OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# imito
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈmi.tu/, occidental /iˈmi.to/
   * Rimes: -ito

### Verb

imito
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de imitar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb imitar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·to (3)

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /iˈmi.to/
       Americà: alt /iˈmi.t(o)/, baix /iˈmi.to/
   * Rimes: -ito

### Verb

imito
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb imitar

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·to (3)
* Anagrama: omití
# imità
## Català
### Verb

imità
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tà (3)
* Anagrama: maití
# imitessi
## Català
### Verb

imitessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imitessin
## Català
### Verb

imitessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tes·sin (4)
* Anagrames: insistíem, intimessi
# imitin
## Català

   * Pronúncia: /iˈmi.tin/
   * Rimes: -itin

### Verb

imitin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb imitar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tin (3)
* Anagrames: intimi, intimí
# imitis
## Català

   * Pronúncia: /iˈmi.tis/
   * Rimes: -itis

### Verb

imitis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb imitar.
# infeudau
## Català
### Verb

infeudau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infeudar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infeudar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·feu·dau (3)
* Anagrama: fundàieu
# infeude
## Català
### Verb

infeude
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infeudar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infeudar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infeudar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infeudar.

### Miscel·lània

* Anagrama: fendíeu
# infeudava
## Català
### Verb

infeudava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infeudar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infeudar.
# infeudes
## Català
### Verb

infeudes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de infeudar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infeudar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·feu·des (3)
* Anagrama: defensiu
# infeudating
## Anglès
### Verb

infeudating
* gerundi de infeudate
# infeudaven
## Català
### Verb

infeudaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de infeudar.
# infeudaves
## Català
### Verb

infeudaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de infeudar.
# infeuden
## Català
### Verb

infeuden
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de infeudar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infeudar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infeudar.
# inicié
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /i.niˈθje/
       Americà: alt /i.n(i)ˈsje/, baix /i.niˈsje/
   * Rimes: -e

### Verb

inicié
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb iniciar
# iniciés
## Català
### Verb

iniciés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
# iniciéssim
## Català
### Verb

iniciéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
# iniciéssiu
## Català
### Verb

iniciéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
# iniciï
## Català

   * Pronúncia: /i.niˈsi.i/
   * Rimes: -ii

### Verb

iniciï
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de iniciar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb iniciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb iniciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb iniciar.
# iniciïs
## Català

   * Pronúncia: /i.niˈsi.is/
   * Rimes: -iis

### Verb

iniciïs
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb iniciar.
# iniciéssem
## Català
### Verb

iniciéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
# iniciésseu
## Català
### Verb

iniciésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb iniciar.
# inicií
## Català
### Verb

inicií
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de iniciar.
# iniciïn
## Català

   * Pronúncia: /i.niˈsi.in/
   * Rimes: -iin

### Verb

iniciïn
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb iniciar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb iniciar.
# inculcareu
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫ.kəˈɾɛw/, occidental /iŋ.kuɫ.kaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

inculcareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de inculcar.
# inculcara
## Català

   * Pronúncia: valencià /iŋ.kuɫˈka.ɾa/
   * Rimes: -aɾa

### Verb

inculcara
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    [Jo] inculqués, inculcàs o inculcara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    [Ell/ella/vostè] inculqués, inculcàs o inculcara.
# inculcaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫ.kəˈɾan/, occidental /iŋ.kuɫ.kaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

inculcaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de inculcar.
# inculcare
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.kulˈkaː.re/
   * Etimologia: Del llatí inculcare.

### Verb

inculcare trans.
* inculcar

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cul·cà·re (4)

## Llatí

   * Pronúncia: /iŋ.kʊɫˈkaː.rɛ/

### Verb

inculcāre
* infinitiu del present actiu de inculcō

#### Derivats

* inculcar, en català, castellà, occità i portuguès
* inculcate, en anglès a partir del participi inculcatus
* inculquer, en francès

### Vegeu també

* Vocabolario Etimologico di Pianigiani, 1903.
# inculcante
## Italià
### Verb

inculcante
* participi present de inculcare
# inculcares
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈka.ɾəs/, occidental /iŋ.kuɫˈka.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

inculcares
* Segona persona del singular (tu) del passat simple de inculcar.
    [Tu] inculcares o vas/vares inculcar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma valenciana: [tu] inculquessis, inculquesses, inculcasses, inculcassis o inculcares.
# inculcaren
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈka.ɾən/, occidental /iŋ.kuɫˈka.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

inculcaren
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de inculcar.
    [Ells/elles/vostès] inculcaren o van/varen inculcar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    Forma valenciana: [ells/elles/vostès] inculquessin, inculquessen, inculcassen, inculcassin o inculcaren.
# insinuariva
## Català
### Verb

insinuariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de insinuar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de insinuar.
# insinuariven
## Català
### Verb

insinuariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de insinuar.
# insinuareu
## Català
### Verb

insinuareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de insinuar.
# insinuaria
## Català
### Verb

insinuaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de insinuar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de insinuar.
# insinuarien
## Català
### Verb

insinuarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de insinuar.
# insinuarà
## Català
### Verb

insinuarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de insinuar.
# insinuarse
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.siˈnwaɾ.se/, meridional \iŋ.siˈnwaɾ.se\
       Americà: alt /in.siˈnwaɾ.s(e)/, baix \iŋ.siˈnwaɾ.se\, austral /in.siˈnwaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

insinuarse trans., pron. ‎(present me insinúo, passat me insinué, futur me insinuaré)
* forma pronominal de insinuar
# insinuarives
## Català
### Verb

insinuarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de insinuar.
# insinuares
## Català
### Verb

insinuares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de insinuar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·si·nu·a·res (5)
* Anagrama: insinuar-se
# insinuaries
## Català
### Verb

insinuaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de insinuar.
# immiscuesc
## Català
### Verb

immiscuesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de immiscuir-se.

#### Variants

* immiscueixo, immiscuïsc
# immiscuesquis
## Català
### Verb

immiscuesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.

#### Variants

* immiscueixis, immiscuïsques

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mis·cu·es·quis (5)
* Anagrama: immiscuïsques
# immiscuir-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.mis.kuˈir.sə/ balear /im.mis.kuˈiɾ.sə/, /im.mis.ku.irˈsə/ Occidental: /im.mis.kuˈiɾ.se/
   * Rimes: -iɾse
   * Etimologia: Del llatí immiscēre modificat per les formes conjugades com immiscuī, segle XV.

### Verb

immiscuir-se pron.
* (col·loquial) Forma alternativa de immiscir-se.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'immiscueixo, s'immiscueix, ens immiscuïm

#### Notes

* Atestat des d’antic, l’ús no es va generalitzar fins al segle XIX per analogia amb el castellà inmiscuirse.
* En l’àmbit literari es manté la forma etimològica immiscir-se. La forma immiscuir-se es considera una evolució anòmala i no és normativa.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mis·cuir·se (4)
* Anagrama: immiscuïres

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# immiscueixin
## Català
### Verb

immiscueixin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb immiscuir-se.

#### Variants

* [1] immiscuïsquen, immiscuesquin
* [2] immiscuesquin, immiscuïsquen
# immiscueixis
## Català
### Verb

immiscueixis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.

#### Variants

* immiscuïsques, immiscuesquis
# immiscueixo
## Català
### Verb

immiscueixo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de immiscuir-se.

#### Variants

* immiscuesc, immiscuïsc
# immiscuesqui
## Català
### Verb

immiscuesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb immiscuir-se.

#### Variants

* [1] immiscueixi, immiscuïsca
* [2] immiscueixi, immiscuïsca
* [3] immiscueixi, immiscuïsca
# immiscuesquin
## Català
### Verb

immiscuesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb immiscuir-se.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb immiscuir-se.

#### Variants

* [1] immiscueixin, immiscuïsquen
* [2] immiscueixin, immiscuïsquen

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mis·cu·es·quin (5)
* Anagrama: immiscuïsquen
# immiscuiran
## Català
### Verb

immiscuiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de immiscuir-se.
# intensificaves
## Català
### Verb

intensificaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de intensificar.
# intensificazione
## Italià

   * Pronúncia: /in.ten.si.fi.katˈt͡sjoː.ne/

### Nom

intensificazione f. ‎(plural intensificazioni)
* intensificació

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ten·si·fi·ca·zió·ne (7)
# intensifico
## Català
### Verb

intensifico
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de intensificar.
# intensificàrem
## Català
### Verb

intensificàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de intensificar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensificàs
## Català
### Verb

intensificàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensificàreu
## Català
### Verb

intensificàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de intensificar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensificazioni
## Italià

   * Pronúncia: /in.ten.si.fi.katˈt͡sjoː.ni/

### Nom

intensificazioni f. pl.
* forma plural de intensificazione
# intensificà
## Català
### Verb

intensificà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de intensificar.
# intensificàssem
## Català
### Verb

intensificàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensificàsseu
## Català
### Verb

intensificàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# infibulated
## Anglès
### Verb

infibulated
* passat i participi de infibulate
# infibulaven
## Català
### Verb

infibulaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de infibular.
# infibulate
## Anglès
### Verb

infibulate ‎(3a persona singular present infibulates, gerundi infibulating, passat i participi infibulated)
* infibular
# infibulava
## Català
### Verb

infibulava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infibular.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infibular.
# infibulaves
## Català
### Verb

infibulaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de infibular.
# infibulating
## Anglès
### Verb

infibulating
* gerundi de infibulate
# infibulau
## Català
### Verb

infibulau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infibular.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infibular.
# infibule
## Català
### Verb

infibule
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infibular.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infibular.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infibular.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infibular.
# infibulates
## Anglès
### Verb

infibulates
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de infibulate
# indigneguem
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣem/
   * Rimes: -em

### Verb

indigneguem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [que nosaltres] indignem.
# indigneguessa
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣe.sa/
   * Rimes: -esa

### Verb

indigneguessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] indignés, indignàs o indignara.
# indigneguessen
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

indigneguessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [ells/elles/vostès] indignessin, indignessen, indignassin, indignassen o indignaren.
# indignegués
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣes/
   * Rimes: -es

### Verb

indignegués
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [ell/ella/vostè] indignés, indignàs o indignara.
# indignazione
## Italià

   * Pronúncia: /in.diɲ.ɲatˈt͡sjoː.ne/

### Nom

indignazione f. ‎(plural indignazioni)
* indignació

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·gna·zió·ne (5)
# indigne
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdiŋ.nə/ Occidental: nord-occidental /inˈdiŋ.ne/, valencià /inˈdiɡ.ne/
   * Rimes: -iɡne
   * Homòfon: indigna
   * Etimologia: Del llatí indignus, segle XIV.

### Adjectiu

indigne m. ‎(femení indigna, plural invariable indignes)
* Que no té mèrit ni disposició per alguna cosa.
* Que no correspon a les circumstàncies d'algun subjecte, o és inferior a la qualitat i mèrit de la persona amb qui es tracta.

#### Antònims

* digne, noble

#### Sinònims

* vil

#### Traduccions

* Anglès: unworthy $^{(en)}$
* Castellà: indigno $^{(es)}$
* Francès: indigne $^{(fr)}$
* Italià: indegno $^{(it)}$
* Llatí: indignus $^{(la)}$

### Verb

indigne
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indignar.
    Forma valenciana: [jo] indigno, indigne, indign o indigni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que jo] indigni o indigne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indignar.
    [Que ell/ella/vostè] indigni o indigne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indignar.
    Indigni o indigne [ell/ella/vostè].

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·ne (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnɛ/

### Adjectiu

indigne
* vocatiu masculí singular de indignus
# indignavo
## Català

   * Pronúncia: central /in.diŋˈna.βu/, nord-occidental /in.diŋˈna.βo/

### Verb

indignavo
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indignar.
    Forma col·loquial per [vosaltres/vós] indignàveu.
# indignazioni
## Italià

   * Pronúncia: /in.diɲ.ɲatˈt͡sjoː.ni/

### Nom

indignazioni f. pl.
* forma plural de indignazione
# indigneguesses
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

indigneguesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [tu] indignessis, indignesses, indignassis, indignasses o indignares.
# indignegueu
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.diŋ.neˈɣew/
   * Rimes: -ew

### Verb

indignegueu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indignar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [que vosaltres/vós] indigneu.
# insonorizar
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.so.no.ɾiˈθaɾ/, meridional \iŋ.so.no.ɾiˈθaɾ\
       Americà: alt /in.so.no.(ɾi)ˈsaɾ/, baix \iŋ.so.no.ɾiˈsaɾ\, austral /in.so.no.ɾiˈsaɾ/
   * Rimes: -aɾ

### Verb

insonorizar ‎(present insonorizo, passat insonoricé, futur insonorizaré)
* insonoritzar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·no·ri·zar (5)
# insonorizzazione
## Italià

   * Pronúncia: /in.so.no.rid.d͡zatˈt͡sjoː.ne/

### Nom

insonorizzazione f. ‎(plural insonorizzazioni)
* insonorització

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·no·riz·za·zió·ne (7)
# insonorizzazioni
## Italià

   * Pronúncia: /in.so.no.rid.d͡zatˈt͡sjoː.ni/

### Nom

insonorizzazioni f. pl.
* forma plural de insonorizzazione
# insonorizaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.so.no.ɾi.θaˈɾe/, meridional \iŋ.so.no.ɾi.θaˈɾe\
       Americà: alt /in.so.no.(ɾi).saˈɾe/, baix \iŋ.so.no.ɾi.saˈɾe\, austral /in.so.no.ɾi.saˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

insonorizaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb insonorizar
# insonorización
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.so.no.ɾi.θaˈθjon/, meridional \iŋ.so.no.ɾi.θaˈθjoŋ\
       Americà: alt /in.so.no.ɾi.s(a)ˈsjon/, baix \iŋ.so.no.ɾi.saˈsjoŋ\, austral /in.so.no.ɾi.saˈsjon/
   * Rimes: -on

### Nom

insonorización f. ‎(plural insonorizaciones)
* insonorització

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·no·ri·za·ción (6)
# insorta
## Italià

   * Pronúncia: /inˈsor.ta/

### Adjectiu

insorta f. ‎(plural insorte)
* forma femenina de insorto

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sór·ta (3)
* Heterograma de 7 lletres (ainorst)
# insorti
## Italià

   * Pronúncia: /inˈsor.ti/

### Adjectiu

insorti m. pl.
* forma plural de insorto

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sór·ti (3)
# insonorizacions
## Occità

   * Pronúncia: /in.su.nu.ɾi.zaˈsjus/

### Nom

insonorizacions f. pl.
* forma plural de insonorizacion
# insonorizo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.so.noˈɾi.θo/, meridional \iŋ.so.noˈɾi.θo\
       Americà: alt /in.so.noˈɾi.s(o)/, baix \iŋ.so.noˈɾi.so\, austral /in.so.noˈɾi.so/
   * Rimes: -iθo

### Verb

insonorizo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb insonorizar
# insorte
## Italià

   * Pronúncia: /inˈsor.te/

### Adjectiu

insorte f. pl.
* forma plural de insorta

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sór·te (3)
* Heterograma de 7 lletres (einorst)
# interpreteguessa
## Català
### Verb

interpreteguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# interpretegueu
## Català
### Verb

interpretegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb interpretar.
# interpretele
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -le.

### Nom

interpretele
* nominatiu i acusatiu definit plural de interpretă
# interpretegués
## Català
### Verb

interpretegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# interpretek
## Basc
### Nom

interpretek
* ergatiu indefinit de interprete
# interpreteguéssou
## Català
### Verb

interpreteguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# interpretei
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -i.

### Nom

interpretei
* genitiu i datiu definit singular de interpretă
# interpreteguessen
## Català
### Verb

interpreteguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# interpreteguesses
## Català
### Verb

interpreteguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# interpreteguéssom
## Català
### Verb

interpreteguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb interpretar.
# inflaies
## Català
### Verb

inflaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inflar.