OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# impregnaràs
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈ/im.pɾəŋ.nəˈɾəs/, occidental /im.pɾeŋ.naˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

impregnaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de impregnar.
# impugnassin
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈna.sin/
   * Rimes: -asin

### Verb

impugnassin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Ells/elles/vostès] impugnessin, impugnessen, impugnassen, impugnassin o impugnaren.
# impugnaríveu
## Català

   * Pronúncia: alguerès /an.puŋ.naˈɾi.vu/

### Verb

impugnaríveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de impugnar.
    Forma algueresa per [vosaltres/vós] impugnaríeu.
# impugnassen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈna.sən/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈna.sen/, valencià /im.puɡˈna.sen/
   * Rimes: -asen

### Verb

impugnassen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Ells/elles/vostès] impugnessin, impugnessen, impugnassen, impugnassin o impugnaren.
# impugnassi
## Italià
### Verb

impugnassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de impugnare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de impugnare
# impugnasses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈna.səs/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈna.ses/, valencià /im.puɡˈna.ses/
   * Rimes: -ases

### Verb

impugnasses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Tu] impugnessis, impugnesses, impugnasses, impugnassis o impugnares.
# impugnassero
## Italià
### Verb

impugnassero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de impugnare
# impugnassis
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈna.sis/
   * Rimes: -asis

### Verb

impugnassis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Tu] impugnessis, impugnesses, impugnasses, impugnassis o impugnares.
# impugnas
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪm.pʊ.ŋnaːs/

### Verb

impugnās
* segona persona singular del present d'indicatiu actiu de impugnō
# impugnasse
## Italià
### Verb

impugnasse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de impugnare
# impugnassimo
## Italià
### Verb

impugnassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de impugnare
# incinerau
## Català
### Verb

incinerau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incinerar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incinerar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·ne·rau (4)
* Anagrama: cuinarien
# incineraven
## Català
### Verb

incineraven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.
# incinereguem
## Català
### Verb

incinereguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb incinerar.
# incineraves
## Català
### Verb

incineraves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.
# incineravo
## Català
### Verb

incineravo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·ne·ra·vo (5)
* Anagrama: invocarien
# incinereguessa
## Català
### Verb

incinereguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incinerar.
# incinerava
## Català
### Verb

incinerava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·ne·ra·va (5)
* Anagrama: canviarien
# incineravi
## Català
### Verb

incineravi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incinerar.
# incinere
## Català
### Verb

incinere
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incinerar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incinerar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incinerar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incinerar.
# incinereguessen
## Català
### Verb

incinereguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incinerar.
# incapacitaves
## Català
### Verb

incapacitaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incapacitar.
# incapaciten
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kə.pəˈsi.tən/, occidental /iŋ.ka.paˈsi.ten/
   * Rimes: -iten

### Verb

incapaciten
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de incapacitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incapacitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incapacitar.
# incapacites
## Català
### Verb

incapacites
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incapacitar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incapacitar.
# incapacitau
## Català
### Verb

incapacitau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incapacitar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incapacitar.
# incapacitava
## Català
### Verb

incapacitava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incapacitar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incapacitar.
# incapacitaven
## Català
### Verb

incapacitaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incapacitar.
# incapacite
## Català
### Verb

incapacite
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incapacitar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incapacitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incapacitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incapacitar.
# incapacitating
## Anglès
### Verb

incapacitating
* gerundi de incapacitate
# iltiŕaŕker
## Ibèric

   * Pronúncia: /illirarɡeɾ/, /illirarkeɾ/
   * Etimologia: Compost pels formants iltiŕ ‎ i aŕker ‎.

### Nom propi

iltiŕaŕker • ‎
* Antropònim

### Vegeu també

* Moncunill Martí, Noemí. Els noms personals ibèrics en l’epigrafia antiga de Catalunya. Barcelona: Institut d’Estudis Catalans, 2010 (Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica; 85). ISBN 9788492583928.
# iltiŕta
## Ibèric

   * Pronúncia: /illirda/, /illirta/
   * Etimologia: Format per un radical iltiŕ ‎(, «ciutat»), interpretat com a «ciutat fortificada». Apareix en monedes sovint amb la representació d’un llop.

### Nom propi

iltiŕta • ‎
* Ciutat dels ilergets, actualment Lleida.

#### Variants

* ildiŕda ‎ (escriptura dual)

#### Descendents

* Llatí: Ilerda
** Àrab andalusí: Lārida
*** Català antic: Lérida
*** Castellà: Lérida
** Grec antic: Ιλερδα ‎(Ilerda)
* Català: Lleida

### Vegeu també

* Lèxic d’inscripcions ibèriques (1991-2006), Noemí Moncunill, 2007.
# iltiŕ
## Ibèric

   * Pronúncia: /illir/
   * Etimologia: Relacionat amb el basc antic *ili, modern hiri ‎(«ciutat»).

### Nom

iltiŕ • ‎
* ciutat, ciutadella, cap de comarca (equivalent al llatí oppidum).

#### Sinònims

* iltur ‎

#### Derivats

* iltiŕta ‎
* -iltiŕte ‎

### Nom propi

iltiŕ • ‎
* Formant d’antropònims bimembres

#### Derivats

| Primer formant: ildiŕbaś ‎ ildiŕtaneś ‎ iltiŕaŕker ‎ iltiŕatin ‎ iltiŕbitu ‎ iltiŕtekeŕ ‎ iltiŕtiker ‎ iltiŕtikeŕ ‎ | Segon formant: baiseiltiŕ ‎ bekoniltiŕ ‎ bigildiŕ ‎ biuŕiltiŕ ‎ koniltiŕ ‎ nḿkeiltiŕ ‎ oŕtiniltiŕ ‎ tuŕśiltiŕ ‎ |

### Vegeu també

* Lèxic d’inscripcions ibèriques (1991-2006), Noemí Moncunill, 2007.
# ilta
## Finès
### Nom

ilta ‎(partitiu illan)
* vespre, nit (des de mitja tarda fins a l'hora d'anar a dormir)
    tänä iltana meillä on grilliaquest vespre farem una barbacoa

#### Relacionats

* aamu
* yö
* illallinen

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Kielitoimiston sanakirja sobre ilta
# iltiŕatin
## Ibèric

   * Pronúncia: /illiradin/, /illiratin/
   * Etimologia: Compost pels formants iltiŕ ‎ i atin ‎.

### Nom propi

iltiŕatin • ‎
* Antropònim

### Vegeu també

* Hesperia
# iltiŕbitu
## Ibèric

   * Pronúncia: /illirbidu/, /illirbitu/
   * Etimologia: Compost pels formants iltiŕ ‎ i bitu ‎.

### Nom propi

iltiŕbitu • ‎
* Antropònim

### Vegeu també

* Hesperia
# iltiŕkesken
## Ibèric

   * Pronúncia: /illirɡet͡sɡen/, /illirket͡sken/
   * Etimologia: De iltiŕke ‎ i -sken ‎.

### Nom

iltiŕkesken • ‎
* dels ilergets o dels ilercavons

#### Descendents

* Llatí: Ilergētes o Ilergāonēs

### Vegeu també

* Lèxic d’inscripcions ibèriques (1991-2006), Noemí Moncunill, 2007.
# iltiŕkeśalir
## Ibèric

   * Pronúncia: /illirɡesaliɾ/, /illirkesaliɾ/
   * Etimologia: De iltiŕke ‎(, «Ilergaonia») i śalir ‎(, «diner, plata»).

### Nom

iltiŕkeśalir • ‎
* Dracma dels ilercavons.

#### Relacionats

* iltiŕkesken ‎

### Vegeu també

* La ceca de iltirka (iltirkesken) a la luz de los nuevos datos analíticos, Arturo Pérez Almorega, 2011.
# ilość
## Polonès

   * Pronúncia: /ˈi.lɔɕt͡ɕ/
   * Etimologia: De ile ‎(«quant») i el sufix -ość.

### Nom

ilość f.
* quantitat

#### Declinació

| | singular | plural |
| Nominatiu | ilość | ilości |
| Genitiu | ilości | ilości |
| Datiu | ilości | ilościom |
| Acusatiu | ilość | ilości |
| Instrumental | ilością | ilościami |
| Locatiu | ilości | ilościach |
| Vocatiu | ilości | ilości |
# ils
## Francès

   * Pronúncia: /il/ àudio
   * Homòfon: il
   * Etimologia: Del llatí illos.

### Pronom

ils
* ells

#### Relacionats

| Nombre | Persona | Gènere | Nominatiu (subjecte) | Acusatiu (compl. directe) | Datiu (compl. indirecte) | Locatiu | Ablatiu | Tònic |
| Singular | Primera | | je, j' | me, m' | me, m' | à moi | de moi | moi |
| Singular | Segona | | tu | te, t' | te, t' | à toi | de toi | toi |
| Singular | Tercera | Masculí $^1$ | il | le, l' | lui | y, à lui | en, de lui | lui |
| Singular | Tercera | Femení $^1$ | elle | la, l' | lui | y, à elle | en, de elle | elle |
| Singular | Tercera | Indeterminat | on $^2$ | en | lui | à soi | de soi | soi |
| Singular | Tercera | Reflexiu | – | se, s' | se, s' | | à soi | de soi | soi |
| Plural | Primera $^3$ | | nous | nous | nous | à nous | de nous | nous |
| Plural | Segona $^4$ | | vous | vous | vous | à vous | de vous | vous |
| Plural | Tercera | Masculí | ils | les | leur | y, à eux | en, d’eux | eux |
| Plural | Tercera | Femení | elles | les | leur | y, à elles | en, d’elles | elles |
| Plural | Tercera | Reflexiu | – | se, s' | se, s' | à soi | de soi | soi |
| $^{1)}$ Antigament usat com a segona persona del singular majestàtic.  $^{2)}$ També usat col·loquialment com a primera persona del plural.  $^{3)}$ Antigament usat com a primera persona del singular majestàtic.  $^{4)}$ La segona personal del plural també s’usa en singular com a tractament de cortesia. |||||||||
# inclinéssiu
## Català

   * Pronúncia: /iŋ.kɫiˈne.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

inclinéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inclinar.
    [Vosaltres/vós] inclinéssiu, inclinésseu, inclinàsseu, inclinàssiu o inclinàreu.

#### Sinònims

* inclineguéssou, forma col·loquial.
# incloem
## Català
### Verb

incloem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de incloure.
# incloeu
## Català
### Verb

incloeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incloure.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incloure.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·clo·eu (3)
* Heterograma de 7 lletres (ceilnou)
* Anagrama: inocule
# incloeva
## Català
### Verb

incloeva
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incloure.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incloure.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·clo·e·va (4)
* Heterograma de 8 lletres (aceilnov)
* Anagrama: acovilen
# incloc
## Català

   * Pronúncia: /iŋˈkɫɔk/
   * Rimes: -ɔk

### Verb

incloc
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incloure.
# incloessen
## Català
### Verb

incloessen
* (col·loquial central) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.
# incloeven
## Català
### Verb

incloeven
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incloure.
# incliní
## Català

   * Pronúncia: /iŋ.kɫiˈni/
   * Rimes: -i

### Verb

incliní
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de inclinar.
    [Jo] incliní o em vaig inclinar.
# incloesses
## Català
### Verb

incloesses
* (col·loquial central) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.

### Miscel·lània

* Anagrama: escolessin
# il·legalitzar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɫ.ɫə.ɣə.ɫiˈd͡za/, /i.ɫə.ɣə.ɫiˈd͡za/ balear /iɫ.ɫə.ɣə.ɫiˈd͡za/ Occidental: nord-occidental /iɫ.ɫe.ɣa.ɫiˈd͡za/, /i.ɫe.ɣa.ɫiˈd͡za/ valencià /iɫ.ɫe.ɣa.ɫiˈzaɾ/, /i.ɫe.ɣa.ɫiˈza/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: il·legalitzà
   * Etimologia: De il·legal amb el sufix -itzar.

### Verb

il·legalitzar trans.
* Fer il·legal, prohibir per llei.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: il·legalitzo, il·legalitza, il·legalitzem

#### Traduccions

* Anglès: illegalize $^{(en)}$
* Castellà: ilegalizar $^{(es)}$
* Francès: illégaliser $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: il·le·ga·lit·zar (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# il·legalitza
## Català
### Verb

il·legalitza
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de il·legalitzar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb il·legalitzar.
# il·legalitz
## Català

   * Pronúncia: balear /iɫ.ɫə.ʝəˈɫis/, /iɫ.ɫə.ɣəˈɫis/
   * Rimes: -is

### Verb

il·legalitz
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de il·legalitzar.
# il·legalitzam
## Català
### Verb

il·legalitzam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de il·legalitzar.
# il·legalitzara
## Català
### Verb

il·legalitzara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·legalitzar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·legalitzar.
# il·legalitzaran
## Català
### Verb

il·legalitzaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de il·legalitzar.
# individuàssem
## Català
### Verb

individuàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàrem
## Català
### Verb

individuàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de individuar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàs
## Català
### Verb

individuàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàveu
## Català
### Verb

individuàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de individuar.
# individuàreu
## Català
### Verb

individuàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de individuar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàsseu
## Català
### Verb

individuàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàssim
## Català
### Verb

individuàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# individuàssiu
## Català
### Verb

individuàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb individuar.
# indiciaràs
## Català
### Verb

indiciaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de indiciar.
# indiciareu
## Català
### Verb

indiciareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de indiciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ci·a·reu (5)
* Anagrama: indicaríeu
# indiciaria
## Català
### Verb

indiciaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de indiciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de indiciar.
# indiciarien
## Català
### Verb

indiciarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de indiciar.
# indiciarà
## Català
### Verb

indiciarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de indiciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ci·a·rà (5)
* Anagrama: indicaria
# indiciaré
## Català
### Verb

indiciaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de indiciar.

### Miscel·lània

* Anagrama: reincidia

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.di.θjaˈɾe/, meridional \iŋ.di.θjaˈɾe\
       Americà: alt /in.d(i).sjaˈɾe/, baix \iŋ.di.sjaˈɾe\, austral /in.di.sjaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

indiciaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb indiciar
# indiciariva
## Català
### Verb

indiciariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de indiciar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de indiciar.
# indiciariven
## Català
### Verb

indiciariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de indiciar.
# indiciaries
## Català
### Verb

indiciaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de indiciar.
# indiciarives
## Català
### Verb

indiciarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de indiciar.
# incrimines
## Català
### Verb

incrimines
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incriminar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incriminar.
# incriminessi
## Català
### Verb

incriminessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
# incriminessis
## Català
### Verb

incriminessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
# incriminessen
## Català
### Verb

incriminessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
# incriminesses
## Català
### Verb

incriminesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
# incriminessa
## Català
### Verb

incriminessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cri·mi·nes·sa (5)
* Anagrama: incineràssim
# incriminessin
## Català
### Verb

incriminessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incriminar.
# incrimini
## Català

   * Pronúncia: /iŋ.kɾiˈmi.ni/
   * Rimes: -ini

### Verb

incrimini
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incriminar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incriminar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incriminar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incriminar.
# incrimineu
## Català
### Verb

incrimineu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incriminar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incriminar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incriminar.
# incriminin
## Català
### Verb

incriminin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incriminar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incriminar.
# infer
## Anglès

   * Pronúncia: àudio (EUA)

### Verb

infer ‎(3a persona singular present infers, gerundi inferring, passat i participi inferred)
* inferir

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛr/

### Verb

īnfer
* segona persona singular del present d'indicatiu actiu de īnferō
# inferas
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛ.raːs/

### Adjectiu

īnferās
* acusatiu femení plural de īnferus
# infera
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛ.ra/, /ˈɪn.fɛ.raː/

### Adjectiu

īnfera
* nominatiu femení singular de īnferus
* nominatiu neutre plural de īnferus
* vocatiu femení singular de īnferus
* vocatiu neutre plural de īnferus
* acusatiu neutre plural de īnferus
īnferā
* ablatiu femení singular de īnferus
# inferae
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛ.raj/

### Adjectiu

īnferae
* nominatiu femení plural de īnferus
* vocatiu femení plural de īnferus
* genitiu femení singular de īnferus
* datiu femení singular de īnferus
# infere
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛ.rɛ/

### Adjectiu

īnfere
* vocatiu masculí singular de īnferus

### Nom

īnfere
* vocatiu singular de inferus
# infeliz
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱ.feˈliθ\, meridional \iɱ.feˈlih\
       Americà: alt \iɱ.f(e)ˈlis\, baix \iŋ.feˈlih\, austral \iɱ.feˈlis\
   * Rimes: -iθ

### Adjectiu

infeliz inv. ‎(plural infelices)
* infeliç

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fe·liz (3)
# infeliç
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fəˈɫis/, occidental /iɱ.feˈɫis/
   * Rimes: -is
   * Etimologia: Del llatí infelix, segle XIX.

### Adjectiu

infeliç inv. ‎(plural masculí infeliços, plural femení infelices)
* Que no és feliç.
* babau

#### Sinònims

* desgraciat

#### Traduccions

* Alemany: unglücklich $^{(de)}$
* Anglès: unhappy $^{(en)}$
* Castellà: infeliz $^{(es)}$
* Francès: malheureux $^{(fr)}$ m., malheureuse $^{(fr)}$ f.
* Gallec: infeliz $^{(gl)}$
* Italià: infelice $^{(it)}$
* Portuguès: infeliz $^{(pt)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fe·liç (3)
# inferam
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.fɛ.ram/

### Adjectiu

īnferam
* acusatiu femení singular de īnferus
# inferarum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.fɛˈraː.rʊm/

### Adjectiu

īnferārum
* genitiu femení plural de īnferus
# imiti
## Català

   * Pronúncia: /iˈmi.ti/
   * Rimes: -iti

### Verb

imiti
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de imitar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb imitar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb imitar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb imitar.
# imitos
## Català
### Verb

imitos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Anagrama: mitosi
# imitessis
## Català
### Verb

imitessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imiteu
## Català
### Verb

imiteu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de imitar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb imitar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb imitar.