OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# increpaven
## Català
### Verb

increpaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de increpar.
# increpeguem
## Català
### Verb

increpeguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb increpar.
# increpau
## Català
### Verb

increpau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de increpar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb increpar.
# increpavi
## Català
### Verb

increpavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de increpar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cre·pa·vi (4)
* Anagrama: picariven
# increpavo
## Català
### Verb

increpavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de increpar.
# hivernos
## Català
### Verb

hivernos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb hivernar.
# hivernà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.βərˈna/, balear /i.vəɾˈna/ Occidental: nord-occidental /i.βerˈna/, valencià /i.veɾˈna/
   * Rimes: -a
   * Homòfon: hivernar

### Verb

hivernà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de hivernar.
    [Ell/ella/vostè] hivernà o va hivernar.
# hivernàieu
## Català
### Verb

hivernàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de hivernar.
# hiverno
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈβɛr.nu/, occidental /iˈβɛr.no/

### Verb

hiverno
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de hivernar.
    [Jo] hiverno, hiverne, hivern o hiverni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb hivernar.
    [Que jo] hiverno, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que jo] hiverni o hiverne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb hivernar.
    [Que ell/ella/vostè] hiverno, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que ell/ella/vostè] hiverni o hiverne.
# hivernàrem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.βərˈna.ɾəm/, balear /i.vəɾˈna.ɾəm/ Occidental: nord-occidental /i.βerˈna.ɾem/, valencià /i.veɾˈna.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

hivernàrem
* Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de hivernar.
    [Nosaltres] hivernàrem o vam/vàrem hivernar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb hivernar.
    Forma valenciana: [nosaltres] hivernéssim, hivernéssem, hivernàssem, hivernàssim o hivernàrem.
# hivernin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iˈβɛr.nin/, balear /iˈvɛɾ.nin/
   * Rimes: -ɛɾnin

### Verb

hivernin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb hivernar.
    [Que ells/elles/vostès] hivernin o hivernen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb hivernar.
    Hivernin o hivernen [ells/elles/vostès].
# hivernis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iˈβɛr.nis/, balear /iˈvɛɾ.nis/ Occidental: nord-occidental /iˈβɛr.nis/ valencià /iˈvɛɾ.nis/, /iˈβɛɾ.nis/
   * Rimes: -ɛɾnis
   * Homòfon: hibernis

### Verb

hivernis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb hivernar.
    [Que tu] hivernis o hivernes; [tu] no hivernis o hivernes.

### Miscel·lània

* Síl·labes: hi·ver·nis (3)
# hiverni
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iˈβɛr.ni/, balear /iˈvɛɾ.ni/ Occidental: nord-occidental /iˈβɛr.ni/ valencià /iˈvɛɾ.ni/, /iˈβɛɾ.ni/
   * Rimes: -ɛɾni
   * Homòfon: hiberni

### Verb

hiverni
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de hivernar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb hivernar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb hivernar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb hivernar.

#### Variants

* [1] hiverno, hiverne, hivern
* [2,3,4] hiverne
# indulgenciéssim
## Català
### Verb

indulgenciéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indulgenciar.
# indulgencií
## Català
### Verb

indulgencií
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de indulgenciar.
# indult
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /inˈduɫ/ balear /inˈduɫt/, /inˈduɫ/ Occidental: nord-occidental /inˈduɫ/ valencià /inˈduɫt/, /inˈduɫ/
   * Rimes: -ult
   * Etimologia: Del llatí indultus, segle XVII.

### Nom

indult m. ‎(plural indults)
* Gràcia per la qual el superior perdona la pena, o exceptua i eximeix a algú de la llei i de qualsevol altra obligació.

#### Traduccions

* Anglès: pardon $^{(en)}$
* Castellà: indulto $^{(es)}$
* Francès: grâce $^{(fr)}$, remise $^{(fr)}$, pardon $^{(fr)}$, dispensation $^{(fr)}$
* Italià: indulto $^{(it)}$, pardono $^{(it)}$
* Llatí: indultus $^{(la)}$, indultum $^{(la)}$

### Verb

indult
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indultar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dult (2)
* Heterograma de 6 lletres (dilntu)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# indulgenciéssiu
## Català
### Verb

indulgenciéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indulgenciar.
# indulgenciï
## Català
### Verb

indulgenciï
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indulgenciar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indulgenciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indulgenciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indulgenciar.
# indulgenciïn
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.duʎ.ʒənˈsi.in/, balear /in.duɫ.ʒənˈsi.in/ Occidental: /in.duɫ.d͡ʒenˈsi.in/
   * Rimes: -iin

### Verb

indulgenciïn
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb indulgenciar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb indulgenciar.
# indulgenciïs
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.duʎ.ʒənˈsi.is/, balear /in.duɫ.ʒənˈsi.is/ Occidental: /in.duɫ.d͡ʒenˈsi.is/
   * Rimes: -iis

### Verb

indulgenciïs
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indulgenciar.
# indulta
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈduɫ.tə/, occidental /inˈduɫ.ta/
   * Rimes: -ulta

### Verb

indulta
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de indultar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb indultar.
# indulgent
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈdʌldʒənt/

### Adjectiu

indulgent ‎(comparatiu more indulgent, superlatiu most indulgent)
* indulgent
# imita
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈmi.tə/, occidental /iˈmi.ta/
   * Rimes: -ita

### Verb

imita
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de imitar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·ta (3)
* Anagrama: maití
# imit
## Català
### Verb

imit
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de imitar.
# imitaciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i.mi.taˈθjo.nes/, meridional /i.mi.taˈθjo.neh/
       Americà: alt /i.mi.t(a)ˈsjo.nes/, baix /i.mi.taˈsjo.neh/, austral /i.mi.taˈsjo.nes/
   * Rimes: -ones

### Nom

imitaciones f. pl.
* forma plural de imitación
# imitable
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.miˈtab.bɫə/, /i.miˈta.βɫə/ balear /i.miˈtab.bɫə/ Occidental: nord-occidental /i.miˈtab.bɫe/, /i.miˈta.βɫe/ valencià /i.miˈta.bɫe/
   * Rimes: -able
   * Etimologia: Del llatí imitabĭlis, segle XVII.

### Adjectiu

imitable inv. ‎(plural imitables)
* Que es pot imitar, o és capaç o digne de ser imitat.

#### Traduccions

* Anglès: imitable $^{(en)}$
* Castellà: imitable $^{(es)}$
* Francès: imitable $^{(fr)}$
* Italià: imitabile $^{(it)}$
* Llatí: imitabilis $^{(la)}$
* Occità: retipadís $^{(oc)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·ta·ble (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \i.miˈta.βle\
       Americà: alt /i.miˈta.ble/, baix \i.miˈta.βle\
   * Rimes: -able

### Adjectiu

imitable inv. ‎(plural imitables)
* imitable

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·ta·ble (4)
# imitacion
## Occità

   * Pronúncia: /i.mi.taˈsju/
   * Àudio: Bearn

### Nom

imitacion f. ‎(plural imitacions)
* imitació
# imipramine
## Anglès
### Nom

imipramine ‎(incomptable)
* imipramina

### Vegeu també

* imipramine. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 setembre 2014].
# imitabile
## Italià

   * Pronúncia: /i.miˈtaː.bi.le/

### Adjectiu

imitabile inv. ‎(plural imitabili)
* imitable

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tà·bi·le (5)
# imitabili
## Italià

   * Pronúncia: /i.miˈtaː.bi.li/

### Adjectiu

imitabili inv. pl.
* forma plural de imitabile

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tà·bi·li (5)
# inculpàs
## Català
### Verb

inculpàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpàssim
## Català
### Verb

inculpàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpàveu
## Català
### Verb

inculpàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inculpar.
# inculpàssiu
## Català
### Verb

inculpàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpés
## Català
### Verb

inculpés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpàssem
## Català
### Verb

inculpàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.kulˈpe\
       Americà: alt \iŋ.k(u)lˈpe\, baix \iŋ.kulˈpe\
   * Rimes: -e

### Verb

inculpé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb inculpar
# inculpàsseu
## Català
### Verb

inculpàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# ingero
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪŋ.ɡɛ.roː/
   * Etimologia: Del prefix in- i gerō.

### Verb

ingerō ‎(1a present$^?$), ingeris ‎(2a present), ingerere ‎(infinitiu), ingessī ‎(perfet), ingestum ‎(supí)
* ficar
    «manus capiti ingerere» (Sèneca, Epistula 99)ficar-se les mans al cap.
* introduir, ingerir
    «ingerere cibum aegroto» (Herodià, Hstorianum VI)Introduir l'aliment en els malalts
* afegir, amuntegar
    «Ingeret ardente grandia ligna foco» (Albi Tibul, Elegies, II.1.22)Afegir llenya al foc de la llar
* exclamar, repetir
    «ingerebat lentissima voce, Carpe, Carpe» (Petroni, Satiricó, 36)Exclamava amb veu molt suau: agafa, agafa...
* ficar-se, immiscir-se, implicar-se
    «perfuafumque habemus, si fua velit Maiestas, huic se ingerere negotio, quemadmodum pollicetur...» (Pedro de Quintanilla y Mendoza, Oranum Ximenii virtute Catholicum, seu de Africano bello, in Tremezenii regno sub servi Dei Francisci Ximenii de Cisneros cardinalis protectione per 152 annos continuato: Liber unus ex vetustis, recentioribusque monumentis haustus, 1568, pàgina 12)En tenim un de molt bo, si sa majestat vol immiscir-se en aquest assumpte, com promet.
# ingeríeu
## Català
### Verb

ingeríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de ingerir.
# ingerírem
## Català
### Verb

ingerírem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de ingerir.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingerir.
# ingerixo
## Català
### Verb

ingerixo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de ingerir.
# ingerència
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɲ.ʒəˈɾɛn.si.ə/, occidental /iɲ.d͡ʒeˈɾɛn.si.a/
   * Rimes: -ɛnsia
   * Etimologia: Del llatí ingerens.

### Nom

ingerència f. ‎(plural ingerències)
* Intromissió en una qüestió que no pertoca o per a la qual no se'n té el dret moral.
    «Mentrestant s'incrementava la ingerència de la monarquia i dels seus representants en els instituts militars.»

#### Antònims

* abstenció, exclusió

#### Sinònims

* intromissió, participació

#### Traduccions

* Alemany: Einmischung $^{(de)}$
* Anglès: meddling $^{(en)}$
* Castellà: injerencia $^{(es)}$
* Francès: ingérence $^{(fr)}$
* Italià: ingerenza $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ge·rèn·ci·a (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
* ↑ Enric Guinot, Fernando Andrés, Josep Cerdà, Juan F. Pardo, Santa María de Montesa: La orden militar del Reino de Valencia (ss. XIV-XIX), Universitat de València , 2019
# ingerís
## Català
### Verb

ingerís
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingerir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingerir.
# ingerències
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɲ.ʒəˈɾɛn.si.əs/, occidental /iɲ.d͡ʒeˈɾɛn.si.es/
   * Rimes: -ɛnsies

### Nom

ingerències f. pl.
* Forma plural de ingerència.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ge·rèn·ci·es (5)
# ingerí
## Català
### Verb

ingerí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de ingerir.
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de ingerir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ge·rí (3)
* Anagrama: nigerí

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.xeˈɾi\, meridional \iŋ.heˈɾi\
       Americà: alt \iŋ.x(e)ˈɾi\, baix \iŋ.heˈɾi\, austral \iŋ.xeˈɾi\
   * Rimes: -i

### Verb

ingerí
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb ingerir
# ingeríreu
## Català
### Verb

ingeríreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de ingerir.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingerir.
# impazzente
## Italià
### Verb

impazzente
* participi present de impazzire
# impazziate
## Italià
### Verb

impazziate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de impazzire
# impazzii
## Italià
### Verb

impazzii
* primera persona singular (io) del passat de impazzire
# impazzirai
## Italià
### Verb

impazzirai
* segona persona singular (tu) del futur de impazzire
# impazziamo
## Italià
### Verb

impazziamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de impazzire
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de impazzire
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de impazzire
# impazzimmo
## Italià
### Verb

impazzimmo
* primera persona plural (noi) del passat de impazzire
# impazzano
## Italià
### Verb

impazzano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de impazzire
# impazzendo
## Italià
### Verb

impazzendo
* gerundi de impazzire
# impazziranno
## Italià
### Verb

impazziranno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de impazzire
# impazienti
## Italià

   * Pronúncia: /im.patˈt͡sjɛn.ti/

### Adjectiu

impazienti inv. pl.
* forma plural de impaziente
# huevo frito
## Castellà
### Nom

huevo frito m. ‎(plural huevos fritos)
* ou ferrat
* (golf) situació d'ou ferrat

#### Sinònims

* huevo estrellado
* (golf) lie de huevo frito

### Vegeu també

* huevo frito. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1 octubre 2014].
# hueveé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \we.βeˈe\, meridional \(ɣ)we.βeˈe\
       Americà: alt /we.beˈe/, baix \(ɣ)we.βeˈe\
   * Rimes: -e

### Verb

hueveé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb huevear
# huevo de pascua
## Castellà
### Nom

huevo de pascua m. ‎(plural huevos de pascua)
* (videojocs) ou de Pasqua

### Vegeu també

* huevo de pascua. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# huevos de pascua
## Castellà
### Nom

huevos de pascua m. pl.
* forma plural de huevo de pascua
# huey
## Nàhuatl clàssic
### Adjectiu

huey
* gran
# huevos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \ˈwe.βos\, meridional \ˈ(ɣ)we.βoh\
       Americà: alt /ˈwe.b(o)s/, baix \ˈ(ɣ)we.βoh\, austral \ˈ(ɣ)we.βos\
   * Rimes: -ebos

### Nom

huevos m. pl.
* forma plural de huevo

### Miscel·lània

* Síl·labes: hue·vos (2)
* Heterograma de 6 lletres (ehosuv)
# huevos fritos
## Castellà
### Nom

huevos fritos m. pl.
* forma plural de huevo frito
# huevo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \ˈwe.βo\, meridional \ˈ(ɣ)we.βo\
       Americà: alt /ˈwe.bo/, baix \ˈ(ɣ)we.βo\
   * Rimes: -ebo
   * Etimologia: Del llatí ovum.

### Nom

huevo m. ‎(plural huevos)
* ou
* (vulgarisme) testicle
* (col·loquial) muntó, gran quantitat
    Había un huevo de gente. ― N'hi havia un muntó de gent.

#### Sinònims

* (testicle) testículo
* (muntó) montón

### Verb

huevo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb huevar

### Miscel·lània

* Síl·labes: hue·vo (2)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia en castellà
* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre huevo
# huexolotl
## Nàhuatl clàssic
### Nom

huexolotl
* dindi
# hueyi
## Nàhuatl clàssic
### Adjectiu

hueyi
* gran
# infantarà
## Català
### Verb

infantarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de infantar.
# infantasses
## Català
### Verb

infantasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# infantassin
## Català
### Verb

infantassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# infantaríeu
## Català
### Verb

infantaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·ta·rí·eu (5)
* Anagrama: infatuarien
# infantas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱˈfan.tas\, meridional \iɱˈfaŋ.tah\
       Americà: alt \iɱˈfan.t(a)s\, baix \iŋˈfaŋ.tah\, austral \iɱˈfan.tas\
   * Rimes: -antas

### Nom

infantas f. pl.
* forma plural de infanta

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·tas (3)
# infantaràs
## Català
### Verb

infantaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de infantar.
# infantaré
## Català
### Verb

infantaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de infantar.
# infantassen
## Català
### Verb

infantassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# infantassis
## Català
### Verb

infantassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# innestata
## Italià
### Verb

innestata
* participi passat femení singular de innestare
# innestassi
## Italià
### Verb

innestassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de innestare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de innestare
# innestate
## Italià
### Verb

innestate
* participi passat femení plural de innestare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de innestare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de innestare
# innestati
## Italià
### Verb

innestati
* participi passat masculí plural de innestare
# innestava
## Italià
### Verb

innestava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innestavamo
## Italià
### Verb

innestavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innestassimo
## Italià
### Verb

innestassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de innestare
# innestaste
## Italià
### Verb

innestaste
* segona persona plural (voi) del passat de innestare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de innestare
# innestasti
## Italià
### Verb

innestasti
* segona persona singular (tu) del passat de innestare
# innestato
## Italià
### Verb

innestato m. ‎(femení innestata, plural masculí innestati, plural femení innestate)
* participi passat masculí singular de innestare
# inhabilitaven
## Català
### Verb

inhabilitaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
# inhabilite
## Català
### Verb

inhabilite
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inhabilitar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb inhabilitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb inhabilitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb inhabilitar.
# inhabilitava
## Català
### Verb

inhabilitava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
# inhabilitavi
## Català
### Verb

inhabilitavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
# inhabilitassis
## Català
### Verb

inhabilitassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabilitau
## Català
### Verb

inhabilitau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de inhabilitar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb inhabilitar.
# inhabilitaves
## Català
### Verb

inhabilitaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
# inhabilitavo
## Català
### Verb

inhabilitavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inhabilitar.
# incumbesquin
## Català
### Verb

incumbesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incumbir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incumbir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cum·bes·quin (4)
* Anagrama: incumbisquen
# incumbien
## Català
### Verb

incumbien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incumbir.
# incumbia
## Català
### Verb

incumbia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incumbir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incumbir.
# incumbies
## Català
### Verb

incumbies
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incumbir.
# incumbigueu
## Català
### Verb

incumbigueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incumbir.
# incumbesquis
## Català
### Verb

incumbesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incumbir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cum·bes·quis (4)
* Anagrama: incumbisques
# immergira
## Català
### Verb

immergira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb immergir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb immergir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mer·gi·ra (4)
* Anagrames: immigraré, migraríem
# immergim
## Català
### Verb

immergim
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de immergir.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb immergir.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb immergir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mer·gim (3)
* Anagrama: immigrem
# immergir-se
## Català
### Verb

immergir-se
* Forma pronominal de immergir.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'immergeixo, s'immergeix, ens immergim

### Miscel·lània

* Anagrames: esgrimirem, esgrimírem, immergires