OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# impediguérem
## Català
### Verb

impediguérem
* (col·loquial balear) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de impedir.
* (col·loquial valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impediguéssem
## Català
### Verb

impediguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impedigueves
## Català
### Verb

impedigueves
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de impedir.
# impediguéreu
## Català
### Verb

impediguéreu
* (col·loquial balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de impedir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impediguéveu
## Català
### Verb

impediguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de impedir.
# impedigué
## Català
### Verb

impedigué
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de impedir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de impedir.
# impedigués
## Català
### Verb

impedigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# induigueva
## Català
### Verb

induigueva
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induesquin
## Català
### Verb

induesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb induir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·es·quin (4)
* Anagrama: induïsquen
# induhir
## Català antic
### Verb

induhir
* forma alternativa de induir
    «Diu sanct Grisòstom que eren paraules de alguns bons que volien induhir als mals que no·l perseguissen.» (Joan Roís de Corella, Lo Cartoxà, 1495)

### Vegeu també

* Obres de referència: DTCA, CIVAL
# induigueres
## Català
### Verb

induigueres
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del passat simple de induir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induiguessen
## Català
### Verb

induiguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induigueren
## Català
### Verb

induigueren
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de induir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induigueven
## Català
### Verb

induigueven
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induesquis
## Català
### Verb

induesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·es·quis (4)
* Anagrama: induïsques
# induiguera
## Català
### Verb

induiguera
* (col·loquial valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induiguesses
## Català
### Verb

induiguesses
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# indisposeguesses
## Català
### Verb

indisposeguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposegueu
## Català
### Verb

indisposegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposegués
## Català
### Verb

indisposegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposeguéssom
## Català
### Verb

indisposeguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposeguem
## Català
### Verb

indisposeguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposeguessa
## Català
### Verb

indisposeguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposeguessen
## Català
### Verb

indisposeguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposeguéssou
## Català
### Verb

indisposeguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposavo
## Català
### Verb

indisposavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# indispose
## Català
### Verb

indispose
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indisposar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indisposar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indisposar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indisposar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·se (4)
* Anagrama: disponies
# infibuli
## Català

   * Pronúncia: /iɱ.fiˈβu.ɫi/
   * Rimes: -uli

### Verb

infibuli
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infibular.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infibular.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infibular.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infibular.
# infibulessi
## Català
### Verb

infibulessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
# infibulen
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fiˈβu.ɫən/, occidental /iɱ.fiˈbu.ɫen/
   * Rimes: -ulen

### Verb

infibulen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de infibular.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infibular.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infibular.
# infibulessis
## Català
### Verb

infibulessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
# infibuleu
## Català
### Verb

infibuleu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infibular.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb infibular.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infibular.
# infibulessen
## Català
### Verb

infibulessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
# infibules
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fiˈβu.ɫəs/, occidental /iɱ.fiˈbu.ɫes/
   * Rimes: -ules

### Verb

infibules
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de infibular.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infibular.
# infibulessin
## Català
### Verb

infibulessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
# infibulesses
## Català
### Verb

infibulesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infibular.
# incartapecoritasi
## Italià
### Verb

incartapecoritasi
* participi passat femení singular de incartapecorirsi
# incartapecoritisi
## Italià
### Verb

incartapecoritisi
* participi passat masculí plural de incartapecorirsi
# incartapecoritevi
## Italià
### Verb

incartapecoritevi
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de incartapecorirsi
# incartapecorito
## Italià
### Verb

incartapecorito m. ‎(femení incartapecorita, plural masculí incartapecoriti, plural femení incartapecorite)
* participi passat masculí singular de incartapecorire
# incartapecoriva
## Italià
### Verb

incartapecoriva
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de incartapecorire
# incartapecorita
## Italià
### Verb

incartapecorita
* participi passat femení singular de incartapecorire
# incartapecoritesi
## Italià
### Verb

incartapecoritesi
* participi passat femení plural de incartapecorirsi
# incartapecoriti
## Italià
### Verb

incartapecoriti
* participi passat masculí plural de incartapecorire
# incartapecorite
## Italià
### Verb

incartapecorite
* participi passat femení plural de incartapecorire
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de incartapecorire
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de incartapecorire
# incartapecoritosi
## Italià
### Verb

incartapecoritosi m. ‎(femení incartapecoritasi, plural masculí incartapecoritisi, plural femení incartapecoritesi)
* participi passat masculí singular de incartapecorirsi
# inimaginables
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.ni.mə.ʒiˈnab.bɫəs/, /i.ni.mə.ʒiˈna.βɫəs/ balear /i.ni.mə.ʒiˈnab.bɫəs/ Occidental: nord-occidental /i.ni.ma.ʒiˈnab.bɫes/, /i.ni.ma.ʒiˈna.βɫes/ valencià /i.ni.ma.d͡ʒiˈna.bɫes/
   * Rimes: -ables

### Adjectiu

inimaginables inv. pl.
* Forma plural de inimaginable.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·i·ma·gi·na·bles (6)
# inion
## Anglès
### Nom

inion ‎(plural inia o inions)
* (anatomia) ini, ínion

### Vegeu també

* inion. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juliol 2014].

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪ.nɪ.ɔn/

### Nom

inion n. ‎(genitiu iniī)
* (Terminologia Anatomica) ini, ínion

#### Declinació

2a declinació -um, -ī :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | inion | inia |
| Vocatiu | inion | inia |
| Acusatiu | inion | inia |
| Genitiu | iniī | iniōrum |
| Datiu | iniō | iniīs |
| Ablatiu | iniō | iniīs |

### Vegeu també

* inion. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juliol 2014].
# iniones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /iˈnjo.nes/, meridional /iˈnjo.neh/
       Americà: alt /iˈnjo.n(e)s/, baix /iˈnjo.neh/, austral /iˈnjo.nes/
   * Rimes: -ones

### Nom

iniones m. pl.
* forma plural de inión
# iniis
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪ.nɪ.iːs/

### Nom

iniīs
* datiu plural de inion
* ablatiu plural de inion
# inimaginable
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.ni.mə.ʒiˈnab.bɫə/, /i.ni.mə.ʒiˈna.βɫə/ balear /i.ni.mə.ʒiˈnab.bɫə/ Occidental: nord-occidental /i.ni.ma.ʒiˈnab.bɫe/, /i.ni.ma.ʒiˈna.βɫe/ valencià /i.ni.ma.d͡ʒiˈna.bɫe/
   * Rimes: -able
   * Etimologia: Del prefix in- i imaginable, segle XIV.

### Adjectiu

inimaginable inv. ‎(plural inimaginables)
* Que no es pot imaginar.

#### Sinònims

* inconcebible, increïble

#### Antònims

* imaginable

#### Traduccions

* Anglès: unimaginable $^{(en)}$
* Castellà: inimaginable $^{(es)}$
* Esperanto: malimagebla $^{(eo)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·i·ma·gi·na·ble (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# inii
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪ.nɪ.iː/

### Nom

iniī
* genitiu singular de inion

### Verb

iniī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de ineō
# inio
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪ.nɪ.oː/

### Nom

iniō
* datiu singular de inion
* ablatiu singular de inion
# ininterrompudament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.nin.tə.rumˌpu.ðəˈmen/ balear /i.nin.tə.romˌpu.ðəˈment/, /i.nin.tə.rumˌpu.ðəˈmen/ Occidental: nord-occidental /i.nin.te.romˌpu.ðaˈmen/ valencià /i.nin.te.romˌpu.ðaˈment/, /i.nin.te.romˌpu.ðaˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De ininterromput i el sufix -ment, segle XX.

### Adverbi

ininterrompudament
* D'una manera ininterrompuda.

#### Sinònims

* sense interrupció, d'una tongada, a raig, de rajada, d’un raig, com un boig, a raig fet, a balquena, a tesa, a tota tesa, com un boig, d’una tirada, d’un glop, d’un raig, d’una tirada, d’un alè, de carrera, en un sol cop, sense parar, d’una vegada, amb un aixec, de continu, inintermitentment, seguidament, sense intermitències, contínuament, continuadament, arreu, incessantment, sense treva, sense descans, sense descansar, seguit, sense solució de continuïtat, sense arrest, de manera contínua

#### Antònims

* interrompudament

#### Traduccions

* Anglès: uninterruptedly $^{(en)}$
* Castellà: ininterrumpidamente $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·in·ter·rom·pu·da·ment (7)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot, DSFF
# iniencephalies
## Anglès
### Nom

iniencephalies
* forma plural de iniencephaly
# iniencephaly
## Anglès
### Nom

iniencephaly ‎(plural iniencephalies)
* iniencefàlia

### Vegeu també

* iniencephaly. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 setembre 2014].
# insidiasses
## Català
### Verb

insidiasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insidiar.
# insidiassi
## Italià
### Verb

insidiassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de insidiare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de insidiare
# insidiassin
## Català
### Verb

insidiassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insidiar.
# insidiassis
## Català
### Verb

insidiassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insidiar.
# insidiassimo
## Italià
### Verb

insidiassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de insidiare
# insidiasti
## Italià
### Verb

insidiasti
* segona persona singular (tu) del passat de insidiare
# insidiaste
## Italià
### Verb

insidiaste
* segona persona plural (voi) del passat de insidiare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de insidiare
# insidiata
## Italià
### Verb

insidiata
* participi passat femení singular de insidiare
# insidiate
## Italià
### Verb

insidiate
* participi passat femení plural de insidiare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de insidiare
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de insidiare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de insidiare
# inflamassin
## Català
### Verb

inflamassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inflamar.
# inflamat
## Català
### Verb

inflamat
* Participi masculí singular del verb inflamar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fla·mat (3)
* Anagrama: malfiant
# inflamatori
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱ.fɫə.məˈtɔ.ɾi/, occidental /iɱ.fɫa.maˈtɔ.ɾi/
   * Rimes: -ɔɾi
   * Etimologia: De inflamar i el sufix -tori.

### Adjectiu

inflamatori m. ‎(femení inflamatòria, plural masculí inflamatoris, plural femení inflamatòries)
* Que causa inflamació.

#### Derivats

* antiinflamatori

#### Traduccions

* Castellà: inflamatorio $^{(es)}$ m.
* Llatí: inflammas $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fla·ma·to·ri (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
# inflamaríveu
## Català
### Verb

inflamaríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inflamar.
# inflamassen
## Català
### Verb

inflamassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inflamar.
# inflamasses
## Català
### Verb

inflamasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inflamar.
# inflamassis
## Català
### Verb

inflamassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inflamar.
# inflamaríeu
## Català
### Verb

inflamaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inflamar.
# inconstants
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kunsˈtans/ balear /iŋ.konsˈtans/, /iŋ.kunsˈtans/ Occidental: /iŋ.konsˈtans/
   * Rimes: -ans

### Adjectiu

inconstants inv. pl.
* Forma plural de inconstant.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cons·tants (3)
# inconstitucionalidades
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.ko(n)s.ti.tu.θjo.na.liˈða.ðes\, meridional \iŋ.ko(ŋ)h.ti.tu.θjo.na.liˈða.ðeh\
       Americà: alt \iŋ.kons.ti.t(u).sjo.na.liˈda.des\, baix \iŋ.ko(ŋ)h.ti.tu.sjo.na.liˈða.ðeh\, austral \iŋ.ko(n)h.ti.tu.sjo.na.liˈða.ðes\
   * Rimes: -ades

### Nom

inconstitucionalidades f. pl.
* forma plural de inconstitucionalidad ‎(«inconstitucionalitats»)
# incontinence
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈkɒntɪnəns/

### Nom

incontinence ‎(comptable i incomptable, plural incontinences)
* (Patologia) incontinència

### Vegeu també

* incontinence. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 setembre 2014].
# incontinences
## Anglès
### Nom

incontinences
* forma plural de incontinence
# inconstitucionalment
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kuns.ti.tu.si.uˌnaɫˈmen/ balear /iŋ.kons.ti.tu.si.oˌnaɫˈment/, /iŋ.kuns.ti.tu.si.uˌnaɫˈmen/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kons.ti.tu.si.oˌnaɫˈmen/ valencià /iŋ.kons.ti.tu.si.oˌnaɫˈment/, /iŋ.kons.ti.tu.si.oˌnaɫˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De inconstitucional i el sufix -ment.

### Adverbi

inconstitucionalment
* D’una manera inconstitucional.

#### Antònims

* constitucionalment

#### Traduccions

* Anglès: unconstitutionally $^{(en)}$
* Castellà: inconstitucionalmente $^{(es)}$
* Francès: inconstitutionnellement $^{(fr)}$
* Italià: incostituzionalmente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cons·ti·tu·ci·o·nal·ment (8)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# incontestabilmente
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.kon.teˌsta.bilˈmen.te/
   * Etimologia: De incontestabile i el sufix -mente.

### Adverbi

incontestabilmente
* incontestablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·con·te·sta·bil·mén·te (7)
# incontestablemente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.kon.tesˌta.βleˈmen.te\, meridional \iŋ.koŋ.tehˌta.βleˈmen.te\
       Americà: alt \iŋ.kon.t(e)sˌta.bleˈmen.te\, baix \iŋ.koŋ.tehˌta.βleˈmen.te\, austral \iŋ.kon.tehˌta.βleˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De incontestable i el sufix -mente.

### Adverbi

incontestablemente
* incontestablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·con·tes·ta·ble·men·te (7)
# incontestablement
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kun.təsˌtab.bɫəˈmen/, /iŋ.kun.təsˌta.βɫəˈmen/ balear /iŋ.kon.təsˌtab.bɫəˈment/, /iŋ.kun.təsˌtab.bɫəˈmen/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kon.tesˌtab.bɫeˈmen/, /iŋ.kon.tesˌta.βɫeˈmen/ valencià /iŋ.kon.tesˌta.bɫeˈment/, /iŋ.kon.tesˌta.βɫeˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De incontestable i el sufix -ment.

### Adverbi

incontestablement
* D’una manera incontestable.

#### Traduccions

* Anglès: undeniably $^{(en)}$
* Castellà: incontestablemente $^{(es)}$
* Francès: incontestablement $^{(fr)}$
* Italià: incontestabilmente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·con·tes·ta·ble·ment (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# inconstitucionalmente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.ko(n)s.ti.tu.θjoˌnalˈmen.te\, meridional \iŋ.ko(ŋ)h.ti.tu.θjoˌnalˈmen.te\
       Americà: alt \iŋ.kons.ti.t(u).sjoˌnalˈmen.te\, baix \iŋ.ko(ŋ)h.ti.tu.sjoˌnalˈmen.te\, austral \iŋ.ko(n)h.ti.tu.sjoˌnalˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De inconstitucional i el sufix -mente.

### Adverbi

inconstitucionalmente
* inconstitucionalment

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cons·ti·tu·cio·nal·men·te (8)
# incontinencia
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.kon.tiˈnen.θja\, meridional \iŋ.koŋ.tiˈneŋ.θja\
       Americà: alt \iŋ.kon.t(i)ˈnen.sja\, baix \iŋ.koŋ.tiˈneŋ.sja\, austral \iŋ.kon.tiˈnen.sja\
   * Rimes: -enθja
   * Etimologia: Del llatí incontinentia.

### Nom

incontinencia f. ‎(plural incontinencias)
* incontinència
* (especialment) incontinència urinària

#### Sinònims

* [2]: enuresis (incontinència nocturna en nens petits)

#### Relacionats

* incontinente

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·con·ti·nen·cia (5)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre incontinencia
# instituïes
## Català
### Verb

instituïes
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
# instituïgueu
## Català
### Verb

instituïgueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb instituir.
# instituïren
## Català
### Verb

instituïren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de instituir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituïra
## Català
### Verb

instituïra
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituïen
## Català
### Verb

instituïen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
# instituïres
## Català
### Verb

instituïres
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de instituir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituïsc
## Català
### Verb

instituïsc
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instituir.
# instituïsca
## Català
### Verb

instituïsca
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb instituir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb instituir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb instituir.
# internazionalizzare
## Italià

   * Pronúncia: /in.ter.nat.t͡sjo.na.lidˈd͡zaː.re/
   * Rimes: -are
   * Etimologia: De internazionale i el sufix -izzare.

### Verb

internazionalizzare trans.
* internacionalitzar

#### Derivats

* internazionalizzazione

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·na·zio·na·liz·zà·re (8)
* Anagrama: internazionalizzerà

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Treccani sobre internazionalizzare
# internazionalizzaste
## Italià
### Verb

internazionalizzaste
* segona persona plural (voi) del passat de internazionalizzare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
# internazionalizzata
## Italià
### Verb

internazionalizzata
* participi passat femení singular de internazionalizzare
# internazionalizzassero
## Italià
### Verb

internazionalizzassero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
# internazionalizzante
## Italià
### Verb

internazionalizzante
* participi present de internazionalizzare
# internazionalizzarono
## Italià
### Verb

internazionalizzarono
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del passat de internazionalizzare
# internazionalizzassimo
## Italià
### Verb

internazionalizzassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
# internazionalizzasse
## Italià
### Verb

internazionalizzasse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
# internazionalizzassi
## Italià
### Verb

internazionalizzassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de internazionalizzare
# internazionalizzasti
## Italià
### Verb

internazionalizzasti
* segona persona singular (tu) del passat de internazionalizzare