OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# indigestam
## Català
### Verb

indigestam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de indigestar-se.
# indigestara
## Català
### Verb

indigestara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indigestar-se.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indigestar-se.
# indicatrices
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.di.kaˈtʁis/

### Nom

indicatrices f. pl.
* forma plural de indicatrice
# indicavamo
## Italià
### Verb

indicavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de indicare
# indicavate
## Italià
### Verb

indicavate
* segona persona plural (voi) de l'imperfet d'indicatiu de indicare
# indicatum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈkaː.tʊm/

### Verb

indicātum
* supí acusatiu de indicō
# indicau
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /in.diˈkaw/, alguerès /an.diˈkaw/
   * Rimes: -aw
   * Parònim: indica-ho

### Verb

indicau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de indicar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb indicar.

#### Sinònims

* indiqueu

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·cau (3)
* Anagrames: acuindi, acuindí
# indicavano
## Italià
### Verb

indicavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de indicare
# indicava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.diˈka.βə/, balear /in.diˈka.və/ Occidental: /in.diˈka.βa/, /in.diˈka.va/
   * Rimes: -ava

### Verb

indicava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ca·va (4)
* Anagrames: acivadin, cavidani

## Italià
### Verb

indicava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de indicare
# indicaven
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.βən/, /in.diˈka.vən/, occidental /in.diˈka.βen/, /in.diˈka.ven/
   * Rimes: -aven

### Verb

indicaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.
# indicaves
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.βəs/, /in.diˈka.vəs/, occidental /in.diˈka.βes/, /in.diˈka.ves/
   * Rimes: -aves

### Verb

indicaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ca·ves (4)
* Anagrames: descanvii, descanvií, descanviï
# incanalasse
## Italià
### Verb

incanalasse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de incanalare
# incanalare
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.ka.naˈlaː.re/
   * Etimologia: Del prefix in- i canale.

### Verb

incanalare trans. ‎(pronominal incanalarsi)
* canalitzar, acanonar
* dirigir, encaminar

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ca·na·là·re (5)
# incanalarono
## Italià
### Verb

incanalarono
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del passat de incanalare
# incanalarsi
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.ka.naˈlar.si/

### Verb

incanalarsi pron.
* forma pronominal de incanalare

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ca·na·làr·si (5)
# incanalando
## Italià
### Verb

incanalando
* gerundi de incanalare
# incanalandosi
## Italià
### Verb

incanalandosi
* gerundi de incanalarsi
# incanalano
## Italià
### Verb

incanalano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de incanalare
# incanalante
## Italià
### Verb

incanalante
* participi present de incanalare
# incanalantesi
## Italià
### Verb

incanalantesi
* participi present de incanalarsi
# incanalassero
## Italià
### Verb

incanalassero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de incanalare
# incendiaven
## Català
### Verb

incendiaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.
# incendiaves
## Català
### Verb

incendiaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.
# incendiavi
## Català
### Verb

incendiavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·a·vi (5)
* Anagrames: indiciaven, vindicaien
# incendiavo
## Català
### Verb

incendiavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·a·vo (5)
* Anagrama: convidaien
# incendiassis
## Català
### Verb

incendiassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiats
## Català
### Verb

incendiats
* Participi masculí plural del verb incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·ats (4)
* Anagrama: distancien
# incendiau
## Català
### Verb

incendiau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incendiar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incendiar.
# incendiava
## Català
### Verb

incendiava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incendiar.
# incendie
## Català
### Verb

incendie
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incendiar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incendiar.
# indigneguéssou
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣe.sow/

### Verb

indigneguéssou
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [vosaltres/vós] indignéssiu, indignésseu, indignàsseu, indignàssiu o indignàreu.
# indignesses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈne.səs/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈne.ses/, valencià /in.diɡˈne.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

indignesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    [Tu] indignessis, indignesses, indignasses, indignassis o indignares.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·nes·ses (4)
* Anagrama: designessin
# indignen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdiŋ.nən/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.nen/, valencià /inˈdiɡ.nen/
   * Rimes: -iɡnen

### Verb

indignen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de indignar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que ells/elles/vostès] indignin o indignen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb indignar.
    Indignin o indignen [ells/elles/vostès].
# indignessa
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈne.sə/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈne.sa/, valencià /in.diɡˈne.sa/
   * Rimes: -esa

### Verb

indignessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] indignés, indignàs o indignara.
# indigneguéssom
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣe.som/

### Verb

indigneguéssom
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [nosaltres] indignéssim, indignéssem, indignàssem, indignàssim o indignàrem.
# indignes
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdiŋ.nəs/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.nes/, valencià /inˈdiɡ.nes/
   * Rimes: -iɡnes

### Adjectiu

indignes inv. pl.
* Forma plural de indigne.
* Forma plural de indigna.

### Verb

indignes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de indignar.
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que tu] indignis o indignes; [tu] no indignis o indignes.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·nes (3)
* Anagrama: designin
# indignessen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈne.sən/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈne.sen/, valencià /in.diɡˈne.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

indignessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    [Ells/elles/vostès] indignessin, indignessen, indignassen, indignassin o indignaren.
# indignessi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.diŋˈne.si/, balear /in.diŋˈne.si/ alguerès /in.diŋˈne.si/
   * Rimes: -esi

### Verb

indignessi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma septentrional i algueresa per [jo] indignés, indignàs o indignara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma algueresa per [ell/ella/vostè] indignés, indignàs o indignara.
# indignessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈne.sin/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈne.sin/, valencià /in.diɡˈne.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

indignessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.

#### Variants

* indignessen, indignassen, indignassin, indignaren
# infirme
## Català
### Verb

infirme
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infirmar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infirmar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infirmar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infirmar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fir·me (3)
* Anagrames: finirem, finírem, inferim
# infirmava
## Català
### Verb

infirmava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infirmar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infirmar.
# infirmassis
## Català
### Verb

infirmassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmaves
## Català
### Verb

infirmaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de infirmar.
# infirmau
## Català
### Verb

infirmau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infirmar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infirmar.
# infirmaven
## Català
### Verb

infirmaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de infirmar.
# infirmen
## Català
### Verb

infirmen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de infirmar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infirmar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infirmar.
# innervam
## Català
### Verb

innervam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de innervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ner·vam (3)
* Anagrama: minvaren
# innervar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.nərˈba/, balear /in.nəɾˈva/ Occidental: nord-occidental /in.nerˈβa/ valencià /in.neɾˈvaɾ/, /in.neɾˈβa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: innervà
   * Etimologia: Del prefix in- i nervi.

### Verb

innervar trans.
* Un nervi, exercir la seva acció a un òrgan o part del cos.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: innervo, innerva, innervem Vocal rizotònica: /e/

#### Traduccions

* Anglès: innervate $^{(en)}$
* Castellà: inervar $^{(es)}$
* Francès: innerver $^{(fr)}$
* Italià: innervare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ner·var (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# innervara
## Català
### Verb

innervara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb innervar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb innervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ner·va·ra (4)
* Anagrama: verinaran
# innervaren
## Català
### Verb

innervaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de innervar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb innervar.
# innervareu
## Català
### Verb

innervareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de innervar.
# innervaran
## Català
### Verb

innervaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de innervar.
# innervares
## Català
### Verb

innervares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de innervar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb innervar.
# innervaria
## Català
### Verb

innervaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de innervar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de innervar.
# inculpéssim
## Català
### Verb

inculpéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpí
## Català
### Verb

inculpí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de inculpar.
# inculqueguessen
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫ.keˈɣe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

inculqueguessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [ells/elles/vostès] inculquessin, inculquessen, inculcassin, inculcassen o inculcaren.
# inculqueguesses
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫ.keˈɣe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

inculqueguesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [tu] inculquessis, inculquesses, inculcassis, inculcasses o inculcares.
# inculpéssem
## Català
### Verb

inculpéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculpésseu
## Català
### Verb

inculpésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculqueguessa
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫ.keˈɣe.sa/
   * Rimes: -esa

### Verb

inculqueguessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] inculqués, inculcàs o inculcara.
# inculpéssiu
## Català
### Verb

inculpéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculpar.
# inculque
## Català

   * Pronúncia: occidental /iŋˈkuɫ.ke/

### Verb

inculque
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inculcar.
    Forma valenciana: [jo] inculco, inculque, inculc o inculqui.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb inculcar.
    [Que jo] inculqui o inculque.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb inculcar.
    [Que ell/ella/vostè] inculqui o inculque.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb inculcar.
    Inculqui o inculque [ell/ella/vostè].
# inculqueguem
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫ.keˈɣem/
   * Rimes: -em

### Verb

inculqueguem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [que nosaltres] inculquem.
# infligissin
## Català
### Verb

infligissin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
# infligisques
## Català
### Verb

infligisques
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infligir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fli·gis·ques (4)
* Anagrama: infligesquis
# infligisqueu
## Català
### Verb

infligisqueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb infligir.
# infligissen
## Català
### Verb

infligissen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
# infligisses
## Català
### Verb

infligisses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
# infligissi
## Català
### Verb

infligissi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
# infligissis
## Català
### Verb

infligissis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infligir.
# infligiu
## Català
### Verb

infligiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infligir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb infligir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infligir.
# inscrivien
## Català
### Verb

inscrivien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de inscriure.
# inscrivies
## Català
### Verb

inscrivies
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inscriure.
# inscrivira
## Català
### Verb

inscrivira
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivisses
## Català
### Verb

inscrivisses
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivim
## Català
### Verb

inscrivim
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de inscriure.
# inscriviren
## Català
### Verb

inscriviren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de inscriure.
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivires
## Català
### Verb

inscrivires
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de inscriure.
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivissen
## Català
### Verb

inscrivissen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivissi
## Català
### Verb

inscrivissi
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# infantaven
## Català
### Verb

infantaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de infantar.
# infantaves
## Català
### Verb

infantaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de infantar.
# infanteria
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fən.təˈɾi.ə/, occidental /iɱ.fan.teˈɾi.a/
   * Rimes: -ia
   * Etimologia: De infant i el sufix -eria, segle XV.

### Nom

infanteria f. ‎(plural infanteries)
* Tropa que va a peu i que no va armada especialment amb armament pesant (pot anar armada auxiliarment amb armament pesant), per contraposició a la cavalleria que va a cavall i a l'artilleria que va armada amb armament pesant.

#### Compostos i expressions

* Infanteria pesant. Aquella que va fortament armada, en especial en l'antiguitat, aquella que anava protegida d'arnès o altres defenses pesants.
* Infanteria lleugera. Aquella que va mínimament carregada per facilitar un moviment ràpid i àgil.
* Infanteria de marina. Aquella que s'embarcava antigament per reforçar la capacitat d'atac i defensa dels vaixells de guerra, o bé, aquella que actualment s'embarca amb l'objectiu de fer desembarcaments.

#### Traduccions

* Afrikaans: infanterie $^{(af)}$
* Albanès: këmbësori $^{(sq)}$
* Alemany: Infanterie $^{(de)}$ f.
* Anglès: infantry $^{(en)}$
* Àrab: مُشَاة‎ $^{(ar)}$ m. pl.
* Armeni: հետևազոր $^{(hy)}$ ‎(hetevazor)
* Basc: infanteria $^{(eu)}$
* Belarús: пяхота $^{(be)}$ f. ‎(piakhota)
* Búlgar: пехота $^{(bg)}$ f. ‎(pekhota)
* Castellà: infantería $^{(es)}$ f.
* Coreà: 보병 $^{(ko)}$ ‎(bobyeong)
* Danès: infanteri $^{(da)}$ n.
* Eslovac: pechota $^{(sk)}$ f.
* Eslovè: pehota $^{(sl)}$ f.
* Esperanto: infanterio $^{(eo)}$
* Estonià: jalavägi $^{(et)}$
* Finès: jalkaväki $^{(fi)}$
* Francès: infanterie $^{(fr)}$ f.
* Gallec: infantaría $^{(gl)}$ f.
* Georgià: ქვეითი $^{(ka)}$ ‎(kveiti)
* Grec: πεζικό $^{(el)}$ n. ‎(pezikó)
* Grec antic: πεζοί $^{(grc)}$ m. pl. ‎(pezoí)
* Hebreu: חיל רגלים‎ $^{(he)}$ f. pl.
* Hindi: प्यादा $^{(hi)}$ m.
* Hongarès: gyalogság $^{(hu)}$
* Indonesi: infanteri $^{(id)}$
* Islandès: fótgöngulið $^{(is)}$ f.
* Italià: fanteria $^{(it)}$ f.
* Japonès: 歩兵 $^{(ja)}$
* Letó: kājnieki $^{(lv)}$ m. pl.
* Lituà: pėstininkai $^{(lt)}$ m. pl.
* Llatí: peditatus $^{(la)}$ m.
* Macedoni: пешадија $^{(mk)}$ f.
* Malai: infantri $^{(ms)}$
* Neerlandès: infanterie $^{(nl)}$ f., voetvolk $^{(nl)}$ n.
* Noruec: infanteri $^{(no)}$ n.
* Occità: infantariá $^{(oc)}$ f.
* Polonès: piechota $^{(pl)}$ f.
* Portuguès: infantaria $^{(pt)}$ f.
* Romanès: infanterie $^{(ro)}$ f.
* Rus: пехо́та $^{(ru)}$ f. ‎(pekhota)
* Serbocroat: пјеша̀дија $^{(sh)}$, pješadija $^{(sh)}$ f., пјеша́штво $^{(sh)}$, pješaštvo $^{(sh)}$ n.
* Suec: infanteri $^{(sv)}$ n.
* Turc: piyade $^{(tr)}$
* Txec: pěchota $^{(cs)}$ f.
* Vietnamita: bộ binh $^{(vi)}$
* Xinès: 步兵 $^{(zh)}$ ‎(bùbīng)

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·te·ri·a (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# infantat
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fənˈtat/, occidental /iɱ.fanˈtat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: Derivat del verb infantar.

### Nom

infantat m. ‎(plural infantats)
* Terreny o rendes que s'apliquen a un infant per aliments .

#### Traduccions

* Castellà: infantado $^{(es)}$
* Llatí: territorium infantis $^{(la)}$

### Verb

infantat
* Participi masculí singular del verb infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·tat (3)

### Vegeu també

* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# infante
## Català
### Verb

infante
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infantar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infantar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infantar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·te (3)

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱˈfan.te\, meridional \iɱˈfaŋ.te\
       Americà: alt \iɱˈfan.t(e)\, baix \iŋˈfaŋ.te\, austral \iɱˈfan.te\
   * Rimes: -ante
   * Etimologia: Del llatí infans.

### Nom

infante m. f. ‎(plural infantes, femení infanta)
* (femení infante) infant, nen
* (femení infante o infanta) infant (soldat)
* (femení infanta) infant (príncep no hereu)

#### Derivats

* infantería

#### Relacionats

* infancia

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·te (3)
* Anagrames: enfinta, finante, fintean

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia en castellà
* Article corresponent a la Viquipèdia en castellà
* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre infante

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfan.tɛ/

### Nom

īnfante
* ablatiu singular de īnfāns
# infanten
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱˈfan.tən/, occidental /iɱˈfan.ten/
   * Rimes: -anten

### Verb

infanten
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de infantar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infantar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infantar.
# infantau
## Català
### Verb

infantau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infantar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infantar.