטגוריה:שדרת החוקה
אנסמבל מיתר

אנסמבל מיתר ב[[מוזיאון תל אביב לאומנות בניצוחו של יובל צורן, ספטמבר 2015]]
אנסמבל מיתר הוקם בשנת 2004 על ידי הפסנתרן עמית דולברג, המנהל אותו לכל אורך שנות פעילותו. האנסמבל הפך לאבן פינה בסצנת המוזיקה הקאמרית בישראל, ולצד הופעות בפסטיבלים וסדרות מוזיקה יוקרתיות בחו"ל, הוא מקיים סדרת קונצרטים עצמאית ואת פסטיבל CEME. אנסמבל מיתר בפרס ע"ש דניאל בנימיני בשנת 2006, בפרס ע"ש עדן פרטוש בשנת 2008 ובפרס שרת התרבות לשנת 2009 על פעילותו לביצוע מוזיקה עכשווית ישראלית (שלושתם מטעם משרד התרבות והספורט), בפרס לנדאו מטעם מפעל הפיס ובפרס Coups de Cœur מטעם האקדמיה Charles Cros בצרפת, לאלבום מצטיין במוזיקה עכשווית בשנת 2018. האנסמבל זוכה בפרס אנסמבל השנה 2024 בברלין מטעם עמותת ממלוק. כמו כן, הוא זוכה לשבחים ולביקורות נלהבות בארץ ובעולם. עם האולמות והפסטיבלים בהם הופיע ניתן למנות את ה-Purcell Room בלונדון, פסטיבל ברייטון, מרכז פומפידו ופסטיבל ManiFeste בפריז, הביאנלה של ונציה, ה-BKA וה-Radial System בברלין, הקונסרבטוריון של מוסקבה, אולם המלחינים בסנקט פטרבורג, ימק"א ברח' 92 בניו יורק, מרכז באנף בקנדה ועוד.

פרויקט תדרים, אנסמבל העתודה של מיתר, זוכה להצלחה גדולה והיקף פעילותו בארץ ובחו"ל עולה מדי שנה. החל מאוקטובר 2017 מתקיימת התכנית כמסלול לתלמידי תואר שני מצטיינים בהאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. תקליטורים של מיתר יצאו לאור בהוצאות Verso, NEOS, Souphir ובמכון למוזיקה ישראלית. האנסמבל הקליט דיסק פרופיל למלחינים ראובן סרוסי, פביאן פאניסלו, ינעם ליף, עמוס אלקנה, איל אדלר, פיליפ לרו ולמלחין הבית של האנסמבל, מאורו לנצה. מנצח הבית של האנסמבל הוא פייר-אנדרה ואלאד. האנסמבל משמש כאנסמבל הבית של סטודיו אנט, האולם החדש של עמותת פליציה בלומנטל בדרום תל אביב. אנסמבל מיתר זוכה לתמיכת הקרן ע"ש אדל וג'ון גריי ומר דן יקיר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
ציד החד-קרן

250px
ציד החד-קרן (באנגלית: The Hunt of the Unicorn) הוא שמה של סדרה של שבעה שטיחי קיר שנארגו בין השנים 1495–1505. שטיחים אלה, שנעשו בסגנון מילפלר, מציגים תיאור של ציד חד-קרן. השטיחים מוצגים בקלוסטירס - אגף ממוזיאון המטרופוליטן לאמנות שנמצא בפארק פורט טריון, בצפון האי מנהטן בעיר ניו יורק.

==היסטוריה==
פרטים רבים אינם ידועים על נסיבות יצירת שטחי הקיר ומשמעותם. לא ברור האם שטחי הקיר נועדו להיות מוצגים יחד, באותו חדר, או בנפרד. ככל הנראה שטיחי הקיר נארגו בהזמנת אן מברטאן על מנת לחגוג את נישואיה לשארל השמיני, מלך צרפת.

השטחים היו בבעלות משפחת לה רושפוקו במשך כמה מאות שנים עד שנרכשו על ידי ג'ון ד. רוקפלר, הבן בשנת 1922. רוקפלר תרם את השטיחים למוזיאון המטרופוליטן בשנת 1937. 

בשנת 1998 עברו שטיחי הקיר ניקוי ושיקום נרחב. 

==תיאור השטיחים ומשמעות השטיחים==
השטיח הראשון מתאר את הציידים היוצאים לצוד את החד-קרן, ומשחררים את כלבי הציד. הציידים מגלים את החד-קרן בסמוך למעיין מורעל, והחד-קרן משתמש בכוח קרנו על מנת לטהר את המים הרעילים. בעלי החיים שבטבע (טווסים, אריות) ממתינים לטיהור המים. החד-קרן מנסה להימלט מהציידים ואלה זורקים עליו את חניתותיהם, אולם החד-קרן מדלג מעל פלג מים ונמלט מהציידים. בשטיח נוסף רואים את החד-קרן נלחם בציידים ותוקע קרנו באחד הכלבים. באמצעות העלמה, נתפס החד-קרן ומוצא להורג. גופתו מובלת לטירה על ידי הציידים. בשטיח האחרון החד-קרן קם לתחיה, אולם הוא כלוא.

ישנן פרשנויות רבות למשמעות המתוארת בשטיחים. ניתן להבין את השטיחים כאלגוריה לאהבה - החד-קרן מסמל את האהבה המושלמת, ורק בקשיים רבים ניתן לתפוס את האהבה או למצוא את האהוב. הפרשנות המקובלת היא שבמקביל לאלגוריה הבסיסית ישנה גם אלגוריה נוצרית דתית, החד-קרן הוא אלגוריה לפסיון של ישו ולקומו לתחייה, והעלמה (היחידה היכולה להגיע אל החד-קרן) היא מרים, אם ישו. על פי האמונה המקובלת בימי הביניים, ניתן ללכוד חד-קרן רק באמצעות עלמה בתולה - אלגוריה לכך שהטבע האלוהי של ישו יכול להפוך לאנושי, על פי האמונה הנוצרית, רק באמצעות מרים הבתולה. הציד מקביל לייסורים של ישו בהולכו בוויה דולורוזה. 

בעלי החיים השונים אף הם מהווים משלים. האריה, המתואר כישן בעיניים פקוחות מסמל את השלטון, הצבי, שהאמינו כי הוא הורג את הנחשים, מסמל את הדת המצילה מרוע.

<gallery>
תמונה:The Hunt of the Unicorn Tapestry 1.jpg|מציאת החד-קרן
תמונה:Hunt of the Unicorn - the Hunt Begins.jpg|הציידים מחפשים את החד -קרן עם כלביהם
תמונה:Unicorn3.jpg|הציידים תופשים את החד -קרן
תמונה:The Hunt of the Unicorn Tapestry 5.jpg|החד-קרן מתגונן
תמונה:Stirling - la licorne en captivité.jpg|החד-קרן כלוא
</gallery>

==ראו גם==
* הגבירה והחד-קרן

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://archive.today/20130104063715/www.newyorker.com/fact/content/articles/050411fa_fact לתפוס את החד-קרן - מאמר בעיתון הניו יורקר על צילום השטחים]

קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:שטיחים
קטגוריה:יצירות אמנות מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:טפטינים
קטגוריה:חד-קרן
שדרות החוקה

הלווייתו של [[נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העוברת בשדרת החוקה - ציר התהלוכות הראשי של וושינגטון.]]
ל'אנפן המציגה תעלה במקום בו מצויה כיום השדרה]]
שדרת החוקה (באנגלית: Constitution Avenue) הוא ציר תנועה ראשי העובר ממזרח למערב בוושינגטון, בירת ארצות הברית. שדרה זו מהווה שדרת התהלוכות העיקרית של וושינגטון, ואתר תיירות בפני עצמה.

==היסטוריה==
על פי תוכניתו של פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון, קושר בניין הקפיטול בתעלה לנהר הפוטומק. תעלה זו עברה במקום בו עוברת כיום השדרה. תעלה זו נבנתה כחלק מהתוכנית לבנות מערכת תעלות לצורכי תחבורה בצפון מערב ארצות הברית. 

עם פיתוח מערך מסילות הברזל פחת הצורך והשימוש בתעלות. בשנת 1872 מולאה התעלה לאחר שתושבי הסביבה נהגו לשפוך בה שפכים ואשפה והיא הפכה למפגע תברואתי. 

לאחר מילוי התעלה נסלל עליה רחוב אשר נקרא "רחוב B הצפוני" (North B Street), ולימים שונה שמו ל"שדרת החוקה". השדרה מהווה חלק מדרך US 1 ודרך US 50.

==אתרים בעלי חשיבות==
שדרת החוקה גובלת במול ומפרידה בינו לבין המשולש הפדרלי. בצידה הדרומי של השדרה ממוקמים כמה ממוזיאוני מכון הסמית'סוניאן, הגלריה הלאומית לאומנות של פסלי הגן, וכן הגלריה הלאומית לאמנות, אנדרטת מלחמת וייטנאם, גני החוקה ואנדרטת לינקולן. כמו כן לאורך השדרה ממוקמת שגרירות קנדה וכן בנייני ארגון מדינות אמריקה, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, הקרן הלאומית למדעים של ארצות הברית, ובהמשך השדרה, גבעת הקפיטול.

==קישורים חיצוניים==

*
יונתן הדס

יונתן הדס (נולד ב-18 בנובמבר 1986) הוא קלרניתן ישראלי, נגן קלרינט בס ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2010, וחבר באנסמבל מיתר מאז הקמתו בשנת 2005.
== קריירה ==
יונתן הדס החל את לימודי הקלרינט בקונסרבטוריון רמת גן, אצל המורה שרה אלבז והמשיך בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ובתיכון לאמנויות תלמה ילין. כן ניגן ביחידת הנגנים המצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים, והמשיך בשירות בצה"ל במעמד של מוזיקאי מצטיין. הוא למד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב אצל ריצ'רד לסר ויבגני יהודין. 
במסגרת לימודיו לתואר שני באקדמיה למוסיקה ולמחול ירושלים, השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד עם הפרופ' וולפגנג מאייר בבית הספר הגבוהה למוזיקה קרלסרוהה בגרמניה.

יונתן הדס השתתף בכיתות אמן בהנחיית קלרינטנים ידועי שם, ביניהם שרון קם, עלי אבן, גיורא פיידמן, אנתוני פיי, מיטשל לורי, פיליפ קופר, סבינה מאייר ועוד, והופיע בפסטיבלים רבים בישראל ובחו"ל. הדס מרבה לנגן מוזיקה ישראלית עכשווית, הופיע בקונצרטים בשידור חי בקול המוסיקה והקליט לטלוויזיה. 

משתתף בביצועי מזיקה קאמרית ומוזיקה בת זמננו עם אנסמבלים רבים בהם "תזמורת המהפכה" ואנסמבל המאה ה-21.
זכה לציון לשבח בתחרות "ליונס" לקלרינט ובפרס מיוחד על ביצוע יצירה ישראלית בתחרויות האביב 2009. יונתן הוא זוכה מלגות הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל החל משנת 2003.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
האגם – אור ירח

האגם–אור ירח (באנגלית: The Pond—Moonlight) הוא שמו של תצלום מאת הצלם אדוארד סטייכן.

את התמונה צילם סטייכן בשנת 1904 בממרונק, הסמוכה לעיר ניו יורק, סמוך לבית חברו מבקר האומנות צ'ארלס קפין (Charles Caffin ). בתמונה נראה אגם באמצע יער, כאשר הירח מופיע בין העצים ומשתקף באגם.

אף שהתצלום נראה כתצלום צבע, תהליך צילום הצבע השימושי הראשון, האוטוכרום, הופיע רק בשנת 1907. סטייכן יצר תחושת צבע על ידי ערבוב פיגמנטים בהדפסת הגאם-בי-כרומט (Gum bichromate ) בה השתמש. רק שלוש גרסאות של האגם אור הירח קיימות כיום, ובשל תהליך ההדפסה הייחודי של התמונה, כל אחת מהן ייחודית.

בפברואר 2006 מכר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות את אחד העותקים בסכום של 2.9 מיליון דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור תצלום עד אותה עת. היה זה אחד הסכומים הגבוהים ששולמו אי פעם על תצלום במכירה פומבית (נכון ל-2012 הוא תופס את המקום החמישי ברשימת התצלומים היקרים בהיסטוריה).
בנוסף להדפסה, שתי הגרסאות הנוספות שמורות במוזיאון. את המחיר הגבוה של ההדפסה ניתן לייחס לחד-פעמיותו של התצלום, שלא ניתן לשעתקו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/1/hi/world/americas/4715106.stm כתבה באתר ה-BBC על מכירת התמונה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות

קטגוריה:תצלומים בארצות הברית
קטגוריה:טיים מגזין: 100 התמונות המשפיעות ביותר בכל הזמנים
קטגוריה:יצירות משנת 1904
קטגוריה:הירח באומנות
פרנקו קוסטנסו

פרנקו קוסטנסו (בספרדית: Franco Costanzo; נולד ב- 5 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער. הוא מכונה מאגו בלאנקו (Mago Blanco) - הקוסם הלבן.

== קריירה ==
קוסטנסו נולד בעיר ריו קוארטו שבפרובינציית קורדובה, ארגנטינה, החל לשחק בקבוצת הנוער של עיר הולדתו ועבר לאחר מכן לריבר פלייט. בארגנטינה נחשב קוסטנסו לשוער העתיד של ארגנטינה אך פציעות חוזרות פגעו בהתקדמותו. במדי ריבר זכה קוסטנסו בשלוש אליפויות בטרם עבר בקיץ 2005 לדפורטיבו אלבס מהליגה הספרדית.

קוסטנסו שיחק עונה אחת באלבס, ובסיומה ירדה הקבוצה ליגה. בסוף העונה עבר לפ.צ. בזל, אז אלופת שווייץ ואחד המועדונים המצליחים במדינה. הוא נחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ואהוד מאוד על אוהדי הקבוצה. יכולתו במהלך עונת 2007/2008 הביאה להתעניינות מצידן של קבוצות צמרת מאירופה. לקראת עונת 2008/09 מונה קוסטנסו כקפטן הקבוצה. בקיץ 2011 עבר לאולימפיאקוס היוונית, ולאחר עונה אחת במועדון פרש ממשחק פעיל.

בקיץ 2013, לאחר שנה שלא שיחק, החליט לחזור מפרישתו, וחתם בקבוצת אוניברסידד קאתוליקה מליגת העל הצ'יליאנית.

קוסטנסו היה שוערה הראשון של הנבחרת הארגנטינאית הצעירה וזכה איתה באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 בשנת 1999. הוא ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הבוגרת בשנת 2003 במשחק הכנה לקופה אמריקה מול נבחרת אורוגוואי.

==תארים==
;ריבר פלייט
* אליפות - 3 (קלאוסורה 2002, קלאוסורה 2003, קלאוסורה 2004)

;פ.צ. בזל
* הגביע השווייצרי - 3 (2007, 2008, 2010)
* אליפות שווייץ - 2008, 2010, 2011

;אולימפיאקוס 
* אליפות יוון - 2011/2012 
* הגביע היווני - 2012

נבחרת ארגנטינה הצעירה
* אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20: 1999

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שוערי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו אלאבס
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. בזל
קטגוריה:כדורגלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד קאתוליקה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1980
יהדות גורי

{| border=1 align=left cellpadding=4 cellspacing=0 style="margin: 0.5em 1em 1em 1em; background: #f9f9f9; border: 2px #aaaaaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" width=150
|-
!colspan=5|מספר היהודים בגורילפי שנים
|-align=right style="padding: 0 5px; background: #ccf; text-align: center;"
|align=right|שנה||סה"כ
|-align=right
|align=right|1866||281
|-align=right
|align=right|1915||104
|-align=right
|align=right|1926||333
|-align=right
|align=right|1939||781
|-align=right
|align=right|1970||1,849
|}
יהודי גורי התיישבו בעיר גורי שבגאורגיה בוודאות אחרי המאה ה-17 וההערכה היא שהיהודים הראשונים הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-19. בשנת 1866 היו בעיר 281 יהודים כאשר סך כל האוכלוסייה מנתה כ-5,000 איש. אוכלוסיית יהודי גורי כללה סוחרים מקומיים ובעלי מלאכה.

בתחילת המאה ה-20 עלתה רמתם הכלכלית של יהודי גורי. בשנת 1915 היו 104 יהודים בגורי (כ-16–17 משפחות) שהיו מרוכזים באזור אחד.

בימי מלחמת העולם השנייה התארגנה בעיר קהילה שנרשמה כחוק בשנת 1946 ולרשותה עמד מבנה של בית כנסת ברחוב צ'לוסקיצנב 16, שהיה פתוח עד לראשית 1953 לפחות. הרב הראשי באותה השנה היה חכם מרדכי דברשוילי. היה מאחד הרבנים שעזרו לעלייה ציונית לא״י בעזרת חבר הישיבה שבה הולך למד ביחד עם חכם רפאל אלאשוילי.
לאחר פטירתו של חכם מרדכי דברשוילי כל ספרי הקודש שהיו ברשותו נתרמו לבית הכנסת.

ב-7 באוגוסט 2008, במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, פתחה גאורגיה במבצע לכיבוש בירת דרום אוסטיה הבדלנית, צחינוואלי. ביום למחרת, תקפה רוסיה כתגובה בחלקים שונים של גאורגיה. בין הערים שספגו הפגזות כבדות הייתה העיר גורי, שנמצאת סמוך לגבול עם דרום אוסטיה. מחוץ ליהודי גורי, נמצאו בעיר גם ישראלים שהתכוונו לפקוד קברי משפחותיהם בתשעה באב שחל ב-10 באוגוסט. הסוכנות היהודית יצרה קשר עם היהודים המתגוררים בדרום אוסטיה ובסביבתה, מתוכם כ-200 איש באזור גורי, והציעה להעבירם לטביליסי.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* , 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:גורי (עיר)
גורי
גורי