OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# imprimeries scolaires
## Francès
### Nom

imprimeries scolaires f. pl.
* forma plural de imprimerie scolaire
# imprimeix
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾiˈmɛʃ/ balear /im.pɾiˈməʃ/, /im.pɾiˈmɛʃ/ Occidental: /im.pɾiˈmejʃ/
   * Rimes: -ɛjʃ

### Verb

imprimeix
* (col·loquial balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de imprimir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de imprimir.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb imprimir.
# imprimeixen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾiˈmɛ.ʃən/ balear /im.pɾiˈmə.ʃən/, /im.pɾiˈmɛ.ʃən/ Occidental: nord-occidental /im.pɾiˈmej.ʃen/ valencià /im.pɾiˈmej.ʃen/, /im.pɾiˈme.ʃen/
   * Rimes: -ɛjʃen

### Verb

imprimeixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de imprimir.
# imprimerie scolaire
## Francès
### Nom

imprimerie scolaire f. ‎(plural imprimeries scolaires)
* impremta escolar

### Vegeu també

* imprimerie scolaire. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# imprimere
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪmˈprɪ.mɛ.rɛ/

### Verb

imprimere
* infinitiu del present actiu de imprimō
# indexe
## Català
### Verb

indexe
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indexar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indexar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indexar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·de·xe (3)
* Anagrama: deixen
# indexavi
## Català
### Verb

indexavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indexar.
# indexeguem
## Català
### Verb

indexeguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb indexar.
# indexeguessa
## Català
### Verb

indexeguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indexar.
# indexeguessen
## Català
### Verb

indexeguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indexar.
# indexeguesses
## Català
### Verb

indexeguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indexar.
# indexavo
## Català
### Verb

indexavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·de·xa·vo (4)
* Heterograma de 8 lletres (adeinovx)
* Anagrama: oxidaven
# indexegueu
## Català
### Verb

indexegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indexar.
# indexed
## Anglès
### Verb

indexed
* passat i participi de index
# indexegués
## Català
### Verb

indexegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indexar.
# impresionar
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾe.sjoˈnaɾ/
       Americà: alt /im.p(ɾe).sjoˈnaɾ/, baix /im.pɾe.sjoˈnaɾ/
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: De impresión.

### Verb

impresionar trans. ‎(present impresiono, passat impresioné, futur impresionaré)
* impressionar

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pre·sio·nar (4)
# impresiono
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾeˈsjo.no/
       Americà: alt /im.p(ɾe)ˈsjo.no/, baix /im.pɾeˈsjo.no/
   * Rimes: -ono

### Verb

impresiono
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb impresionar
# impresión
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /im.pɾeˈsjon/, meridional \im.pɾeˈsjoŋ\
       Americà: alt /im.p(ɾe)ˈsjon/, baix \im.pɾeˈsjoŋ\, austral /im.pɾeˈsjon/
   * Rimes: -on

### Nom

impresión f. ‎(plural impresiones)
* impressió

#### Sinònims

* impronta

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pre·sión (3)

### Vegeu també

* impresión. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# impresiones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /im.pɾeˈsjo.nes/, meridional /im.pɾeˈsjo.neh/
       Americà: alt /im.pɾeˈsjo.n(e)s/, baix /im.pɾeˈsjo.neh/, austral /im.pɾeˈsjo.nes/
   * Rimes: -ones

### Nom

impresiones f. pl.
* forma plural de impresión
# impresora
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾeˈso.ɾa/
       Americà: alt /im.p(ɾe)ˈso.ɾa/, baix /im.pɾeˈso.ɾa/
   * Rimes: -oɾa

### Adjectiu

impresora f. ‎(plural impresoras)
* forma femenina de impresor

### Nom

impresora f. ‎(plural impresoras)
* impressora
* forma femenina de impresor

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pre·so·ra (4)
# impresioné
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾe.sjoˈne/
       Americà: alt /im.p(ɾe).sjoˈne/, baix /im.pɾe.sjoˈne/
   * Rimes: -e

### Verb

impresioné
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb impresionar
# impresionaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾe.sjo.naˈɾe/
       Americà: alt /im.p(ɾe).sjo.naˈɾe/, baix /im.pɾe.sjo.naˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

impresionaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb impresionar
# impreso
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /imˈpɾe.so/
       Americà: alt /imˈpɾe.s(o)/, baix /imˈpɾe.so/
   * Rimes: -eso

### Adjectiu

impreso m. ‎(femení impresa, plural masculí impresos, plural femení impresas)
* imprès

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pre·so (3)
* Heterograma de 7 lletres (eimoprs)

### Vegeu també

* impreso. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juny 2014].
# impresor
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾeˈsoɾ/
       Americà: alt /im.p(ɾe)ˈsoɾ/, baix /im.pɾeˈsoɾ/
   * Rimes: -oɾ

### Adjectiu

impresor m. ‎(femení impresora, plural masculí impresores, plural femení impresoras)
* impressor

### Nom

impresor m. ‎(plural impresores, femení impresora)
* impressor

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pre·sor (3)
# impresoras
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /im.pɾeˈso.ɾas/, meridional /im.pɾeˈso.ɾah/
       Americà: alt /im.pɾeˈso.(ɾa)s/, baix /im.pɾeˈso.ɾah/, austral /im.pɾeˈso.ɾas/
   * Rimes: -oɾas

### Adjectiu

impresoras f. pl.
* forma plural de impresora

### Nom

impresoras f. pl.
* forma plural de impresora
# indicií
## Català
### Verb

indicií
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de indiciar.
# indicàieu
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diˈka.jew/

### Verb

indicàieu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [vosaltres/vós] indicàveu.
# indico
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈdi.ku/, occidental /inˈdi.ko/
   * Rimes: -iko

### Verb

indico
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indicar.
    [Jo] indico, indique, indic o indiqui.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indicar.
    [Que jo] indico, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que jo] indiqui o indique.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indicar.
    [Que ell/ella/vostè] indico, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que ell/ella/vostè] indiqui o indique.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·co (3)
* Anagrama: conidi

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈdi.ko/, meridional \iŋˈdi.ko\
       Americà: alt /inˈdi.k(o)/, baix \iŋˈdi.ko\, austral /inˈdi.ko/
   * Rimes: -iko

### Verb

indico
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb indicar

## Italià
### Verb

indico
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de indicare

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.koː/
   * Etimologia: Del prefix in- i dicō

### Verb

indicō ‎(1a present$^?$), indicās ‎(2a present), indicāre ‎(infinitiu), indicāvī ‎(perfet), indicātum ‎(supí)
* indicar, jo indico; assenyalar, jo assenyalo

#### Derivats

* index
* indicābilis
* indicātiō
* indicātīvus
* indicātor
* indicātūra
# indicà
## Català

   * Pronúncia: /in.diˈka/
   * Rimes: -a
   * Homòfon: indicar

### Verb

indicà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de indicar.
    [Ell/ella/vostè] indicà o va indicar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·cà (3)
* Anagrama: acidin
# indiciïs
## Català

   * Pronúncia: /in.diˈsi.is/
   * Rimes: -iis

### Verb

indiciïs
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indiciar.
# indicos
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /inˈdi.kos/

### Verb

indicos
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indicar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [que tu] indiquis o indiques.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·cos (3)
* Anagrama: conidis
# indicum
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.kʊm/

### Nom

indicum
* genitiu plural de index
# indiciï
## Català
### Verb

indiciï
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indiciar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indiciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indiciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indiciar.
# indiciïn
## Català

   * Pronúncia: /in.diˈsi.in/
   * Rimes: -iin

### Verb

indiciïn
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb indiciar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb indiciar.
# impulsarien
## Català
### Verb

impulsarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de impulsar.
# impulsaràs
## Català
### Verb

impulsaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de impulsar.
# impulsares
## Català
### Verb

impulsares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de impulsar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impulsar.
# impulsaries
## Català
### Verb

impulsaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de impulsar.
# impulsaria
## Català
### Verb

impulsaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de impulsar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de impulsar.
# impulsaríeu
## Català
### Verb

impulsaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de impulsar.
# impulsareu
## Català
### Verb

impulsareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de impulsar.
# impulsaré
## Català
### Verb

impulsaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de impulsar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pul.saˈɾe/
       Americà: alt /im.pul.s(a)ˈɾe/, baix /im.pul.saˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

impulsaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb impulsar
# impulsarà
## Català
### Verb

impulsarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de impulsar.
# impropero
## Català
### Verb

impropero
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de improperar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.pɾoˈpe.ɾo/
       Americà: alt /im.p(ɾo)ˈpe.ɾo/, baix /im.pɾoˈpe.ɾo/
   * Rimes: -eɾo

### Verb

impropero
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb improperar
# improperàssem
## Català
### Verb

improperàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
# improperàssiu
## Català
### Verb

improperàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
# improperà
## Català
### Verb

improperà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de improperar.
# improperàrem
## Català
### Verb

improperàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de improperar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.

### Miscel·lània

* Anagrama: emporpraríem
# improperàreu
## Català
### Verb

improperàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de improperar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.

### Miscel·lània

* Anagrama: emporpraríeu
# improperàssim
## Català
### Verb

improperàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
# improperàs
## Català
### Verb

improperàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
# improperàsseu
## Català
### Verb

improperàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
# indignos
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /inˈdiŋ.nos/

### Verb

indignos
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [que tu] indignis o indignes.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \inˈdiɣ.nos\, meridional \iŋˈdiɣ.noh\
       Americà: alt /inˈdiɡ.n(o)s/, baix \iŋˈdiɣ.noh\, austral \inˈdiɣ.nos\
   * Rimes: -iɡnos

### Adjectiu

indignos m. pl.
* forma plural de indigno

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnoːs/

### Adjectiu

indignōs
* acusatiu masculí plural de indignus
# indignà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈna/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈna/, valencià /in.diɡˈna/
   * Rimes: -a
   * Homòfon: indignar

### Verb

indignà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de indignar.
    [Ell/ella/vostè] indignà o va indignar.
# indignàieu
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋˈna.jew/

### Verb

indignàieu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [vosaltres/vós] indignàveu.
# indigno
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /inˈdiŋ.nu/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.no/, valencià /inˈdiɡ.no/

### Verb

indigno
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indignar.
    [Jo] indigno, indigne, indign o indigni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que jo] indigno, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que jo] indigni o indigne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que ell/ella/vostè] indigno, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que ell/ella/vostè] indigni o indigne.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·no (3)
* Anagrama: godinin

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \inˈdiɣ.no\, meridional \iŋˈdiɣ.no\
       Americà: alt /inˈdiɡ.no/, baix \iŋˈdiɣ.no\, austral \inˈdiɣ.no\
   * Rimes: -iɡno

### Adjectiu

indigno m. ‎(femení indigna, plural masculí indignos, plural femení indignas)
* indigne

### Verb

indigno
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb indignar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·no (3)

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnoː/

### Adjectiu

indignō
* datiu masculí singular de indignus
* datiu neutre singular de indignus
* ablatiu masculí singular de indignus
* ablatiu neutre singular de indignus
# indignus
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnʊs/
   * Etimologia: Del prefix in- i dignus.

### Adjectiu

indignus m., indigna f., indignum n. ‎(comparatiu indignior, superlatiu indignissimus)
* bo, honest, correcte
* plaent
* útil, vàlid
* saludable

#### Declinació

Primera i segona declinació, -us, -a, -um.
| Cas | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| Cas | Masculí | Femení | Neutre | Masculí | Femení | Neutre |
| Nominatiu | indignus | indigna | indignum | indignī | indignae | indigna |
| Vocatiu | indigne | indigna | indignum | indignī | indignae | indigna |
| Acusatiu | indignum | indignam | indignum | indignōs | indignās | indigna |
| Genitiu | indignī | indignae | indignī | indignōrum | indignārum | indignōrum |
| Datiu | indignō | indignae | indignō | indignīs | indignīs | indignīs |
| Ablatiu | indignō | indignā | indignō | indignīs | indignīs | indignīs |
# indignàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈna.ɾəw/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈna.ɾew/, valencià /in.diɡˈna.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

indignàreu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de indignar.
    [Vosaltres/vós] indignàreu o vau/vàreu indignar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma valenciana: [vosaltres/vós] indignéssiu, indignésseu, indignàsseu, indignàssiu o indignàreu.
# indignorum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnoː.rʊm/

### Adjectiu

indignōrum
* genitiu masculí plural de indignus
* genitiu neutre plural de indignus
# indignum
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnʊm/

### Adjectiu

indignum
* nominatiu neutre singular de indignus
* vocatiu neutre singular de indignus
* acusatiu masculí singular de indignus
* acusatiu neutre singular de indignus
# indignàrem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋˈna.ɾəm/ Occidental: nord-occidental /in.diŋˈna.ɾem/, valencià /in.diɡˈna.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

indignàrem
* Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de indignar.
    [Nosaltres] indignàrem o vam/vàrem indignar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma valenciana: [nosaltres] indignéssim, indignéssem, indignàssem, indignàssim o indignàrem.
# incumbiren
## Català
### Verb

incumbiren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de incumbir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incumbir.
# incumbires
## Català
### Verb

incumbires
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de incumbir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incumbir.
# incumbira
## Català
### Verb

incumbira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incumbir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incumbir.
# incumbiria
## Català
### Verb

incumbiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de incumbir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de incumbir.
# incumbiran
## Català
### Verb

incumbiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de incumbir.
# incumbirien
## Català
### Verb

incumbirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de incumbir.
# incumbir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iŋ.kumˈbi/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kumˈbi/ valencià /iŋ.kumˈbiɾ/, /iŋ.kumˈbi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: incumbí
   * Etimologia: Del llatí incumbere.

### Verb

incumbir intr.
* Estar a càrrec d'alguna cosa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: incumbeixo, incumbeix, incumbim

#### Relacionats

* incumbent, incumbència

#### Traduccions

* Anglès: concern $^{(en)}$
* Castellà: incumbir $^{(es)}$
* Francès: incomber $^{(fr)}$
* Italià: incombere $^{(it)}$
* Llatí: pertinere $^{(la)}$, spectare $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cum·bir (3)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.kumˈbiɾ\
       Americà: alt \iŋ.k(u)mˈbiɾ\, baix \iŋ.kumˈbiɾ\
   * Rimes: -iɾ
   * Etimologia: Del llatí incumbere.

### Verb

incumbir intr. ‎(present incumbo, passat incumbí, futur incumbiré)
* incumbir

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cum·bir (3)
# incumbireu
## Català
### Verb

incumbireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de incumbir.
# inauguraràs
## Català
### Verb

inauguraràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de inaugurar.
# inauguraria
## Català
### Verb

inauguraria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de inaugurar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de inaugurar.
# inaugurarà
## Català
### Verb

inaugurarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de inaugurar.
# inauguraré
## Català
### Verb

inauguraré
* Primera persona del singular (jo) del futur de inaugurar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·au·gu·ra·ré (5)
* Anagrama: augurarien

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \i.nau.ɣu.ɾaˈɾe\
       Americà: alt /i.nau.ɡu.ɾaˈɾe/, baix \i.nau.ɣu.ɾaˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

inauguraré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inaugurar
# inaugurarien
## Català
### Verb

inaugurarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de inaugurar.
# inauguraries
## Català
### Verb

inauguraries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de inaugurar.
# inaugurariven
## Català
### Verb

inaugurariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de inaugurar.
# inaugurariva
## Català
### Verb

inaugurariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de inaugurar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de inaugurar.
# inaugurarives
## Català
### Verb

inaugurarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de inaugurar.
# inductions
## Anglès
### Nom

inductions
* forma plural de induction

## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.dykˈsjɔ̃/

### Nom

inductions f. pl.
* forma plural de induction
# induciré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.du.θiˈɾe/, meridional \iŋ.du.θiˈɾe\
       Americà: alt /in.d(u).siˈɾe/, baix \iŋ.du.siˈɾe\, austral /in.du.siˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

induciré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inducir
# induco
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈduː.koː/
   * Etimologia: Del prefix in- i dūcō.

### Verb

indūcō ‎(1a present$^?$), indūcis ‎(2a present), indūcere ‎(infinitiu), indūxī ‎(perfet), inductum ‎(supí)
* induir, jo indueixo

#### Derivats

* inductiō
* inductīvus
* inductor
* inductōrium
* inductōrius
* inductrīx
* inductūra
* inductus
* superindūcō
# inductive learning
## Anglès
### Nom

inductive learning
* aprenentatge inductiu

#### Sinònims

* learning by induction

### Vegeu també

* inductive learning. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# inductive method
## Anglès
### Nom

inductive method
* mètode inductiu

### Vegeu també

* inductive method. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# inductum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈdʊk.tʊm/

### Verb

inductum
* supí acusatiu de indūcō
# inducis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈduː.kɪs/

### Verb

indūcis
* segona persona singular del present d'indicatiu actiu de indūcō
# induction
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈdʌkʃən/

### Nom

induction ‎(plural inductions)
* inducció

### Vegeu també

* induction. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].

## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃dyksjɔ̃/

### Nom

induction f. ‎(plural inductions)
* inducció

### Vegeu també

* induction. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# indigesta
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diˈʒes.tə/ Occidental: nord-occidental /in.diˈʒes.ta/, valencià /in.diˈd͡ʒes.ta/
   * Rimes: -esta

### Verb

indigesta
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de indigestar-se.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb indigestar-se.
# indigestaran
## Català
### Verb

indigestaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de indigestar-se.