OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# assentaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sənˈta.βəs/, balear /ə.sənˈta.vəs/ Occidental: nord-occidental /a.senˈta.βes/ valencià /a.senˈta.ves/, /a.senˈta.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

assentaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·ta·ves (4)
* Anagrama: assestaven

## Català antic
### Verb

assentaves
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de assentar
# assenti
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈsen.ti/, occidental /aˈsen.ti/
   * Rimes: -enti

### Verb

assenti
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de assentar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb assentar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb assentar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·ti (3)
* Anagrama: Estanis
# assentades
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.sənˈta.ðəs/, occidental /a.senˈta.ðes/
   * Rimes: -ades

### Verb

assentades
* Participi femení plural del verb assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·ta·des (4)
* Anagrames: atandesses, atendasses
# assentí
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.sənˈti/, occidental /a.senˈti/
   * Rimes: -i

### Verb

assentí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de assentar.
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de assentir.
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de assentir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·tí (3)
* Anagrama: Estanis

## Català antic
### Verb

assentí
* primera persona singular (io, yo, jo) del passat de assentar
# assenta
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈsen.tə/, occidental /aˈsen.ta/
   * Rimes: -enta

### Verb

assenta
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de assentar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·ta (3)
* Anagrames: atanses, atansés, sensata

## Català antic
### Verb

assenta
* tercera persona singular (él, eyl, ell) del present d'indicatiu de assentar
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de assentar
# assentà
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.sənˈta/, occidental /a.senˈta/
   * Rimes: -a

### Verb

assentà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·tà (3)
* Anagrames: atanses, atansés, sensata

## Català antic
### Verb

assentà
* tercera persona singular (él, eyl, ell) del passat de assentar
# assente
## Català
### Verb

assente
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de assentar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb assentar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb assentar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb assentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sen·te (3)
* Anagrames: asenets, asseent
# vexat
## Català
### Verb

vexat
* Participi masculí singular del verb vexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ve·xat (2)
* Anagrama: xevat
# vexàs
## Català
### Verb

vexàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb vexar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb vexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ve·xàs (2)
* Anagrama: xaves
# vexarien
## Català
### Verb

vexarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de vexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ve·xa·ri·en (4)
* Anagrama: exivernà
# vexats
## Català
### Verb

vexats
* Participi masculí plural del verb vexar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ve·xats (2)
* Heterograma de 6 lletres (aestvx)
* Anagrama: xevats
# victoregí
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /bik.tu.ɾəˈʒi/ balear /vik.to.ɾəˈʒi/, /vik.tu.ɾəˈʒi/ Occidental: nord-occidental /bik.to.ɾeˈʒi/ valencià /vik.to.ɾeˈd͡ʒi/, /bik.to.ɾeˈd͡ʒi/
   * Rimes: -i

### Verb

victoregí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de victorejar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vic·to·re·gí (4)
* Anagrama: victoreig
# victoregi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /bik.tuˈɾɛ.ʒi/ balear /vik.toˈɾə.ʒi/, /vik.tuˈɾɛ.ʒi/ Occidental: nord-occidental /bik.toˈɾe.ʒi/ valencià /vik.toˈɾe.d͡ʒi/, /bik.toˈɾe.d͡ʒi/
   * Rimes: -ɛʒi

### Verb

victoregi
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de victorejar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb victorejar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb victorejar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb victorejar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vic·to·re·gi (4)
* Anagrama: victoreig
# victoreig
## Català
### Verb

victoreig
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de victorejar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vic·to·reig (3)
* Anagrames: victoregi, victoregí
# vilté
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫˈte/, balear /viɫˈte/ Occidental: nord-occidental /biɫˈte/ valencià /viɫˈte/, /biɫˈte/
   * Rimes: -e

### Verb

vilté
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de viltenir.
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·té (2)
* Anagrames: levit, vetli, vetlí
# viltinguésseu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡe.səw/, balear /viɫ.tiŋˈɡe.səw/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡe.sew/ valencià /viɫ.tiŋˈɡe.sew/, /biɫ.tiŋˈɡe.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

viltinguésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gués·seu (4)
* Anagrama: viltenguéssiu
# viltén
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫˈten/, balear /viɫˈten/ Occidental: nord-occidental /biɫˈten/ valencià /viɫˈten/, /biɫˈten/
   * Rimes: -en

### Verb

viltén
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tén (2)
* Heterograma de 6 lletres (eilntv)
* Anagrames: ventil, vetlin
# viltinguesses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡe.səs/, balear /viɫ.tiŋˈɡe.səs/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡe.ses/ valencià /viɫ.tiŋˈɡe.ses/, /biɫ.tiŋˈɡe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

viltinguesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gues·ses (4)
* Anagrama: viltenguessis
# viltinguessen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡe.sən/, balear /viɫ.tiŋˈɡe.sən/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡe.sen/ valencià /viɫ.tiŋˈɡe.sen/, /biɫ.tiŋˈɡe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

viltinguessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gues·sen (4)
* Anagrama: viltenguessin
# viltinguéssem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡe.səm/, balear /viɫ.tiŋˈɡe.səm/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡe.sem/ valencià /viɫ.tiŋˈɡe.sem/, /biɫ.tiŋˈɡe.sem/
   * Rimes: -esem

### Verb

viltinguéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gués·sem (4)
* Anagrama: viltenguéssim
# viltenguessis
## Català
### Verb

viltenguessis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·gues·sis (4)
* Anagrama: viltinguesses
# viltenguí
## Català
### Verb

viltenguí
* (literari, balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·guí (3)
* Anagrama: viltingué
# viltenguessin
## Català
### Verb

viltenguessin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·gues·sin (4)
* Anagrama: viltinguessen
# viltengui
## Català
### Verb

viltengui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb viltenir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb viltenir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·gui (3)
* Anagrama: viltingué
# viltingué
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡe/, balear /viɫ.tiŋˈɡe/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡe/ valencià /viɫ.tiŋˈɡe/, /biɫ.tiŋˈɡe/
   * Rimes: -e

### Verb

viltingué
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gué (3)
* Anagrames: viltengui, viltenguí
# viltingués
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫ.tiŋˈɡes/, balear /viɫ.tiŋˈɡes/ Occidental: nord-occidental /biɫ.tiŋˈɡes/ valencià /viɫ.tiŋˈɡes/, /biɫ.tiŋˈɡes/
   * Rimes: -es

### Verb

viltingués
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gués (3)
* Anagrama: viltenguis
# viltenen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫˈte.nən/, balear /viɫˈte.nən/ Occidental: nord-occidental /biɫˈte.nen/ valencià /viɫˈte.nen/, /biɫˈte.nen/
   * Rimes: -enen

### Verb

viltenen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·te·nen (3)
* Anagrama: ventilen
# viltenguin
## Català
### Verb

viltenguin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb viltenir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·guin (3)
* Anagrama: viltinguen
# viltenguis
## Català
### Verb

viltenguis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·guis (3)
* Anagrames: viltingues, viltingués
# viltenguéssiu
## Català
### Verb

viltenguéssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·gués·siu (4)
* Anagrama: viltinguésseu
# viltenguéssim
## Català
### Verb

viltenguéssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·ten·gués·sim (4)
* Anagrama: viltinguéssem
# viltinguen
## Català
### Verb

viltinguen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb viltenir.
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·guen (3)
* Anagrama: viltenguin
# viltingues
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /biɫˈtiŋ.ɡəs/, balear /viɫˈtiŋ.ɡəs/ Occidental: nord-occidental /biɫˈtiŋ.ɡes/ valencià /viɫˈtiŋ.ɡes/, /biɫˈtiŋ.ɡes/
   * Rimes: -iŋɡes

### Verb

viltingues
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb viltenir.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb viltenir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: vil·tin·gues (3)
* Anagrama: viltenguis
# Birosta
## Català
### Nom propi

Birosta
* Cognom

### Miscel·lània

* Síl·labes: Bi·ros·ta (3)
* Heterograma de 7 lletres (abiorst)
* Anagrames: botiràs, obirats, orbitàs

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
* Cognoms de la població, Idescat
# arroga
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /əˈrɔ.ɣə/ Occidental: nord-occidental /aˈrɔ.ɣa/ valencià /aˈrɔ.ɣa/, /aˈrɔ.ɣɔ/
   * Rimes: -ɔɡa

### Verb

arroga
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de arrogar-se.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·ga (3)
* Anagrama: agarro
# arrogà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣa/ balear /ə.roˈɣa/, /ə.ruˈɣa/ Occidental: /a.roˈɣa/
   * Rimes: -a

### Verb

arrogà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gà (3)
* Anagrama: agarro
# arrogasses
## Català
### Verb

arrogasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gas·ses (4)
* Anagrama: rossegaràs
# arrogava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣa.βə/ balear /ə.roˈɣa.və/, /ə.ruˈɣa.və/ Occidental: nord-occidental /a.roˈɣa.βa/ valencià /a.roˈɣa.va/, /a.roˈɣa.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

arrogava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de arrogar-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·ga·va (4)
* Anagrama: agarravo
# arrogaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣa.βən/ balear /ə.roˈɣa.vən/, /ə.ruˈɣa.vən/ Occidental: nord-occidental /a.roˈɣa.βen/ valencià /a.roˈɣa.ven/, /a.roˈɣa.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

arrogaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·ga·ven (4)
* Anagrames: governara, governarà
# arroguesses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.səs/ balear /ə.roˈɣe.səs/, /ə.ruˈɣe.səs/ Occidental: /a.roˈɣe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

arroguesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gues·ses (4)
* Anagrames: arrossegues, arrossegués
# arrogàs
## Català
### Verb

arrogàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gàs (3)
* Anagrama: agarros
# arroguessen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.sən/ balear /ə.roˈɣe.sən/, /ə.ruˈɣe.sən/ Occidental: /a.roˈɣe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

arroguessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gues·sen (4)
* Anagrames: arronsegués, arrosseguen
# arroguem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣɛm/ balear /ə.roˈɣəm/, /ə.ruˈɣɛm/ Occidental: /a.roˈɣem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

arroguem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de arrogar-se.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb arrogar-se.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·guem (3)
* Anagrama: morguera
# arrogui
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈrɔ.ɣi/, occidental /aˈrɔ.ɣi/
   * Rimes: -ɔɡi

### Verb

arrogui
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de arrogar-se.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb arrogar-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb arrogar-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gui (3)
* Anagrama: irrogau
# arrogassen
## Català
### Verb

arrogassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gas·sen (4)
* Anagrama: rossegaran
# arroguí
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣi/ balear /ə.roˈɣi/, /ə.ruˈɣi/ Occidental: /a.roˈɣi/
   * Rimes: -i

### Verb

arroguí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·guí (3)
* Anagrama: irrogau
# arroguessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.sis/ balear /ə.roˈɣe.sis/, /ə.ruˈɣe.sis/ Occidental: /a.roˈɣe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

arroguessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gues·sis (4)
* Anagrama: arrosseguis
# arrog
## Català
### Verb

arrog
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·rog (2)
* Anagrames: agror, garró, gorra $^{(revers)}$
# arrogat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣat/ balear /ə.roˈɣat/, /ə.ruˈɣat/ Occidental: /a.roˈɣat/
   * Rimes: -at

### Verb

arrogat
* Participi masculí singular del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gat (3)
* Anagrames: agarrot, atorgar, garrota, garrotà
# arroguéssem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.səm/ balear /ə.roˈɣe.səm/, /ə.ruˈɣe.səm/ Occidental: /a.roˈɣe.sem/
   * Rimes: -esem

### Verb

arroguéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gués·sem (4)
* Anagrama: arrosseguem
# arrogam
## Català
### Verb

arrogam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gam (3)
* Anagrama: amargor
# arrogaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣa.ɾən/ balear /ə.roˈɣa.ɾən/, /ə.ruˈɣa.ɾən/ Occidental: /a.roˈɣa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

arrogaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de arrogar-se.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·ga·ren (4)
* Anagrama: garronera
# arrogaríem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ru.ɣəˈɾi.əm/ balear /ə.ro.ɣəˈɾi.əm/, /ə.ru.ɣəˈɾi.əm/ Occidental: /a.ro.ɣaˈɾi.em/
   * Rimes: -iem

### Verb

arrogaríem
* Primera persona del plural (nosaltres) del condicional de arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·ga·rí·em (5)
* Anagrames: morigerara, morigerarà
# arroguésseu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.səw/ balear /ə.roˈɣe.səw/, /ə.ruˈɣe.səw/ Occidental: /a.roˈɣe.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

arroguésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gués·seu (4)
* Anagrama: arrossegueu
# arrogats
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣats/ balear /ə.roˈɣats/, /ə.ruˈɣats/ Occidental: /a.roˈɣats/
   * Rimes: -ats

### Verb

arrogats
* Participi masculí plural del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gats (3)
* Anagrames: garrotàs, sotragar
# arroguessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈɣe.sin/ balear /ə.roˈɣe.sin/, /ə.ruˈɣe.sin/ Occidental: /a.roˈɣe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

arroguessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrogar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·gues·sin (4)
* Anagrames: arrosseguin, gorrinàsseu
# arromance
## Català
### Verb

arromance
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de arromançar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb arromançar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb arromançar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb arromançar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·ce (4)
* Anagrames: ancorarem, ancoràrem, arraconem, recomanar
# arromangui
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈmaŋ.ɡi/ balear /ə.roˈmaŋ.ɡi/, /ə.ruˈmaŋ.ɡi/ Occidental: /a.roˈmaŋ.ɡi/

### Verb

arromangui
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb arromangar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb arromangar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·gui (4)
* Anagrama: murgonaria
# arromanguí
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ru.məŋˈɡi/ balear /ə.ro.məŋˈɡi/, /ə.ru.məŋˈɡi/ Occidental: /a.ro.maŋˈɡi/
   * Rimes: -i

### Verb

arromanguí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·guí (4)
* Anagrama: murgonaria
# arromangue
## Català
### Verb

arromangue
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de arromangar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb arromangar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb arromangar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·gue (4)
* Anagrama: romanguera
# arromangares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ru.məŋˈɡa.ɾəs/ balear /ə.ro.məŋˈɡa.ɾəs/, /ə.ru.məŋˈɡa.ɾəs/ Occidental: /a.ro.maŋˈɡa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

arromangares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de arromangar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·ga·res (5)
* Anagrama: arromangar-se
# arromango
## Català
### Verb

arromango
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de arromangar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb arromangar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·go (4)
* Anagrames: morgonara, morgonarà
# arromangàsseu
## Català
### Verb

arromangàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·gàs·seu (5)
* Anagrama: arromanguessa
# arromangos
## Català
### Verb

arromangos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·gos (4)
* Anagrama: morgonaràs
# arromanguessa
## Català
### Verb

arromanguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb arromangar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ro·man·gues·sa (5)
* Anagrama: arromangàsseu
# maragdes
## Català

   * Pronúncia: oriental /məˈɾaɡ.dəs/, occidental /maˈɾaɡ.des/

### Nom

maragdes f. pl.
* Forma plural de maragda.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ma·rag·des (3)
* Anagrama: margades
# arronsaré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.run.səˈɾe/ balear /ə.ron.səˈɾe/, /ə.run.səˈɾe/ Occidental: /a.ron.saˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

arronsaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de arronsar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ron·sa·ré (4)
* Anagrama: arrosaren
# arronsarà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.run.səˈɾa/ balear /ə.ron.səˈɾa/, /ə.run.səˈɾa/ Occidental: /a.ron.saˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

arronsarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de arronsar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ron·sa·rà (4)
* Anagrama: arrosaran
# arronsis
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈron.sis/, occidental /aˈron.sis/

### Verb

arronsis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb arronsar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ron·sis (3)
* Anagrama: arrossin
# arronseguesses
## Català
### Verb

arronseguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arronsar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ron·se·gues·ses (5)
* Anagrama: arrosseguessen