OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# džungalo
## Romaní
### Nom

džungalo
* grafia acadèmica de ʒungalo
# ellåv
## Elfdalià

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: Del nòrdic antic ellifu. Cognat del suec elva.

### Numeral

ellåv
* onze
# djungalo
## Romaní
### Nom

djungalo
* grafia anglicitzada de ʒungalo
# tiu
## Elfdalià

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: Del nòrdic antic tíu. Cognat del suec tio.

### Numeral

tiu
* deu
# tolv
## Elfdalià

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: Del nòrdic antic tolf. Cognat del suec tolv.

### Numeral

tolv
* dotze

## Noruec

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: Del nòrdic antic tolf.

### Numeral

tolv
* dotze

## Suec

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: Del nòrdic antic tolf.

### Numeral

tolv
* dotze
# xunga
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈʃuŋ.ɡə/, occidental /ˈt͡ʃuŋ.ɡa/
   * Etimologia: [1] Del castellà chunga, d’origen caló, segle XIX. Compareu amb el caló català jungaló ‎(«lleig») i el romaní ʒung ‎(«atreviment»).
   * Etimologia: [1] Nom científic, del castellà argentí chunga, del quítxua chuña.

### Nom

xunga f. ‎(plural xungues)
* (argot) broma
    «Ma mare s’ho agafa mig a xunga, em fa un pessic a la galta dreta i em diu que no em preocupe.» (Enric Lluch, Jo... i les circumstàncies, 2002, →ISBN)
* burla
    «El grau adequat de formalitat, per evitar que un noticiari sembli una xunga.» (Isidor Marí, Condicions prèvies per a la difusió d'un model lingüístic als mitjans de comunicació, 1990, →ISBN)

### Nom

xunga f. ‎(plural xungues)
* Ocell de la família dels cariàmids que habita zones estepàries de l'est de Bolívia, el Paraguai i nord-oest de l'Argentina (Chunga burmeisteri).

#### Traduccions

* Anglès: seriema $^{(en)}$
* Castellà: chuña $^{(es)}$
* Francès: cariama $^{(fr)}$

### Adjectiu

xunga f. ‎(plural xungues)
* Forma femenina de xungo.

### Miscel·lània

* Síl·labes: xun·ga (2)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
* Givanel i Mas, J. «Notes per a un vocabulari de l'argot barceloní». A: Butlletí de dialectologia catalana. Barcelona: Institut d’Estudis Catalans, 1919, p. 68.
# xungues
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈʃuŋ.ɡəs/, occidental /ˈt͡ʃuŋ.ɡes/

### Nom

xungues f. pl.
* Forma plural de xunga.

### Adjectiu

xungues f. pl.
* Forma plural de xunga.

### Miscel·lània

* Síl·labes: xun·gues (2)
# senyoria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /sə.ɲuˈɾi.ə/ balear /sə.ɲoˈɾi.ə/, /sə.ɲuˈɾi.ə/ Occidental: /se.ɲoˈɾi.a/
   * Rimes: -ia
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

senyoria f. ‎(plural senyories)
* Domini d'un senyor sobre un territori o una població de vassalls o serfs.
    La senyoria dels comtes de Barcelona.
* Terme genèric del tractament donat al senyor o a altres persones en reconeixement de la seva autoritat.

#### Relacionats

* senyoriu

#### Traduccions

* Anglès: lordship $^{(en)}$
* Castellà: señoría $^{(es)}$ f.

### Miscel·lània

* Síl·labes: se·nyo·ri·a (4)
* Heterograma de 8 lletres (aeinorsy)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC
# penca
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈpɛŋ.kə/, occidental /ˈpeŋ.ka/
   * Rimes: -ɛŋka
   * Etimologia: Probablement de fulla pedenca ‎(«fulla del peu»), del llatí pedis i el sufix -enc, per les fulles que surten del peu de certes plantes, segle XV. Originalment un adjectiu. En argot és metàfora de «tronc de col» com a eufemisme de penis, compareu amb l’italià pinca ‎(«penis»).

### Nom

penca f. ‎(plural penques)
* Tira gruixuda tallada d’un aliment.
* Part carnosa pròxima al tronc de certes plantes.
* Panna llarga de suro.
* (obsolet) Tros de cuir amb què el botxí assotava als delinqüents.
* (argot, obsolet) home
    «He anat al Suri i he guanyat un parlucu. Sallo a forala i un penca me n'ha adinyat dèu rumbis.» (Juli Vallmitjana, La xava, 1910)He anat al Soriano i he robat un rellotge. Surto a fora i un home me n'ha donat deu rals.

#### Compostos i expressions

* tenir penques

#### Derivats

* pencar

#### Traduccions

* Anglès: slice $^{(en)}$, chunk $^{(en)}$
* Castellà: loncha $^{(es)}$ f.
* Francès: tranche $^{(fr)}$ f.
* Italià: fetta $^{(it)}$ f.
* Castellà: penca $^{(es)}$ f.
* Castellà: corcha $^{(es)}$ f.
* Francès: plaque $^{(fr)}$ f.

### Verb

penca
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de pencar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb pencar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: pen·ca (2)
* Anagrama: capen

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
* ↑ Wagner, Max-Léopold. Notes linguistiques sur l'argot barcelonais, 1924, IEC, p. 81.
# pencar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /pəŋˈka/ Occidental: nord-occidental /peŋˈka/ valencià /peŋˈkaɾ/, /peŋˈka/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: pencà
   * Etimologia: De penca ‎(«tros de cuir»), segle XIX.

### Verb

pencar intr.
* (col·loquial) treballar
* (col·loquial) Esforçar-se a anar de pressa, escarrassar-se en una feina.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: penco, penca, penquem Vocal rizotònica: /ɛ/, /e/

#### Traduccions

* Castellà: arrear $^{(es)}$, currar $^{(es)}$
* Francès: bosser $^{(fr)}$
* Italià: sgobbare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: pen·car (2)
* Heterograma de 6 lletres (acenpr)
* Anagrama: aprenc

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# nombren
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾən/, /ˈnom.bɾən/, occidental /ˈnom.bɾen/

### Verb

nombren
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de nombrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb nombrar.
# nombris
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾis/, /ˈnom.bɾis/, occidental /ˈnom.bɾis/

### Verb

nombris
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb nombrar.
# nombrin
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾin/, /ˈnom.bɾin/, occidental /ˈnom.bɾin/

### Verb

nombrin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb nombrar.
# nombri
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾi/, /ˈnom.bɾi/, occidental /ˈnom.bɾi/

### Verb

nombri
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de nombrar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb nombrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: nom·bri (2)
* Heterograma de 6 lletres (bimnor)
* Anagrames: bromin, ombrin
# nombre
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾə/, /ˈnom.bɾə/, occidental /ˈnom.bɾe/
   * Homòfon: nombra
   * Etimologia: Del català antic nomre amb consonant epentètica, del llatí numerus, de l'arrel protoindoeuropea *nem- ‎(«assignar, distribuir»), segle XIV. Doblet de número.

### Nom

nombre m. ‎(plural nombres)
* Nom d'un conjunt de coses que serveix per expressar la quantitat.
    Un gran nombre dels seguidors de l'equip va anar a veure l'entrenament.

#### Sinònims

* número, xifra, quantitat

#### Derivats

* nombrós

#### Traduccions

* Alemany: Anzahl $^{(de)}$ f.
* Anglès: number $^{(en)}$
* Castellà: número $^{(es)}$ m.
* Francès: nombre $^{(fr)}$ m.
* Italià: numero $^{(it)}$ m.
* Llengua de signes catalana: NÚMERO $^{(csc)}$

### Verb

nombre
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de nombrar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb nombrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb nombrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: nom·bre (2)
* Heterograma de 6 lletres (bemnor)
* Anagrames: bornem, bromen, ombren

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DECat

## Castellà

   * Pronúncia: /ˈnom.bɾe/
   * Rimes: -ombɾe
   * Etimologia: Del llatí nomen ‎(«nom»). Doblet de nómina.

### Nom

nombre m. ‎(plural nombres)
* nom (apel·latiu)

#### Relacionats

* nombrar
* nominal

### Verb

nombre
* primera persona del singular (yo) del present de subjuntiu del verb nombrar
* tercera persona del singular (él, ella, usted) del present de subjuntiu del verb nombrar
* tercera persona del singular (él, ella, usted) de l'imperatiu del verb nombrar

### Miscel·lània

* Síl·labes: nom·bre (2)
* Heterograma de 6 lletres (bemnor)
* Anagrama: bromen

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre nombre

## Francès

   * Pronúncia: /nɔ̃bʁ/
   * Etimologia: Del llatí numĕrus. Doblet de numéro per via l'italià.

### Nom

nombre m. ‎(plural nombres)
* nombre, xifra, quantitat.

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Dictionnaire Larousse Français sobre nombre
# nombra
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈnɔm.bɾə/, /ˈnom.bɾə/, occidental /ˈnom.bɾa/
   * Homòfon: nombre

### Verb

nombra
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de nombrar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb nombrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: nom·bra (2)
* Heterograma de 6 lletres (abmnor)
* Anagrama: bornam
# intraduïble
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tɾə.ðuˈib.bɫə/, /in.tɾə.ðuˈi.βɫə/ balear /in.tɾə.ðuˈib.bɫə/ Occidental: nord-occidental /in.tɾa.ðuˈib.bɫe/, /in.tɾa.ðuˈi.βɫe/ valencià /in.tɾa.ðuˈi.bɫe/
   * Rimes: -ible
   * Etimologia: Del prefix in- i traduïble, segle XIX.

### Adjectiu

intraduïble inv. ‎(plural intraduïbles)
* Que no es pot traduir.

#### Traduccions

* Anglès: untranslatable $^{(en)}$
* Castellà: intraducible $^{(es)}$
* Francès: intraduisible $^{(fr)}$
* Italià: intraducibile $^{(it)}$
* Portuguès: intraduzível $^{(pt)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tra·du·ï·ble (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# intraduïbles
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tɾə.ðuˈib.bɫəs/, /in.tɾə.ðuˈi.βɫəs/ balear /in.tɾə.ðuˈib.bɫəs/ Occidental: nord-occidental /in.tɾa.ðuˈib.bɫes/, /in.tɾa.ðuˈi.βɫes/ valencià /in.tɾa.ðuˈi.bɫes/
   * Rimes: -ibles

### Adjectiu

intraduïbles inv. pl.
* Forma plural de intraduïble.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tra·du·ï·bles (5)
# a tocar
## Català
### Adverbi

a tocar
* Molt a prop, gairebé tocant.

#### Sinònims

* a boca de canó, a tret de pedra, arran, damunt, frec a frec

#### Traduccions

* Anglès: closely $^{(en)}$
* Castellà: muy cerca $^{(es)}$
* Francès: tout près $^{(fr)}$

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DCVB, DSFF
# frec a frec
## Català
### Adverbi

frec a frec
* Molt junt, a tocar.

#### Variants

* a frec

#### Traduccions
### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# proteic
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /pɾuˈtɛjk/ balear /pɾoˈtɛjk/, /pɾuˈtɛjk/ Occidental: /pɾoˈtɛjk/
   * Etimologia: (pendent)

### Adjectiu

proteic m. ‎(femení proteica, plural masculí proteics, plural femení proteiques)
* Sinònim de proteïforme.
* Relatiu o pertanyent a la proteïna.
* Semblant a la proteïna.

#### Compostos i expressions

* antigen proteic
* derivat proteic purificat
* equivalent proteic
* metabolisme proteic
* nitrogen no proteic
* quocient proteic
* valor proteic
* xoc proteic

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: pro·teic (2)
* Heterograma de 7 lletres (ceioprt)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# proteica
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /pɾuˈtɛj.kə/ balear /pɾoˈtɛj.kə/, /pɾuˈtɛj.kə/ Occidental: nord-occidental /pɾoˈtɛj.ka/ valencià /pɾoˈtɛj.ka/, /pɾoˈtɛj.kɛ/

### Adjectiu

proteica f. ‎(plural proteiques)
* Forma femenina de proteic.

### Miscel·lània

* Síl·labes: pro·tei·ca (3)
* Heterograma de 8 lletres (aceioprt)
# proteiques
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /pɾuˈtɛj.kəs/ balear /pɾoˈtɛj.kəs/, /pɾuˈtɛj.kəs/ Occidental: /pɾoˈtɛj.kes/

### Adjectiu

proteiques f. pl.
* Forma plural de proteica.

### Miscel·lània

* Síl·labes: pro·tei·ques (3)
# proteics
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /pɾuˈtɛjks/ balear /pɾoˈtɛjks/, /pɾuˈtɛjks/ Occidental: /pɾoˈtɛjks/

### Adjectiu

proteics m. pl.
* Forma plural de proteic.

### Miscel·lània

* Síl·labes: pro·teics (2)
* Heterograma de 8 lletres (ceioprst)
# guillar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ɡiˈʎa/ Occidental: nord-occidental /ɡiˈʎa/ valencià /ɡiˈʎaɾ/, /ɡiˈʎa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: guillà
   * Etimologia: D’origen argòtic, del castellà guillarse, probablement del català esguillar-se ‎(«esquitllar-se, anar-se’n d’amagat») amb encreuament del castellà guiñar ‎(«fer l’ullet») pels senyals discrets de fugir quan hi ha perill. Figuradament, a partir del sentit de «relliscar».

### Verb

guillar intr., trans., pron. ‎(pronominal guillar-se)
* (intransitiu, col·loquial) fugir
* (transitiu i pronominal, col·loquial) Perdre l'enteniment.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: guillo, guilla, guillem

#### Sinònims

* (perdre l’enteniment) enfollir, grillar

#### Derivats

* guillat, guillada
* guilladura

#### Traduccions

* Anglès: hit it $^{(en)}$
* Castellà: guillarse $^{(es)}$, pirarse $^{(es)}$
* Francès: filer $^{(fr)}$
* Italià: sgattaiolare $^{(it)}$
* Anglès: go crazy $^{(en)}$
* Castellà: guillarse $^{(es)}$, chiflarse $^{(es)}$
* Francès: perdre l'esprit $^{(fr)}$
* Italià: impazzire $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llar (2)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC
# fugir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /fuˈʒi/ Occidental: nord-occidental /fuˈʒi/ valencià /fuˈd͡ʒiɾ/, /fuˈd͡ʒi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: fugí
   * Etimologia: Del llatí vulgar *fugīre, del clàssic fugere, segle XIV. Doblet del contemporani fúger via el llatí clàssic.

### Verb

fugir intr.
* Allunyar-se de pressa per evitar un perill.
* Una cosa, allunyar-se ràpidament.
* Escapar-se.
* Transcórrer ràpidament.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: fujo, fuig, fugim

#### Variants

* fúger (arcaic, septentrional)

#### Sinònims

* (allunyar-se de pressa) escapar, escapolir-se, esquitllar-se, guillar, marxar, pirar, volar
* defugir, esquivar, evitar

#### Compostos i expressions

* fugir d'estudi

#### Traduccions

* Anglès: run away $^{(en)}$, flee $^{(en)}$
* Àrab: هَرَبَ‎ $^{(ar)}$
* Castellà: huir $^{(es)}$, volar $^{(es)}$
* Esperanto: forkuri $^{(eo)}$
* Francès: fuir $^{(fr)}$
* Friülà: fuî $^{(fur)}$
* Grec antic: φεύγω $^{(grc)}$ ‎(pheúgō)
* Ido: fugar $^{(io)}$
* Italià: fuggire $^{(it)}$
* Llatí: fugere $^{(la)}$, aufugio $^{(la)}$, effugio $^{(la)}$
* Llengua de signes catalana: ESCAPAR-SE $^{(csc)}$
* Neerlandès: vluchten $^{(nl)}$
* Polonès: uciekać $^{(pl)}$
* Portuguès: fugir $^{(pt)}$
* Romanès: fugi $^{(ro)}$
* Romaní: naśel $^{(rom)}$
* Rus: убега́ть $^{(ru)}$ ‎(ubegat)
* Txec: utéct $^{(cs)}$
* Xinès: 逃跑 $^{(zh)}$ ‎(táopǎo)
* Alemany: fliehen $^{(de)}$, flüchten $^{(de)}$
* Anglès: escape $^{(en)}$
* Castellà: huir $^{(es)}$, fugarse $^{(es)}$, escaparse $^{(es)}$
* Francès: s'échapper $^{(fr)}$, s'enfuir $^{(fr)}$
* Llengua de signes catalana: ESCAPAR-SE $^{(csc)}$
* Anglès: fly $^{(en)}$
* Castellà: huir $^{(es)}$
* Francès: fuir $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: fu·gir (2)
* Anagrames: grufi, grufí

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: fugir
* ↑ Coromines, Joan. «DECat. IV, 221a16-43». A: Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1980-1991.
# guillat
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎat/
   * Rimes: -at

### Verb

guillat
* Participi masculí singular del verb guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llat (2)
# guilli
## Català

   * Pronúncia: central /ˈɡi.ʎi/, occidental /ˈɡi.ʎi/
   * Rimes: -iʎi

### Verb

guilli
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de guillar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb guillar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb guillar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guillo, guille, guill
* [2] guille
* [3] guille
* [4] guille

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lli (2)
# guillaríem
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡi.ʎəˈɾi.əm/, occidental /ɡi.ʎaˈɾi.em/
   * Rimes: -iem

### Verb

guillaríem
* Primera persona del plural (nosaltres) del condicional de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·rí·em (4)
# guillàssiu
## Català
### Verb

guillàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guilléssiu, guillésseu, guillàsseu, guillàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llàs·siu (3)
# guillessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡiˈʎe.sən/, occidental /ɡiˈʎe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

guillessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guillessin, guillassin, guillassen, guillaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lles·sen (3)
# guillàs
## Català
### Verb

guillàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guillés, guillara
* [2] guillés, guillara

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llàs (2)
# guillàssim
## Català
### Verb

guillàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guilléssim, guilléssem, guillàssem, guillàrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llàs·sim (3)
# guillassis
## Català
### Verb

guillassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guillessis, guillesses, guillasses, guillares

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llas·sis (3)
# guillàrem
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡiˈʎa.ɾəm/, occidental /ɡiˈʎa.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

guillàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de guillar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* [2] guilléssim, guilléssem, guillàssim, guillàssem

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llà·rem (3)
# guillà
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎa/
   * Rimes: -a

### Verb

guillà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llà (2)
# guillarà
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡi.ʎəˈɾa/, occidental /ɡi.ʎaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

guillarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·rà (3)
# guillis
## Català

   * Pronúncia: /ˈɡi.ʎis/
   * Rimes: -iʎis

### Verb

guillis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guilles

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llis (2)
# guillo
## Català

   * Pronúncia: central /ˈɡi.ʎu/, occidental /ˈɡi.ʎo/
   * Rimes: -iʎo

### Verb

guillo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de guillar.

#### Variants

* guille, guilli, guill

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llo (2)
# guillassin
## Català
### Verb

guillassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guillessin, guillessen, guillassen, guillaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llas·sin (3)
# guillàssem
## Català
### Verb

guillàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guilléssim, guilléssem, guillàssim, guillàrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llàs·sem (3)
# guillés
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎes/
   * Rimes: -es

### Verb

guillés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guillàs, guillara
* [2] guillàs, guillara

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llés (2)
# guillareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ɡi.ʎəˈɾɛw/ balear /ɡi.ʎəˈɾəw/, /ɡi.ʎəˈɾɛw/ Occidental: /ɡi.ʎaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

guillareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·reu (3)
# guillara
## Català
### Verb

guillara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guillés, guillàs
* [2] guillés, guillàs

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·ra (3)
# guillin
## Català

   * Pronúncia: /ˈɡi.ʎin/
   * Rimes: -iʎin

### Verb

guillin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb guillar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guillen
* [2] guillen

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llin (2)
# guillava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ɡiˈʎa.βə/, balear /ɡiˈʎa.və/ Occidental: nord-occidental /ɡiˈʎa.βa/ valencià /ɡiˈʎa.va/, /ɡiˈʎa.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

guillava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de guillar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·va (3)
# guillaràs
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡi.ʎəˈɾas/, occidental /ɡi.ʎaˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

guillaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·ràs (3)
# guilléssiu
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎe.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

guilléssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guillésseu, guillàssiu, guillàsseu, guillàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llés·siu (3)
# guillí
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎi/
   * Rimes: -i

### Verb

guillí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llí (2)
# guillades
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡiˈʎa.ðəs/, occidental /ɡiˈʎa.ðes/
   * Rimes: -ades

### Verb

guillades
* Participi femení plural del verb guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·des (3)
# guillessin
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

guillessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guillessen, guillassin, guillassen, guillaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lles·sin (3)
# guillau
## Català
### Verb

guillau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de guillar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb guillar.

#### Variants

* [1] guilleu
* [2] guilleu

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llau (2)
# guillésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡiˈʎe.səw/, occidental /ɡiˈʎe.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

guillésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb guillar.

#### Variants

* guilléssiu, guillàssiu, guillàsseu, guillàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llés·seu (3)
# guillada
## Català

   * Pronúncia: oriental /ɡiˈʎa.ðə/, occidental /ɡiˈʎa.ða/
   * Rimes: -ada

### Verb

guillada
* Participi femení singular del verb guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·lla·da (3)
# guillats
## Català

   * Pronúncia: /ɡiˈʎats/
   * Rimes: -ats

### Verb

guillats
* Participi masculí plural del verb guillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: gui·llats (2)