OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# impurifique
## Català
### Verb

impurifique
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impurificar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb impurificar.
# impurifiquessen
## Català
### Verb

impurifiquessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impurificar.
# impurifiqueu
## Català
### Verb

impurifiqueu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de impurificar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb impurificar.
# impurifiques
## Català
### Verb

impurifiques
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de impurificar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impurificar.
# impurifiquessin
## Català
### Verb

impurifiquessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impurificar.
# impurifiquen
## Català
### Verb

impurifiquen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de impurificar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb impurificar.
# impurifiquessis
## Català
### Verb

impurifiquessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impurificar.
# impurifiquesses
## Català
### Verb

impurifiquesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impurificar.
# impurifiqui
## Català
### Verb

impurifiqui
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impurificar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impurificar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb impurificar.
# imputació
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pu.tə.siˈo/, occidental /im.pu.ta.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

imputació f. ‎(plural imputacions)
* acció i efecte d'imputar

#### Traduccions

* Castellà: imputación $^{(es)}$
* Francès: imputation $^{(fr)}$
* Italià: imputazione $^{(it)}$
* Llatí: imputatio $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·ci·ó (5)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# imputabili
## Italià

   * Pronúncia: /im.puˈtaː.bi.li/

### Adjectiu

imputabili inv. pl.
* forma plural de imputabile

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tà·bi·li (5)
# imputabilitat
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pu.tə.βi.ɫiˈtat/, occidental /im.pu.ta.βi.ɫiˈtat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

imputabilitat f. ‎(plural imputabilitats)
* qualitat d'imputable

#### Traduccions

* Castellà: imputabilidad $^{(es)}$
* Francès: imputation $^{(fr)}$, inculpation $^{(fr)}$
* Llatí: imputabile $^{(la)}$ aliquid reddens

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·bi·li·tat (6)

### Vegeu també

* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# imputable
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.puˈtab.bɫə/, /im.puˈta.βɫə/ balear /im.puˈtab.bɫə/ Occidental: nord-occidental /im.puˈtab.bɫe/, /im.puˈta.βɫe/ valencià /im.puˈta.bɫe/
   * Rimes: -able
   * Etimologia: (pendent)

### Adjectiu

imputable inv. ‎(plural imputables)
* Que es pot imputar.

#### Traduccions

* Castellà: imputable $^{(es)}$ inv.
* Italià: imputabile $^{(it)}$
* Llatí: imputativus $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·ble (4)
* Heterograma de 9 lletres (abeilmptu)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \im.puˈta.βle\
       Americà: alt /im.p(u)ˈta.ble/, baix \im.puˈta.βle\
   * Rimes: -able

### Adjectiu

imputable inv. ‎(plural imputables)
* imputable

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·ble (4)
* Heterograma de 9 lletres (abeilmptu)
# imputador
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.pu.təˈðo/ Occidental: nord-occidental /im.pu.taˈðo/, valencià /im.pu.taˈðoɾ/
   * Rimes: -o(ɾ)
   * Etimologia: (pendent)

### Adjectiu

imputador m. ‎(femení imputadora, plural masculí imputadors, plural femení imputadores)
* Que imputa.

#### Traduccions

* Castellà: imputador $^{(es)}$
* Llatí: imputator $^{(la)}$

### Nom

imputador m. ‎(plural imputadors, femení imputadora)
* Qui imputa.

#### Traduccions

* Castellà: imputador $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·dor (4)
* Heterograma de 9 lletres (adimoprtu)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \im.pu.taˈðoɾ\
       Americà: alt /im.pu.t(a)ˈdoɾ/, baix \im.pu.taˈðoɾ\
   * Rimes: -oɾ

### Nom

imputador m. ‎(plural imputadores, femení imputadora)
* imputador

### Adjectiu

imputador m. ‎(femení imputadora, plural masculí imputadores, plural femení imputadoras)
* imputador

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·dor (4)
* Heterograma de 9 lletres (adimoprtu)
# hibern
## Català
### Verb

hibern
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de hibernar.
# hiberna
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iˈβɛr.nə/ Occidental: nord-occidental /iˈβɛr.na/ valencià /iˈbɛɾ.na/, /iˈβɛɾ.nɛ/
   * Rimes: -ɛɾna
   * Homòfon: hiverna

### Verb

hiberna
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de hibernar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb hibernar.

## Llatí

   * Pronúncia: /hiːˈbɛr.na/, /hiːˈbɛr.naː/

### Adjectiu

hīberna
* nominatiu femení singular de hībernus
* nominatiu neutre plural de hībernus
* vocatiu femení singular de hībernus
* vocatiu neutre plural de hībernus
* acusatiu neutre plural de hībernus
hībernā
* ablatiu femení singular de hībernus
# hibernae
## Llatí

   * Pronúncia: /hiːˈbɛr.naj/

### Adjectiu

hībernae
* nominatiu femení plural de hībernus
* vocatiu femení plural de hībernus
* genitiu femení singular de hībernus
* datiu femení singular de hībernus
# hibernaien
## Català
### Verb

hibernaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de hibernar.
# hiavi
## Llatí

   * Pronúncia: /hɪˈaː.wiː/

### Verb

hiāvī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de hiō
# hibernació
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.βər.nə.siˈo/, occidental /i.βeɾ.na.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: Del llatí hibernatio.

### Nom

hibernació f. ‎(plural hibernacions)
* Recurs d'alguns animals, que fan servir un consum hipocalòric per sobreviure a les baixes temperatures de l'hivern.
* (informàtica) Estat de mínim consum energètic d'un ordinador temporalment inactiu.

#### Variants

* hivernació, ortografia errònia però comuna per associació amb hivern.

#### Traduccions

* Anglès: hibernation $^{(en)}$
* Castellà: hibernación $^{(es)}$
* Francès: hibernation $^{(fr)}$
* Italià: ibernazione $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: hi·ber·na·ci·ó (5)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Optimot
# hibernaia
## Català
### Verb

hibernaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de hibernar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de hibernar.
# immolated
## Anglès
### Verb

immolated
* passat i participi de immolate
# immolation
## Francès

   * Pronúncia: /i.mɔ.laˈsjɔ̃/

### Nom

immolation f. ‎(plural immolations)
* immolació
# immolations
## Francès

   * Pronúncia: /i.mɔ.laˈsjɔ̃/

### Nom

immolations f. pl.
* forma plural de immolation
# immolava
## Català
### Verb

immolava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de immolar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de immolar.
# immolate
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪm.əʊ.leɪt/, /ˈɪm.ə.leɪt/

### Verb

immolate ‎(3a persona singular present immolates, gerundi immolating, passat i participi immolated)
* immolar
# immolating
## Anglès
### Verb

immolating
* gerundi de immolate
# immolaven
## Català
### Verb

immolaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de immolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mo·la·ven (4)
* Anagrama: molinàvem
# immolates
## Anglès
### Verb

immolates
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de immolate
# immolau
## Català
### Verb

immolau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de immolar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb immolar.
# imputasti
## Italià
### Verb

imputasti
* segona persona singular (tu) del passat de imputare
# imputassin
## Català
### Verb

imputassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
# imputasses
## Català
### Verb

imputasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tas·ses (4)
* Anagrama: amputessis
# imputassi
## Italià
### Verb

imputassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de imputare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de imputare
# imputaste
## Italià
### Verb

imputaste
* segona persona plural (voi) del passat de imputare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de imputare
# imputate
## Italià
### Verb

imputate
* participi passat femení plural de imputare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de imputare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de imputare
# imputassimo
## Italià
### Verb

imputassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de imputare
# imputassis
## Català
### Verb

imputassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
# imputata
## Italià
### Verb

imputata
* participi passat femení singular de imputare
# inauguregueu
## Català
### Verb

inauguregueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugurazione
## Italià

   * Pronúncia: /i.nau.ɡu.ratˈt͡sjoː.ne/

### Nom

inaugurazione f. ‎(plural inaugurazioni)
* inauguració

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·nau·gu·ra·zió·ne (6)
# inaugureguessen
## Català
### Verb

inaugureguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugureguesses
## Català
### Verb

inaugureguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inauguravo
## Català
### Verb

inauguravo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inaugurar.
# inaugureguessa
## Català
### Verb

inaugureguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inauguregués
## Català
### Verb

inauguregués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugurazioni
## Italià

   * Pronúncia: /i.nau.ɡu.ratˈt͡sjoː.ni/

### Nom

inaugurazioni f. pl.
* forma plural de inaugurazione
# inaugure
## Català
### Verb

inaugure
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inaugurar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb inaugurar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb inaugurar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb inaugurar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·au·gu·re (4)
* Anagrames: nugaríeu, uniguera
# inaugureguem
## Català
### Verb

inaugureguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb inaugurar.
# indemnifying
## Anglès
### Verb

indemnifying
* gerundi de indemnify
# indemnitz
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /in.dəmˈnis/, alguerès /an.danˈnis/
   * Rimes: -is

### Verb

indemnitz
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indemnitzar.
# indemnitza
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.dəmˈni.d͡zə/ Occidental: nord-occidental /in.demˈni.d͡za/, valencià /in.demˈni.za/
   * Rimes: -idza

### Verb

indemnitza
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de indemnitzar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb indemnitzar.
# indemnització
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.dəm.ni.d͡zə.siˈo/ Occidental: nord-occidental /in.dem.ni.d͡za.siˈo/, valencià /in.dem.ni.za.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: De indemnitzar i el sufix -ció.

### Nom

indemnització m. ‎(plural indemnitzacions)
* Acció i efecte d'indemnitzar.

#### Traduccions

* Anglès: indemnity $^{(en)}$
* Castellà: indemnización $^{(es)}$
* Francès: indemnité $^{(fr)}$
* Italià: indennità $^{(it)}$
* Llatí: damni compensatio $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dem·nit·za·ci·ó (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
# indemnitzaia
## Català
### Verb

indemnitzaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indemnitzar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de indemnitzar.
# indemnitat
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.dəm.niˈtat/, occidental /in.dem.niˈtat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

indemnitat m. ‎(plural indemnitats)
* exempció de dany

#### Traduccions

* Castellà: indemnidad $^{(es)}$
* Francès: indemnité $^{(fr)}$
* Italià: indennità $^{(it)}$
* Llatí: indemnitas $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dem·ni·tat (4)
* Anagrama: nítidament

### Vegeu també

* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# incubin
## Català
### Verb

incubin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incubar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incubar.
# incubis
## Català
### Verb

incubis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incubar.
# incubessin
## Català
### Verb

incubessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incubar.
# incubone
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kʊˈboː.nɛ/

### Nom

incubōne
* ablatiu singular de incubō
# incubessis
## Català
### Verb

incubessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incubar.
# incubi
## Català
### Verb

incubi
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incubar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incubar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incubar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incubar.
# incubitum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋˈkʊ.bɪ.tʊm/

### Verb

incubitum
* supí acusatiu de incubō
# incubo
## Català
### Verb

incubo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incubar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incubar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incubar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋˈku.βo\
       Americà: alt \iŋˈku.bo\, baix \iŋˈku.βo\
   * Rimes: -ubo

### Verb

incubo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb incubar

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪŋ.kʊ.boː/
   * Etimologia: De in i cubō.

### Verb

incubō ‎(1a present$^?$), incubās ‎(2a present), incubāre ‎(infinitiu), incubuī ‎(perfet), incubitum ‎(supí)
* jaure damunt d'algú, cobrir
    Pecuniae incubare.Cobrir les despeses.
* ficar-se ajagut a dins de, penetrar
    Humero hasta incubat.Llança que penetra l'espatlla.
* dominar
    Jugum incubans mari.Muntanya que domina la mar.
* ésser una càrrega

### Nom

incubō m. ‎(genitiu incubōnis)
* vetllador
* íncube
* malson

#### Declinació

3a declinació -, -is (tema cons.) :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | incubō | incubōnēs |
| Vocatiu | incubō | incubōnēs |
| Acusatiu | incubōnem | incubōnēs |
| Genitiu | incubōnis | incubōnum |
| Datiu | incubōnī | incubōnibus |
| Ablatiu | incubōne | incubōnibus |
# incubonem
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kʊˈboː.nɛm/

### Nom

incubōnem
* acusatiu singular de incubō
# incubeu
## Català
### Verb

incubeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incubar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incubar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incubar.
# homologa
## Català

   * Pronúncia: oriental /u.muˈɫɔ.ɣə/, occidental /o.moˈɫɔ.ɣa/
   * Rimes: -ɔɡa

### Verb

homologa
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de homologar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb homologar.
# homolog
## Català
### Verb

homolog
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de homologar.
# homologaciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \o.mo.lo.ɣaˈθjo.nes\, meridional \o.mo.lo.ɣaˈθjo.neh\
       Americà: alt /o.mo.lo.ɡaˈsjo.n(e)s/, baix \o.mo.lo.ɣaˈsjo.neh\, austral \o.mo.lo.ɣaˈsjo.nes\
   * Rimes: -ones

### Nom

homologaciones f. pl.
* forma plural de homologación
# homologación
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \o.mo.lo.ɣaˈθjon\, meridional \o.mo.lo.ɣaˈθjoŋ\
       Americà: alt /o.mo.lo.ɡ(a)ˈsjon/, baix \o.mo.lo.ɣaˈsjoŋ\, austral \o.mo.lo.ɣaˈsjon\
   * Rimes: -on

### Nom

homologación f. ‎(plural homologaciones)
* homologació

### Miscel·lània

* Síl·labes: ho·mo·lo·ga·ción (5)

### Vegeu també

* homologación. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# homogèniament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.muˌʒɛ.ni.əˈmen/ balear /o.moˌʒɛ.ni.əˈment/, /u.muˌʒɛ.ni.əˈmen/ Occidental: nord-occidental /o.moˌʒɛ.ni.aˈmen/ valencià /o.moˌd͡ʒɛ.ni.aˈment/, /o.moˌd͡ʒɛ.ni.aˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De homogènia i el sufix -ment.

### Adverbi

homogèniament
* D’una manera homogènia.

#### Traduccions

* Anglès: homogeneously $^{(en)}$
* Castellà: homogéneamente $^{(es)}$
* Francès: homogènement $^{(fr)}$
* Italià: omogeneamente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: ho·mo·gè·ni·a·ment (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# homogéneamente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /o.moˌxe.ne.aˈmen.te/, meridional /o.moˌhe.ne.aˈmen.te/
       Americà: alt /o.moˌxe.ne.aˈmen.t(e)/, baix /o.moˌhe.ne.aˈmen.te/, austral /o.moˌxe.ne.aˈmen.te/
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De homogéneo i el sufix -mente.

### Adverbi

homogéneamente
* homogèniament

### Miscel·lània

* Síl·labes: ho·mo·gé·ne·a·men·te (7)
# homologació
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.mu.ɫu.ɣə.siˈo/ balear /o.mo.ɫo.ɣə.siˈo/, /u.mu.ɫu.ɣə.siˈo/ Occidental: /o.mo.ɫo.ɣa.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: De homologar i el sufix -ció.

### Nom

homologació f. ‎(plural homologacions)
* Procés administratiu pel qual s'equiparen dos títols atorgats en diferents centres educatius o països, generalment d'educació superior.

#### Traduccions

* Anglès: homologation $^{(en)}$
* Castellà: homologación $^{(es)}$
* Francès: homologation $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: ho·mo·lo·ga·ci·ó (6)

### Vegeu també

* homologació. Diccionari d'educació. Informació cedida per TERMCAT.
# indagos
## Català
### Verb

indagos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·gos (3)
* Heterograma de 7 lletres (adginos)
* Anagrama: godinàs
# indagueguem
## Català
### Verb

indagueguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb indagar.
# indagueguessa
## Català
### Verb

indagueguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
# indagueguessen
## Català
### Verb

indagueguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
# indaguegueu
## Català
### Verb

indaguegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indagar.
# indaguegués
## Català
### Verb

indaguegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
# indague
## Català
### Verb

indague
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indagar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indagar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indagar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·gue (3)
* Heterograma de 7 lletres (adeginu)
* Anagrama: adiguen
# indagueguéssom
## Català
### Verb

indagueguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
# indago
## Català
### Verb

indago
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indagar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indagar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·go (3)
* Heterograma de 6 lletres (adgino)
* Anagrames: godina, godinà

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \inˈda.ɣo\, meridional \iŋˈda.ɣo\
       Americà: alt /inˈda.ɡo/, baix \iŋˈda.ɣo\, austral \inˈda.ɣo\
   * Rimes: -aɡo

### Verb

indago
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb indagar

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈdaː.ɡoː/
   * Etimologia: De indu i agō.

### Verb

indāgō ‎(1a present$^?$), indāgās ‎(2a present), indāgāre ‎(infinitiu), indāgāvī ‎(perfet), indāgātum ‎(supí)
* indagar, jo indago

#### Derivats

| indāgābilis indāgātiō indāgātor indāgātrīx | indāgātur indāgātus indāgēs |

### Nom

indāgō f. ‎(genitiu indāginis)
* cleda
* emboscada
* recerca, investigació, indagació

#### Declinació

3a declinació -, -is (tema cons.) :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | indāgō | indāginēs |
| Vocatiu | indāgō | indāginēs |
| Acusatiu | indāginem | indāginēs |
| Genitiu | indāginis | indāginum |
| Datiu | indāginī | indāginibus |
| Ablatiu | indāgine | indāginibus |
# indagueguesses
## Català
### Verb

indagueguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.