OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# infantava
## Català
### Verb

infantava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infantar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infantar.
# infantem
## Català
### Verb

infantem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de infantar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb infantar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·tem (3)
* Anagrama: finament

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfan.tɛm/

### Adjectiu

īnfantem
* acusatiu masculí/femení singular de īnfāns

### Nom

īnfantem
* acusatiu singular de īnfāns
# insistigués
## Català
### Verb

insistigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sis·ti·gués (4)
* Anagrama: instiguessi
# insistiguéssem
## Català
### Verb

insistiguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.
# insistira
## Català
### Verb

insistira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.

## Català antic
### Verb

insistira
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de insistir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de insistir

#### Variants

* [1] insistís
* [2] insistís
# insistiguéveu
## Català
### Verb

insistiguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de insistir.
# insisting
## Anglès
### Verb

insisting
* gerundi de insist
# insistiguésseu
## Català
### Verb

insistiguésseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insistir.
# insistir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.sisˈti/ Occidental: nord-occidental /in.sisˈti/ valencià /in.sisˈtiɾ/, /in.sisˈti/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: insistí
   * Etimologia: Del llatí insistĕre, de sistō ‎(«aturar»), segle XIV.

### Verb

insistir intr.
* Instar porfidiosament, persistir o mantenir-se ferm en alguna cosa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: insisteixo, insisteix, insistim

#### Relacionats

* insistent

#### Traduccions

* Anglès: insist $^{(en)}$
* Castellà: insistir $^{(es)}$
* Francès: insister $^{(fr)}$
* Italià: insistere $^{(it)}$
* Llatí: insistere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sis·tir (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Català antic
### Verb

insistir
* insistir
* Dedicar-se, percaçar un objectiu.

#### Conjugació
### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.sisˈtiɾ/, meridional \iŋ.sihˈtiɾ\
       Americà: alt /in.s(i)sˈtiɾ/, baix \iŋ.sihˈtiɾ\, austral /in.sihˈtiɾ/
   * Rimes: -iɾ
   * Etimologia: Del llatí insistĕre.

### Verb

insistir intr. ‎(present insisto, passat insistí, futur insistiré)
* insistir

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sis·tir (3)
# insistesquen
## Català
### Verb

insistesquen
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb insistir.

## Català antic
### Verb

insistesquen
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del present de subjuntiu de insistir
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperatiu de insistir
# insistently
## Anglès

   * Etimologia: De insistent i el sufix -ly.

### Adverbi

insistently ‎(comparatiu more insistently, superlatiu most insistently)
* insistentment, encaridament
# insistere
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈsɪs.tɛ.rɛ/

### Verb

īnsistere
* infinitiu del present actiu de īnsistō
# insistesqui
## Català
### Verb

insistesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insistir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insistir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb insistir.
# insistent
## Anglès
### Adjectiu

insistent ‎(comparatiu more insistent, superlatiu most insistent)
* insistent
# insistesc
## Català
### Verb

insistesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insistir.

## Català antic
### Verb

insistesc
* primera persona singular (io, yo, jo) del present d'indicatiu de insistir
# insistesca
## Català
### Verb

insistesca
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insistir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insistir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sis·tes·ca (4)
* Anagrames: escatissin, incitasses

## Català antic
### Verb

insistesca
* primera persona singular (io, yo, jo) del present de subjuntiu de insistir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) del present de subjuntiu de insistir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperatiu de insistir
# insistesques
## Català
### Verb

insistesques
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb insistir.

## Català antic
### Verb

insistesques
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de insistir
# instigavi
## Català
### Verb

instigavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.stiːˈɡaː.wiː/

### Verb

īnstīgāvī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de īnstīgō
# instigos
## Català
### Verb

instigos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb instigar.
# instigue
## Català
### Verb

instigue
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instigar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb instigar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb instigar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·gue (3)
* Anagrames: estiguin, genitius
# instigava
## Català
### Verb

instigava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigueguem
## Català
### Verb

instigueguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb instigar.
# instigaven
## Català
### Verb

instigaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigaves
## Català
### Verb

instigaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·ga·ves (4)
* Anagrames: investigàs, viatgessin
# instigueguessa
## Català
### Verb

instigueguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
# instigavo
## Català
### Verb

instigavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigo
## Català
### Verb

instigo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instigar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb instigar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb instigar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)sˈti.ɣo\, meridional \i(ŋ)hˈti.ɣo\
       Americà: alt /insˈti.ɡo/, baix \i(ŋ)hˈti.ɣo\, austral \i(n)hˈti.ɣo\
   * Rimes: -iɡo

### Verb

instigo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb instigar

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈstiː.ɡoː/
   * Etimologia: De l'arrel protoindoeuropea *steyg- («burxar»), cognat de stilus.

### Verb

īnstīgō ‎(1a present$^?$), īnstīgās ‎(2a present), īnstīgāre ‎(infinitiu), īnstīgāvī ‎(perfet), īnstīgātum ‎(supí)
* instigar, jo instigo
# indigniores
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪˈoː.reːs/

### Adjectiu

indigniōrēs
* nominatiu masculí/femení plural de indignior
* vocatiu masculí/femení plural de indignior
* acusatiu masculí/femení plural de indignior
# indigniori
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪˈoː.riː/

### Adjectiu

indigniōrī
* datiu masculí/femení/neutre singular de indignior
# indigni
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdiŋ.ni/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.ni/, valencià /inˈdiɡ.ni/
   * Rimes: -iɡni

### Verb

indigni
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indignar.
    Forma septentrional: [jo] indigno, indigne, indign o indigni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que jo] indigni o indigne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que ell/ella/vostè] indigni o indigne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indignar.
    Indigni o indigne [ell/ella/vostè].

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋniː/

### Adjectiu

indignī
* nominatiu masculí plural de indignus
* vocatiu masculí plural de indignus
* genitiu masculí singular de indignus
* genitiu neutre singular de indignus
# indigniora
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪˈoː.ra/

### Adjectiu

indigniōra
* nominatiu neutre plural de indignior
* vocatiu neutre plural de indignior
* acusatiu neutre plural de indignior
# indigniore
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪˈoː.rɛ/

### Adjectiu

indigniōre
* ablatiu masculí/femení/neutre singular de indignior
# indignin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdiŋ.nin/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.nin/, valencià /inˈdiɡ.nin/
   * Rimes: -iɡnin

### Verb

indignin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que ells/elles/vostès] indignin o indignen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb indignar.
    Indignin o indignen [ells/elles/vostès].
# indignior
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈdɪ.ŋnɪ.ɔr/
   * Etimologia: Derivat de indignus.

### Adjectiu

indignior m., f., indignius n.
* forma comparativa de indignus ‎(«més digne que»)

### Declinació

Tercera declinació, variant comparatiu.
| Cas | Singular | Singular | Plural | Plural |
| Cas | Masc./Fem. | Neutre | Masc./Fem. | Neutre |
| Nominatiu | indignior | indignius | indigniōrēs | indigniōra |
| Vocatiu | indignior | indignius | indigniōrēs | indigniōra |
| Acusatiu | indigniōrem | indignius | indigniōrēs | indigniōra |
| Genitiu | indigniōris | indigniōris | indigniōrum | indigniōrum |
| Datiu | indigniōrī | indigniōrī | indigniōribus | indigniōribus |
| Ablatiu | indigniōre | indigniōre | indigniōribus | indigniōribus |
# indigniorem
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪˈoː.rɛm/

### Adjectiu

indigniōrem
* acusatiu masculí/femení singular de indignior
# indignessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈne.sis/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈne.sis/, valencià /in.diɡˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

indignessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.

#### Variants

* indignesses, indignasses, indignassis, indignares
# indigneu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.diŋˈnɛw/ balear /in.diŋˈnəw/, /in.diŋˈnɛw/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈnew/, valencià /in.diɡˈnew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

indigneu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de indignar.
    [Vosaltres/vós] indigneu o indignau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que vosaltres/vós] indigneu.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb indignar.
    Indigneu o indignau [vosaltres/vós].
# infirmo
## Català
### Verb

infirmo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infirmar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fir·mo (3)
* Anagrames: informi, informí

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈfiɾ.mo\
       Americà: alt \iɱˈfiɾ.mo\, baix \iŋˈfiɾ.mo\, austral \iɱˈfiɾ.mo\
   * Rimes: -iɾmo

### Verb

infirmo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb infirmar
# infirmàrem
## Català
### Verb

infirmàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de infirmar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmàs
## Català
### Verb

infirmàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmàsseu
## Català
### Verb

infirmàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmités motrices cérébrales
## Francès
### Nom

infirmités motrices cérébrales f. pl.
* forma plural de infirmité motrice cérébrale
# infirmàssiu
## Català
### Verb

infirmàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmà
## Català
### Verb

infirmà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de infirmar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fir·mà (3)
* Anagrama: afirmin
# infirmàreu
## Català
### Verb

infirmàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de infirmar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmàssem
## Català
### Verb

infirmàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmàssim
## Català
### Verb

infirmàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# indolent
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.duˈɫen/ balear /in.doˈɫent/, /in.duˈɫen/ Occidental: nord-occidental /in.doˈɫen/ valencià /in.doˈɫent/, /in.doˈɫen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: (pendent)

### Adjectiu

indolent inv. ‎(plural indolents)
* Que mostra peresa o procastina.
* Que no mostra emocions.
* Que no fa mal o no causa dolor.
    Un tumor indolent.

#### Traduccions

* Castellà: indolente $^{(es)}$ m. f.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·do·lent (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC

## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪn.dəl.ənt/ àudio (EUA)

### Adjectiu

indolent ‎(comparatiu more indolent, superlatiu most indolent)
* (formal) indolent
# indolentes
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.doˈlen.tes/, meridional \iŋ.doˈleŋ.teh\
       Americà: alt /in.doˈlen.t(e)s/, baix \iŋ.doˈleŋ.teh\, austral /in.doˈlen.tes/
   * Rimes: -entes

### Adjectiu

indolentes inv. pl.
* forma plural de indolente
# indomethacin
## Anglès
### Nom

indomethacin ‎(incomptable)
* indometacina

### Vegeu també

* indomethacin. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 setembre 2014].
# indomitable
## Anglès
### Adjectiu

indomitable ‎(comparatiu more indomitable, superlatiu most indomitable)
* indomable, indòmit

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# indoeuropeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ˌin.du.əw.ɾuˈpɛw/ balear /ˌin.do.əw.ɾoˈpɛw/, /ˌin.du.əw.ɾuˈpɛw/ Occidental: /ˌin.do.ew.ɾoˈpɛw/
   * Rimes: -ɛw

### Nom

indoeuropeu m. ‎(plural indoeuropeus)
* Idioma reconstruït antecessor de la majoria de llengües d'Europa, avantpassat del llatí, el grec i el sànscrit entre altres
* Nom donat al conjunt de pobles que va habitar els Urals durant la prehistòria, també anomenats aris

#### Traduccions

* Castellà: indoeuropeo $^{(es)}$
* Castellà: indoeuropeo $^{(es)}$

### Adjectiu

indoeuropeu m. ‎(femení indoeuropea, plural masculí indoeuropeus, plural femení indoeuropees)
* Relatiu al poble o a llengua indoeuropea

#### Traduccions

* Anglès: Indo-European $^{(en)}$
* Castellà: indoeuropeo $^{(es)}$
* Eslovè: indoevropski $^{(sl)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·do·eu·ro·peu (5)
# indolente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.doˈlen.te/, meridional \iŋ.doˈleŋ.te\
       Americà: alt /in.doˈlen.t(e)/, baix \iŋ.doˈleŋ.te\, austral /in.doˈlen.te/
   * Rimes: -ente

### Adjectiu

indolente inv. ‎(plural indolentes)
* indolent

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·do·len·te (4)
# indolència
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.duˈɫɛn.si.ə/ balear /in.doˈɫɛn.si.ə/, /in.duˈɫɛn.si.ə/ Occidental: /in.doˈɫɛn.si.a/
   * Rimes: -ɛnsia
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

indolència f. ‎(plural indolències)
* Qualitat de ser indolent.

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·do·lèn·ci·a (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# interioritzarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.ən/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾi.ən/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.ən/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾi.en/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

interioritzarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de interioritzar.
# interioritzarà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾa/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾa/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾa/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾa/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

interioritzarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de interioritzar.
# interioritzaràs
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾas/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾas/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾas/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾas/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

interioritzaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de interioritzar.
# interioritzaria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.ə/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾi.ə/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.ə/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾi.a/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

interioritzaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de interioritzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de interioritzar.
# interioritzaries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.əs/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾi.əs/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾi.əs/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾi.es/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

interioritzaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de interioritzar.
# interioritzaran
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾan/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾan/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾan/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾan/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

interioritzaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de interioritzar.
# interioritzares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za.ɾəs/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾiˈd͡za.ɾəs/, /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za.ɾəs/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾiˈd͡za.ɾes/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾiˈza.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

interioritzares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de interioritzar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb interioritzar.
# interioritzareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾɛw/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zəˈɾəw/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zəˈɾɛw/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡zaˈɾew/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.zaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

interioritzareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de interioritzar.
# interioritzaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za.ɾən/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾiˈd͡za.ɾən/, /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za.ɾən/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾiˈd͡za.ɾen/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾiˈza.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

interioritzaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de interioritzar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb interioritzar.
# infringixen
## Català
### Verb

infringixen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de infringir.
# infringissin
## Català
### Verb

infringissin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infringir.
# infringisses
## Català
### Verb

infringisses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infringir.
# infringixes
## Català
### Verb

infringixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de infringir.
# infringissis
## Català
### Verb

infringissis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infringir.
# infringiu
## Català
### Verb

infringiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infringir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb infringir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infringir.
# infringix
## Català
### Verb

infringix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de infringir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb infringir.
# infringissen
## Català
### Verb

infringissen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infringir.
# infiero
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈfje.ɾo\
       Americà: alt \iɱˈfje.ɾo\, baix \iŋˈfje.ɾo\, austral \iɱˈfje.ɾo\
   * Rimes: -eɾo

### Verb

infiero
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb inferir
# infiltr
## Català
### Verb

infiltr
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infiltrar.
# infiltra
## Català
### Verb

infiltra
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de infiltrar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb infiltrar.
# infiltraia
## Català
### Verb

infiltraia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infiltrar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infiltrar.
# infiernos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱˈfjeɾ.nos\, meridional \iɱˈfjeɾ.noh\
       Americà: alt \iɱˈfjeɾ.n(o)s\, baix \iŋˈfjeɾ.noh\, austral \iɱˈfjeɾ.nos\
   * Rimes: -eɾnos

### Nom

infiernos m. pl.
* forma plural de infierno

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fier·nos (3)
# infiltració
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fiɫ.tɾə.siˈo/, occidental /iɱ.fiɫ.tɾa.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: De infiltrar i el sufix -ció.

### Nom

infiltració f. ‎(plural infiltracions)
* Acció i efecte d'infiltrar.

#### Traduccions

* Anglès: infiltration $^{(en)}$
* Castellà: infiltración $^{(es)}$
* Francès: infiltration $^{(fr)}$
* Llatí: infiltratio $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fil·tra·ci·ó (5)

### Vegeu també

* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot