OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# desembalàreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zəm.bəˈɫa.ɾəw/, occidental /de.zem.baˈɫa.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

desembalàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de desembalar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.

#### Variants

* [2] desembaleguéssou, desembaléssiu, desembalésseu, desembalàssiu, desembalàsseu
# desembalàssem
## Català
### Verb

desembalàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.

#### Variants

* desembaleguéssom, desembaléssim, desembaléssem, desembalàssim, desembalàrem
# desembalàrem
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zəm.bəˈɫa.ɾəm/, occidental /de.zem.baˈɫa.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

desembalàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de desembalar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.

#### Variants

* [2] desembaleguéssom, desembaléssim, desembaléssem, desembalàssim, desembalàssem
# desembalàsseu
## Català
### Verb

desembalàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.

#### Variants

* desembaleguéssou, desembaléssiu, desembalésseu, desembalàssiu, desembalàreu
# desembalàieu
## Català
### Verb

desembalàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de desembalar.

#### Variants

* desembalavo, desembalàveu
# desembalàs
## Català
### Verb

desembalàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb desembalar.

#### Variants

* [1] desembalessi, desembalessa, desembaleguessa, desembalés, desembalara
* [2] desembalessi, desembalegués, desembalés, desembalara
# duguéreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /duˈɣe.ɾəw/, occidental /duˈɣe.ɾew/
   * Rimes: -eɾew

### Verb

duguéreu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de dur.
    [Vosaltres/vós] duguéreu o vau/vàreu dur.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    Forma valenciana: [vosaltres/vós] duguéssiu, duguésseu o duguéreu.

### Miscel·lània

* Síl·labes: du·gué·reu (3)
* Anagrama: duregueu
# dugué
## Català

   * Pronúncia: /duˈɣe/
   * Rimes: -e

### Verb

dugué
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de dur.
    [Ell/ella/vostè] dugué o va dur.
# dugui
## Català

   * Pronúncia: /ˈdu.ɣi/
   * Rimes: -uɡi

### Verb

dugui
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb dur.
    [Que jo] dugui o duga; [jo] no dugui o duga.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dur.
    [Que ell/ella/vostè] dugui o duga; [ell/ella/vostè] no dugui o duga.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb dur.
    Dugui o duga [ells/elles/vostès].
# duguis
## Català

   * Pronúncia: /ˈdu.ɣis/
   * Rimes: -uɡis

### Verb

duguis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dur.
    [Que tu] duguis o dugues; [tu] no duguis o dugues.
# dugués
## Català

   * Pronúncia: /duˈɣes/
   * Rimes: -es

### Verb

dugués
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    [Jo] dugués o duguera.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    [Ell/ella/vostè] dugués o duguera.
# duguéssem
## Català

   * Pronúncia: oriental /duˈɣe.səm/, occidental /duˈɣe.sem/
   * Rimes: -esem

### Verb

duguéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    [Nosaltres] duguéssim, duguéssem o duguérem.
# duguin
## Català

   * Pronúncia: /ˈdu.ɣin/
   * Rimes: -uɡin

### Verb

duguin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb dur.
    [Que ells/elles/vostès] duguin o duguen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb dur.
    Duguin o duguen [ells/elles/vostès].
# duguérem
## Català

   * Pronúncia: oriental /duˈɣe.ɾəm/, occidental /duˈɣe.ɾem/
   * Rimes: -eɾem

### Verb

duguérem
* Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de dur.
    [Nosaltres] duguérem o vam/vàrem dur.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    Forma valenciana: [nosaltres] duguéssim, duguéssem o duguérem.

### Miscel·lània

* Síl·labes: du·gué·rem (3)
* Anagrama: dureguem
# duguésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /duˈɣe.səw/, occidental /duˈɣe.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

duguésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dur.
    [Vosaltres/vós] duguéssiu, duguésseu o duguéreu.
# dugueu
## Català

   * Pronúncia: oriental /duˈɣɛw/, occidental /duˈɣew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

dugueu
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb dur.
    [Que vosaltres/vós] dugueu; [vosaltres/vós] no dugueu.
# dongui
## Català

   * Pronúncia: /ˈdoŋ.ɡi/
   * Rimes: -oŋɡi

### Verb

dongui
* (col·loquial central, balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb donar.
* (col·loquial central, balear, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb donar.
# donguéssiu
## Català
### Verb

donguéssiu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb donar.
# donin
## Català

   * Pronúncia: /ˈdo.nin/
   * Rimes: -onin

### Verb

donin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb donar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb donar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ondin
# doni
## Català

   * Pronúncia: /ˈdo.ni/
   * Rimes: -oni

### Verb

doni
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de donar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb donar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb donar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb donar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·ni (2)
* Anagrames: dino $^{(alfagrama)}$, ondi, ondí

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdoː.niː/

### Nom

dōnī
* genitiu singular de dōnum
# donja
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ˈdɔɲ.ʒə/ Occidental: nord-occidental /ˈdɔɲ.d͡ʒa/ valencià /ˈdɔɲ.d͡ʒa/, /ˈdɔɲ.d͡ʒɔ/
   * Rimes: -ɔɲdʒa
   * Etimologia: Del llatí vulgar *domnica, de dominica ‎(«senyorial»).

### Nom

donja f. ‎(plural donges)
* (Andorra) Embotit fet amb coll de porc, escaldat, mig cuit i salpebrat.

### Miscel·lània

* Síl·labes: don·ja (2)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DCVB
# donguis
## Català

   * Pronúncia: /ˈdoŋ.ɡis/
   * Rimes: -oŋɡis

### Verb

donguis
* (col·loquial central, balear, alguerès) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb donar.
# donguéssim
## Català
### Verb

donguéssim
* (alguerès) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb donar.
# donist
## Català antic
### Verb

donist
* segona persona singular (tu) del passat de donar
# donguin
## Català

   * Pronúncia: /ˈdoŋ.ɡin/
   * Rimes: -oŋɡin

### Verb

donguin
* (col·loquial central, balear, alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb donar.
# dibuixessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /di.βuˈʃe.sis/ Occidental: nord-occidental /di.βujˈʃe.sis/ valencià /di.bujˈʃe.sis/, /di.βuˈʃe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

dibuixessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixeguesses, dibuixesses, dibuixassis, dibuixasses, dibuixares
# dibuixessen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /di.βuˈʃe.sən/ Occidental: nord-occidental /di.βujˈʃe.sen/ valencià /di.bujˈʃe.sen/, /di.βuˈʃe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

dibuixessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixeguessen, dibuixessin, dibuixassin, dibuixassen, dibuixaren
# dibuixessi
## Català
### Verb

dibuixessi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixessa, dibuixeguessa, dibuixés, dibuixàs, dibuixara
# dibuixesses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /di.βuˈʃe.səs/ Occidental: nord-occidental /di.βujˈʃe.ses/ valencià /di.bujˈʃe.ses/, /di.βuˈʃe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

dibuixesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixeguesses, dibuixessis, dibuixassis, dibuixasses, dibuixares
# dibuixessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /di.βuˈʃe.sin/ Occidental: nord-occidental /di.βujˈʃe.sin/ valencià /di.bujˈʃe.sin/, /di.βuˈʃe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

dibuixessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixeguessen, dibuixessen, dibuixassin, dibuixassen, dibuixaren
# dibuixes
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /diˈβu.ʃəs/ Occidental: nord-occidental /diˈβuj.ʃes/ valencià /diˈbuj.ʃes/, /diˈβu.ʃes/
   * Rimes: -ujʃes

### Verb

dibuixes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de dibuixar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* [2] dibuixis, dibuixos

### Miscel·lània

* Anagrama: buixides
# dibuixessa
## Català
### Verb

dibuixessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixessi, dibuixeguessa, dibuixés, dibuixàs, dibuixara
# dibuixeguéssou
## Català
### Verb

dibuixeguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dibuixar.

#### Variants

* dibuixéssiu, dibuixésseu, dibuixàssiu, dibuixàsseu, dibuixàreu
# dibuixen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /diˈβu.ʃən/ Occidental: nord-occidental /diˈβuj.ʃen/ valencià /diˈbuj.ʃen/, /diˈβu.ʃen/
   * Rimes: -ujʃen

### Verb

dibuixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de dibuixar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb dibuixar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb dibuixar.

#### Variants

* [2] dibuixin
* [3] dibuixin
# dosificats
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈkats/ balear /do.zi.fiˈkats/, /du.zi.fiˈkats/ Occidental: /do.zi.fiˈkats/
   * Rimes: -ats

### Verb

dosificats
* Participi masculí plural del verb dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·cats (4)
# dosificàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈka.ɾəw/ balear /do.zi.fiˈka.ɾəw/, /du.zi.fiˈka.ɾəw/ Occidental: /do.zi.fiˈka.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

dosificàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de dosificar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dosificar.

#### Variants

* [2] dosifiquéssiu, dosifiquésseu, dosificàssiu, dosificàsseu

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·cà·reu (5)
# dosificat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈkat/ balear /do.zi.fiˈkat/, /du.zi.fiˈkat/ Occidental: /do.zi.fiˈkat/
   * Rimes: -at

### Verb

dosificat
* Participi masculí singular del verb dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·cat (4)
# dosificava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈka.βə/ balear /do.zi.fiˈka.və/, /du.zi.fiˈka.və/ Occidental: nord-occidental /do.zi.fiˈka.βa/ valencià /do.zi.fiˈka.va/, /do.zi.fiˈka.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

dosificava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de dosificar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·ca·va (5)
# dosificà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈka/ balear /do.zi.fiˈka/, /du.zi.fiˈka/ Occidental: /do.zi.fiˈka/
   * Rimes: -a

### Verb

dosificà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·cà (4)
# dosificaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈka.βən/ balear /do.zi.fiˈka.vən/, /du.zi.fiˈka.vən/ Occidental: nord-occidental /do.zi.fiˈka.βen/ valencià /do.zi.fiˈka.ven/, /do.zi.fiˈka.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

dosificaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·ca·ven (5)
# dosifico
## Català

   * Pronúncia: central /du.ziˈfi.ku/, occidental /do.ziˈfi.ko/
   * Rimes: -iko

### Verb

dosifico
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de dosificar.

#### Variants

* dosifique, dosific, dosifiqui

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·co (4)

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /do.siˈfi.ko/
       Americà: alt /d(o).siˈfi.ko/, baix /do.siˈfi.ko/
   * Rimes: -iko

### Verb

dosifico
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb dosificar

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·co (4)
* Anagrama: ofídicos
# dosificau
## Català
### Verb

dosificau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de dosificar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb dosificar.

#### Variants

* [1] dosifiqueu
* [2] dosifiqueu

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·cau (4)
# dosificaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.zi.fiˈka.βəs/ balear /do.zi.fiˈka.vəs/, /du.zi.fiˈka.vəs/ Occidental: nord-occidental /do.zi.fiˈka.βes/ valencià /do.zi.fiˈka.ves/, /do.zi.fiˈka.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

dosificaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de dosificar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: do·si·fi·ca·ves (5)
# desnaturarà
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəz.nə.tu.ɾəˈɾa/, occidental /dez.na.tu.ɾaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

desnaturarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de desnaturar.
# desnaturasses
## Català
### Verb

desnaturasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb desnaturar.
# desnaturassen
## Català
### Verb

desnaturassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb desnaturar.
# desnaturassis
## Català
### Verb

desnaturassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb desnaturar.
# desnaturassin
## Català
### Verb

desnaturassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb desnaturar.
# desnaturaries
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəz.nə.tu.ɾəˈɾi.əs/, occidental /dez.na.tu.ɾaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

desnaturaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de desnaturar.
# desnaturaràs
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəz.nə.tu.ɾəˈɾas/, occidental /dez.na.tu.ɾaˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

desnaturaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de desnaturar.
# desnaturaríeu
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəz.nə.tu.ɾəˈɾi.əw/, occidental /dez.na.tu.ɾaˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

desnaturaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de desnaturar.
# desnaturaré
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəz.nə.tu.ɾəˈɾe/, occidental /dez.na.tu.ɾaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

desnaturaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de desnaturar.

### Miscel·lània

* Anagrames: esternudara, esternudarà
# dulce
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /ˈdul.θe/
       Americà: alt /ˈdul.s(e)/, baix /ˈdul.se/
   * Rimes: -ulθe
   * Etimologia: Del llatí dolcis.

### Adjectiu

dulce inv. ‎(plural dulces)
* dolç

#### Derivats

* dulcemente
* dulzura

### Nom

dulce m. ‎(plural dulces)
* dolç

### Miscel·lània

* Síl·labes: dul·ce (2)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre dulce

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.kɛ/

### Adjectiu

dulce
* nominatiu neutre singular de dulcis
* vocatiu neutre singular de dulcis
* acusatiu neutre singular de dulcis
# dulcibus
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.kɪ.bʊs/

### Adjectiu

dulcibus
* datiu masculí/femení/neutre plural de dulcis
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de dulcis
# dulcemente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /ˌdul.θeˈmen.te/
       Americà: alt /ˌdul.seˈmen.t(e)/, baix /ˌdul.seˈmen.te/
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De dulce i el sufix -mente.

### Adverbi

dulcemente
* dolçament

### Miscel·lània

* Síl·labes: dul·ce·men·te (4)
# dulcians
## Francès
### Nom

dulcians m. pl.
* forma plural de dulcian
# dulces
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /ˈdul.θes/, meridional /ˈdul.θeh/
       Americà: alt /ˈdul.s(e)s/, baix /ˈdul.seh/, austral /ˈdul.ses/
   * Rimes: -ulθes

### Adjectiu

dulces inv. pl.
* forma plural de dulce

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.keːs/

### Adjectiu

dulcēs
* nominatiu masculí/femení plural de dulcis
* vocatiu masculí/femení plural de dulcis
* acusatiu masculí/femení plural de dulcis
# dulci
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.kiː/

### Adjectiu

dulcī
* datiu masculí/femení/neutre singular de dulcis
* ablatiu masculí/femení/neutre singular de dulcis
# dulcia
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.kɪ.a/

### Adjectiu

dulcia
* nominatiu neutre plural de dulcis
* vocatiu neutre plural de dulcis
* acusatiu neutre plural de dulcis
# dulcem
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdʊɫ.kɛm/

### Adjectiu

dulcem
* acusatiu masculí/femení singular de dulcis
# dulcian
## Francès
### Nom

dulcian m. ‎(plural dulcians)
* fagot

#### Sinònims

* basson

### Vegeu també

* dulcian. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 29 maig 2015].
# duonvokalajn
## Esperanto

   * Pronúncia: /du.on.voˈka.lajn/

### Adjectiu

duonvokalajn
* acusatiu plural de duonvokala
# duodenums
## Anglès
### Nom

duodenums
* forma plural de duodenum
# duorum
## Llatí

   * Pronúncia: /dʊˈoː.rʊm/

### Adjectiu

duōrum
* genitiu masculí plural de duo
* genitiu neutre plural de duo
# duodenum
## Anglès

   * Pronúncia: /djuːə(ʊ)ˈdiːnəm/ àudio (EUA)

### Nom

duodenum ‎(plural duodena o duodenums)
* (anatomia) duodè

### Vegeu també

* duodenum. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juliol 2014].

## Llatí

   * Pronúncia: /dʊ.ɔˈdeː.nʊm/

### Nom

duodēnum n. ‎(genitiu duodēnī)
* (Terminologia Anatomica) duodè

#### Declinació

2a declinació -um, -ī :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | duodēnum | duodēna |
| Vocatiu | duodēnum | duodēna |
| Acusatiu | duodēnum | duodēna |
| Genitiu | duodēnī | duodēnōrum |
| Datiu | duodēnō | duodēnīs |
| Ablatiu | duodēnō | duodēnīs |

### Vegeu també

* duodenum. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juliol 2014].
# duonvokalan
## Esperanto

   * Pronúncia: /du.on.voˈka.lan/

### Adjectiu

duonvokalan
* acusatiu de duonvokala
# duodè
## Català

   * Pronúncia: oriental /du.uˈðɛ/, occidental /du.oˈðe/
   * Rimes: -ɛ
   * Etimologia: Del llatí duodēnum digitōrum ‎(«dotze dits») en referència a la seva llargada.

### Nom

duodè m. ‎(plural duodens)
* (anatomia) Primera part de l'intestí prim des de l'estómac fins el jejú.

#### Traduccions

* Anglès: duodenum $^{(en)}$
* Castellà: duodeno $^{(es)}$
* Francès: duodénum $^{(fr)}$
* Italià: duodeno $^{(it)}$
* Llatí: duodenum $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: du·o·dè (3)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# duonvokala
## Esperanto

   * Pronúncia: /du.on.voˈka.la/
   * Etimologia: De duonvokalo i la desinència -a.

### Adjectiu

duonvokala ‎(plural duonvokalaj, acusatiu duonvokalan, plural acusatiu duonvokalajn)
* semivocàlic

#### Sinònims

* kvazaŭvokala
# duonvokalaj
## Esperanto

   * Pronúncia: /du.on.voˈka.laj/

### Adjectiu

duonvokalaj
* forma plural de duonvokala
# dotorejara
## Català
### Verb

dotorejara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dotorejar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb dotorejar.
# dotorejareu
## Català
### Verb

dotorejareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de dotorejar.
# dotorejaria
## Català
### Verb

dotorejaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de dotorejar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de dotorejar.
# dotorejares
## Català
### Verb

dotorejares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de dotorejar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb dotorejar.
# dotorejar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /du.tu.ɾəˈʒa/ balear /do.to.ɾəˈd͡ʒa/, /du.tu.ɾəˈʒa/ Occidental: nord-occidental /do.to.ɾeˈʒa/ valencià /do.to.ɾeˈd͡ʒaɾ/, /do.to.ɾeˈd͡ʒa/
   * Rimes: -a(ɾ)

### Verb

dotorejar trans., intr.
* (valencià) tafanejar

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: do·to·re·jar (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DNV
# dotorejaran
## Català
### Verb

dotorejaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de dotorejar.
# dotorejaren
## Català
### Verb

dotorejaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de dotorejar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dotorejar.
# dines
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈdi.nəs/, occidental /ˈdi.nes/
   * Rimes: -ines

### Verb

dines
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de dinar.
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dinar.
    [Que tu] dinis o dines; [tu] no dinis o dines.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nes (2)
* Anagrames: desin, nedis, sedin

## Català antic
### Verb

dines
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de dinar
# dinessi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /diˈne.si/, balear /diˈne.si/ alguerès /diˈne.si/
   * Rimes: -esi

### Verb

dinessi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinar.
    Forma septentrional i algueresa per [jo] dinés, dinàs o dinara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinar.
    Forma algueresa per [ell/ella/vostè] dinés, dinàs o dinara.
# dinessin
## Català

   * Pronúncia: /diˈne.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

dinessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinar.
    [Ells/elles/vostès] dinessin, dinessen, dinassen, dinassin o dinaren.
# dinets
## Català antic
### Verb

dinets
* segona persona plural (vós, vosaltres) del present de subjuntiu de dinar

#### Variants

* dineu
# dinessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /diˈne.sən/, occidental /diˈne.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

dinessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinar.
    [Ells/elles/vostès] dinessin, dinessen, dinassen, dinassin o dinaren.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nes·sen (3)
* Anagrama: nedessin
# dinessis
## Català

   * Pronúncia: /diˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

dinessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinar.
    [Tu] dinessis, dinesses, dinasses, dinassis o dinares.
# dineràries
## Català

   * Pronúncia: oriental /di.nəˈɾa.ɾi.əs/, occidental /di.neˈɾa.ɾi.es/
   * Rimes: -aɾies

### Adjectiu

dineràries f. pl.
* Forma plural de dinerària.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·ne·rà·ri·es (5)
* Anagrama: enardiries