# munitus
## Finnish
### Etymology

munittaa +‎ -us

### Pronunciation

* IPA: /ˈmunitus/, [ˈmunit̪us̠]
* Rhymes: -unitus
* Hyphenation: mu‧ni‧tus

### Noun

munitus
* the action of making something or someone lay eggs or hatch

#### Declension

Possessive forms of munitus (Kotus type 39/vastaus, no gradation) :
first-person singular possessor
singular
plural
nominative
munitukseni
munitukseni
accusative
nom.
munitukseni
munitukseni
gen.
munitukseni
genitive
munitukseni
munitusteni munituksieni
partitive
munitustani
munituksiani
inessive
munituksessani
munituksissani
elative
munituksestani
munituksistani
illative
munitukseeni
munituksiini
adessive
munituksellani
munituksillani
ablative
munitukseltani
munituksiltani
allative
munitukselleni
munituksilleni
essive
munituksenani
munituksinani
translative
munituksekseni
munituksikseni
abessive
munituksettani
munituksittani
instructive
comitative
—munituksineni
second-person singular possessor
singular
plural
nominative
munituksesi
munituksesi
accusative
nom.
munituksesi
munituksesi
gen.
munituksesi
genitive
munituksesi
munitustesi munituksiesi
partitive
munitustasi
munituksiasi
inessive
munituksessasi
munituksissasi
elative
munituksestasi
munituksistasi
illative
munitukseesi
munituksiisi
adessive
munituksellasi
munituksillasi
ablative
munitukseltasi
munituksiltasi
allative
munituksellesi
munituksillesi
essive
munituksenasi
munituksinasi
translative
munitukseksesi
munituksiksesi
abessive
munituksettasi
munituksittasi
instructive
comitative
—munituksinesi
first-person plural possessor
singular
plural
nominative
munituksemme
munituksemme
accusative
nom.
munituksemme
munituksemme
gen.
munituksemme
genitive
munituksemme
munitustemme munituksiemme
partitive
munitustamme
munituksiamme
inessive
munituksessamme
munituksissamme
elative
munituksestamme
munituksistamme
illative
munitukseemme
munituksiimme
adessive
munituksellamme
munituksillamme
ablative
munitukseltamme
munituksiltamme
allative
munituksellemme
munituksillemme
essive
munituksenamme
munituksinamme
translative
munitukseksemme
munituksiksemme
abessive
munituksettamme
munituksittamme
instructive
comitative
—munituksinemme
second-person plural possessor
singular
plural
nominative
munituksenne
munituksenne
accusative
nom.
munituksenne
munituksenne
gen.
munituksenne
genitive
munituksenne
munitustenne munituksienne
partitive
munitustanne
munituksianne
inessive
munituksessanne
munituksissanne
elative
munituksestanne
munituksistanne
illative
munitukseenne
munituksiinne
adessive
munituksellanne
munituksillanne
ablative
munitukseltanne
munituksiltanne
allative
munituksellenne
munituksillenne
essive
munituksenanne
munituksinanne
translative
munitukseksenne
munituksiksenne
abessive
munituksettanne
munituksittanne
instructive
comitative
—munituksinenne
third-person possessor
singular
plural
nominative
munituksensa
munituksensa
accusative
nom.
munituksensa
munituksensa
gen.
munituksensa
genitive
munituksensa
munitustensa munituksiensa
partitive
munitustaan munitustansa
munituksiaan munituksiansa
inessive
munituksessaan munituksessansa
munituksissaan munituksissansa
elative
munituksestaan munituksestansa
munituksistaan munituksistansa
illative
munitukseensa
munituksiinsa
adessive
munituksellaan munituksellansa
munituksillaan munituksillansa
ablative
munitukseltaan munitukseltansa
munituksiltaan munituksiltansa
allative
munitukselleen munituksellensa
munituksilleen munituksillensa
essive
munituksenaan munituksenansa
munituksinaan munituksinansa
translative
munituksekseen munitukseksensa
munituksikseen munituksiksensa
abessive
munituksettaan munituksettansa
munituksittaan munituksittansa
instructive
comitative
—munituksineen munituksinensa :

#### Derived terms

* munituskana
* munitusmuna

### Further reading

* “munitus”, in Kielitoimiston sanakirja [Dictionary of Contemporary Finnish]‎ (in Finnish) (online dictionary, continuously updated), Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisuja 35, Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus (Institute for the Languages of Finland), 2004–, retrieved 2023-07-03

### Anagrams

* sumutin

## Latin
### Etymology

Perfect passive participle of mūniō (“fortify”).

### Participle

mūnītus (feminine mūnīta, neuter mūnītum, comparative mūnitior, superlative mūnītissimus); first/second-declension participle
* fortified, having been fortified; secured, having been secured; protected, having been protected
    Synonyms: defensus, tutus, firmātus
    Antonyms: inermis, intutus, nudus, infestus
** Attributed to Nepos in The Routledge Dictionary of Latin Quotations
    Nullum imperium tutum est nisi benevolentia munitum.
       No empire is safe unless it is secured by good will.

#### Declension

First/second-declension adjective.

### References

* “munitus”, in Charlton T. Lewis and Charles Short (1879) A Latin Dictionary, Oxford: Clarendon Press
* “munitus”, in Charlton T. Lewis (1891) An Elementary Latin Dictionary, New York: Harper & Brothers
* munitus in Charles du Fresne du Cange’s Glossarium Mediæ et Infimæ Latinitatis (augmented edition with additions by D. P. Carpenterius, Adelungius and others, edited by Léopold Favre, 1883–1887)
* munitus in Gaffiot, Félix (1934) Dictionnaire illustré latin-français, Hachette.
* Carl Meißner, Henry William Auden (1894) Latin Phrase-Book‎, London: Macmillan and Co. a town with a strong natural position: oppidum natura loci munitum (B. G. 1. 38) a town artificially fortified: oppidum manu (opere) munitum