OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# il·lusionàs
## Català
### Verb

il·lusionàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàrem
## Català
### Verb

il·lusionàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de il·lusionar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàssem
## Català
### Verb

il·lusionàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàieu
## Català
### Verb

il·lusionàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de il·lusionar.
# il·lusionàssim
## Català
### Verb

il·lusionàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàssiu
## Català
### Verb

il·lusionàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàreu
## Català
### Verb

il·lusionàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de il·lusionar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# il·lusionàsseu
## Català
### Verb

il·lusionàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb il·lusionar.
# incendií
## Català
### Verb

incendií
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·í (4)
* Anagrames: incidien, indicien
# incendiïs
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.sənˈdi.is/, occidental /in.senˈdi.is/
   * Rimes: -iis

### Verb

incendiïs
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incendiar.
# incensario
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.θenˈsa.ɾjo/, meridional \iŋ.θeŋˈsa.ɾjo\
       Americà: alt /in.s(e)nˈsa.ɾjo/, baix \iŋ.seŋˈsa.ɾjo\, austral /in.senˈsa.ɾjo/
   * Rimes: -aɾjo

### Nom

incensario m. ‎(plural incensarios)
* (arqueologia) encenser

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·sa·rio (4)

### Vegeu també

* incensario. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juny 2014].
# incendiéssim
## Català
### Verb

incendiéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiéssiu
## Català
### Verb

incendiéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiïn
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.sənˈdi.in/, occidental /in.senˈdi.in/
   * Rimes: -iin

### Verb

incendiïn
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incendiar.
# incensarios
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.θenˈsa.ɾjos/, meridional \iŋ.θeŋˈsa.ɾjoh\
       Americà: alt /in.senˈsa.ɾ(jo)s/, baix \iŋ.seŋˈsa.ɾjoh\, austral /in.senˈsa.ɾjos/
   * Rimes: -aɾjos

### Nom

incensarios m. pl.
* forma plural de incensario
# incendiésseu
## Català
### Verb

incendiésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiï
## Català
### Verb

incendiï
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incendiar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·ï (4)
* Anagrames: incidien, indicien
# incentiu
## Català
### Nom

incentiu m. ‎(plural incentius)
* Agent que estimula el potencial de motivació necessari per a l'adquisició de coneixements o de comportaments nous.

#### Traduccions

* Anglès: incentive $^{(en)}$
* Castellà: incentivo $^{(es)}$
* Francès: incitation $^{(fr)}$, stimulant $^{(fr)}$

### Verb

incentiu
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incentivar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·tiu (3)

### Vegeu també

* incentiu. Diccionari d'educació. Informació cedida per TERMCAT.
# indispondre
## Català

   * Pronúncia: alguerès /an.disˈpɔn.dɾa/, valencià /in.disˈpɔn.dɾe/
   * Rimes: -ɔndɾe
   * Etimologia: Del prefix in- i dispondre.

### Verb

indispondre trans., pron. ‎(pronominal indispondre's)
* (valencià, alguerès) Forma alternativa de indisposar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: indisponc, indispon, indisponem

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·pon·dre (4)
* Anagrama: dispondrien

### Vegeu també

* Obres de referència: DNV, DAlg
# indispondrien
## Català
### Verb

indispondrien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de indispondre.
# indisponc
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.disˈpɔŋ/, balear /in.disˈpɔŋk/ Occidental: nord-occidental /in.disˈpɔŋ/ valencià /in.disˈpɔŋk/, /in.disˈpɔŋ/
   * Rimes: -ɔŋk

### Verb

indisponc
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indispondre.
# indispondran
## Català
### Verb

indispondran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de indispondre.
# indispondrà
## Català
### Verb

indispondrà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de indispondre.
# indispondre's
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.disˈpɔn.dɾəs/, occidental /in.disˈpɔn.dɾes/

### Verb

indispondre's
* Forma pronominal de indispondre.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'indisponc, s'indispon, ens indisponem
# indispondria
## Català
### Verb

indispondria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de indispondre.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de indispondre.
# indispondries
## Català
### Verb

indispondries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de indispondre.
# indispondreu
## Català
### Verb

indispondreu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de indispondre.
# ideesses
## Català
### Verb

ideesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# ideessa
## Català
### Verb

ideessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# ideessis
## Català
### Verb

ideessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# ideen
## Català
### Verb

ideen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de idear.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb idear.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb idear.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·de·en (3)
* Anagrama: deien
# ideessi
## Català
### Verb

ideessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# ideessin
## Català
### Verb

ideessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# idees secundàries
## Català
### Nom

idees secundàries f. pl.
* Forma plural de idea secundària.
# ideessen
## Català
### Verb

ideessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb idear.
# idees principals
## Català
### Nom

idees principals f. pl.
* Forma plural de idea principal.
# implementàssiu
## Català
### Verb

implementàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementéssem
## Català
### Verb

implementéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementéssim
## Català
### Verb

implementéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementés
## Català
### Verb

implementés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementésseu
## Català
### Verb

implementésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementéssiu
## Català
### Verb

implementéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implementar.
# implementí
## Català
### Verb

implementí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de implementar.
# implementàveu
## Català
### Verb

implementàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de implementar.
# implementé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /im.ple.menˈte/, meridional \im.ple.meŋˈte\
       Americà: alt /im.ple.menˈte/, baix \im.ple.meŋˈte\, austral /im.ple.menˈte/
   * Rimes: -e

### Verb

implementé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb implementar
# indignissimo
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.moː/

### Adjectiu

indignissimō
* datiu masculí singular de indignissimus
* datiu neutre singular de indignissimus
* ablatiu masculí singular de indignissimus
* ablatiu neutre singular de indignissimus
# indignissimum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.mʊm/

### Adjectiu

indignissimum
* nominatiu neutre singular de indignissimus
* vocatiu neutre singular de indignissimus
* acusatiu masculí singular de indignissimus
* acusatiu neutre singular de indignissimus
# indignius
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈdɪ.ŋnɪ.ʊs/

### Adjectiu

indignius
* nominatiu neutre singular de indignior
* vocatiu neutre singular de indignior
* acusatiu neutre singular de indignior
# indignissimi
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.miː/

### Adjectiu

indignissimī
* nominatiu masculí plural de indignissimus
* vocatiu masculí plural de indignissimus
* genitiu masculí singular de indignissimus
* genitiu neutre singular de indignissimus
# indignissimos
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.moːs/

### Adjectiu

indignissimōs
* acusatiu masculí plural de indignissimus
# indignitat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋ.niˈtat/ Occidental: nord-occidental /in.diŋ.niˈtat/, valencià /in.diɡ.niˈtat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: Del llatí indignitas.

### Nom

indignitat f. ‎(plural indignitats)
* Falta de mèrit i disposició per a alguna cosa.
* Acció impròpia de les circumstàncies del subjecte que l'executa, o inferior a les qualitats del subjecte amb qui es tracta.

#### Traduccions

* Anglès: unworthiness $^{(en)}$
* Castellà: indignidad $^{(es)}$
* Francès: indignité $^{(fr)}$
* Italià: indignità $^{(it)}$
* Llatí: indignitas $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·ni·tat (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
# indignissimis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.miːs/

### Adjectiu

indignissimīs
* datiu masculí/femení/neutre plural de indignissimus
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de indignissimus
# indignissimorum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪ.ŋnɪs.sɪˈmoː.rʊm/

### Adjectiu

indignissimōrum
* genitiu masculí plural de indignissimus
* genitiu neutre plural de indignissimus
# indignissimus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.dɪˈŋnɪs.sɪ.mʊs/

### Adjectiu

indignissimus m., indignissima f., indignissimum n.
* forma superlativa de indignus ‎(«el més indigne»)

#### Declinació

Primera i segona declinació, -us, -a, -um.
| Cas | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| Cas | Masculí | Femení | Neutre | Masculí | Femení | Neutre |
| Nominatiu | indignissimus | indignissima | indignissimum | indignissimī | indignissimae | indignissima |
| Vocatiu | indignissime | indignissima | indignissimum | indignissimī | indignissimae | indignissima |
| Acusatiu | indignissimum | indignissimam | indignissimum | indignissimōs | indignissimās | indignissima |
| Genitiu | indignissimī | indignissimae | indignissimī | indignissimōrum | indignissimārum | indignissimōrum |
| Datiu | indignissimō | indignissimae | indignissimō | indignissimīs | indignissimīs | indignissimīs |
| Ablatiu | indignissimō | indignissimā | indignissimō | indignissimīs | indignissimīs | indignissimīs |
# inspirés
## Català
### Verb

inspirés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·pi·rés (3)
* Anagrames: perissin, piressin
# inspiréssem
## Català
### Verb

inspiréssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inspirí
## Català
### Verb

inspirí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de inspirar.
# inspiré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i(n)s.piˈɾe/, meridional \i(ŋ)h.piˈɾe\
       Americà: alt /ins.p(i)ˈɾe/, baix \i(ŋ)h.piˈɾe\, austral /i(n)h.piˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

inspiré
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb inspirar
# inspiréssiu
## Català
### Verb

inspiréssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inspirésseu
## Català
### Verb

inspirésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inspiréssim
## Català
### Verb

inspiréssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inst
## Català
### Verb

inst
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instar.

### Miscel·lània

* Anagrama: nits
# insta
## Català
### Verb

insta
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de instar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ta (2)
* Anagrames: niats, sanit, tians
# indisponeves
## Català
### Verb

indisponeves
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de indispondre.
# indispongo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.disˈpoŋ.ɡo\, meridional \iŋ.dihˈpoŋ.ɡo\
       Americà: alt \in.d(i)sˈpoŋ.ɡo\, baix \iŋ.dihˈpoŋ.ɡo\, austral \in.dihˈpoŋ.ɡo\
   * Rimes: -onɡo

### Verb

indispongo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb indisponer
# indispongam
## Català
### Verb

indispongam
* (col·loquial occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb indispondre.
# indispongau
## Català
### Verb

indispongau
* (col·loquial occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indispondre.
# indisponeva
## Català
### Verb

indisponeva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indispondre.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de indispondre.
# indisponga
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.disˈpoŋ.ɡə/, occidental /in.disˈpoŋ.ɡa/
   * Rimes: -oŋɡa

### Verb

indisponga
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indispondre.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indispondre.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indispondre.
# indisponeven
## Català
### Verb

indisponeven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de indispondre.
# importunau
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /im.poɾ.tuˈnaw/, /im.puɾ.tuˈnaw/ alguerès /an.puɫ.tuˈnaw/
   * Rimes: -aw

### Verb

importunau
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de importunar.
    [Vosaltres/vós] importuneu o importunau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb importunar.
    Importuneu o importunau [vosaltres/vós].
# importunava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pur.tuˈna.βə/ balear /im.poɾ.tuˈna.və/, /im.puɾ.tuˈna.və/ Occidental: /im.por.tuˈna.βa/, /im.poɾ.tuˈna.va/
   * Rimes: -ava

### Verb

importunava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.

#### Sinònims

* importunavi, importunaia, formes col·loquials.
# importunavo
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pur.tuˈna.βu/, nord-occidental /im.por.tuˈna.βo/

### Verb

importunavo
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.
    Forma col·loquial per [vosaltres/vós] importunàveu.
# importunavi
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pur.tuˈna.βi/

### Verb

importunavi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.
    Forma septentrional per [jo] importunava.
# importuned
## Anglès
### Verb

importuned
* passat i participi de importune
# importunately
## Anglès

   * Etimologia: De importunate i el sufix -ly.

### Adverbi

importunately ‎(comparatiu more importunately, superlatiu most importunately)
* importunament
# importunaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pur.tuˈna.βəs/ balear /im.poɾ.tuˈna.vəs/, /im.puɾ.tuˈna.vəs/ Occidental: nord-occidental /im.por.tuˈna.βes/, valencià /im.poɾ.tuˈna.ves/
   * Rimes: -aves

### Verb

importunaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.

#### Sinònims

* importunaies, forma col·loquial.
# importune
## Català

   * Pronúncia: occidental /im.poɾˈtu.ne/

### Verb

importune
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de importunar.
    [jo] importuno, importune, importun o importuni.
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb importunar.
    [Que jo] importuni o importune.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb importunar.
    [Que ell/ella/vostè] importuni o importune.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb importunar.
    Importuni o importune [ell/ella/vostè].

## Anglès

   * Pronúncia: /ɪmpɔːˈtjuːn/, /ɪmˈpɔːtjuːn/

### Verb

importune ‎(3a persona singular present importunes, gerundi importuning, passat i participi importuned)
* importunar
# importunaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pur.tuˈna.βən/ balear /im.poɾ.tuˈna.vən/, /im.puɾ.tuˈna.vən/ Occidental: nord-occidental /im.por.tuˈna.βen/, valencià /im.poɾ.tuˈna.ven/
   * Rimes: -aven

### Verb

importunaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de importunar.

#### Sinònims

* importunaien, forma col·loquial.
# impugnesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈne.səs/, occidental /im.puŋˈne.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

impugnesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Tu] impugnessis, impugnesses, impugnasses, impugnassis o impugnares.
# impugnessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈne.sin/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈne.sin/, valencià /im.puɡˈne.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

impugnessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.

#### Variants

* impugnessen, impugnassen, impugnassin, impugnaren.
# impugnessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈne.sis/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈne.sis/, valencià /im.puɡˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

impugnessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.

#### Variants

* impugnesses, impugnasses, impugnassis, impugnares.
# impugneu
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈnɛw/, occidental /im.puŋˈnew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

impugneu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de impugnar.
    [Vosaltres/vós] impugneu o impugnau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb impugnar.
    [Que vosaltres/vós] impugneu.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb impugnar.
    Impugneu o impugnau [vosaltres/vós].

### Miscel·lània

* Anagrama: puniguem
# impugniamo
## Italià
### Verb

impugniamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de impugnare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de impugnare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de impugnare
# impugnes
## Català

   * Pronúncia: oriental /imˈpuŋ.nəs/, occidental /imˈpuŋ.nes/

### Verb

impugnes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de impugnar.
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impugnar.
    [Que tu] impugnis o impugnes; [tu] no impugnis o impugnes.
# impugnessa
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈne.sə/, occidental /im.puŋˈne.sa/
       Informal: /im.puŋˈne.sɛ/
   * Rimes: -esa

### Verb

impugnessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] impugnés, impugnàs o impugnara.
# impugnessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈne.sən/, occidental /im.puŋˈne.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

impugnessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Ells/elles/vostès] impugnessin, impugnessen, impugnassen, impugnassin o impugnaren.
# impugnessi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.puŋˈne.si/, balear /im.puŋˈne.si/ alguerès /an.puŋˈne.si/
   * Rimes: -esi

### Verb

impugnessi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    Forma septentrional i algueresa per [jo] impugnés, impugnàs o impugnara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    Forma algueresa per [ell/ella/vostè] impugnés, impugnàs o impugnara.
# impugni
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /imˈpuŋ.ni/ Occidental: nord-occidental /imˈpuŋ.ni/, valencià /imˈpuɡ.ni/

### Verb

impugni
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impugnar.
    Forma septentrional: [jo] impugno, impugne, impugn o impugni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb impugnar.
    [Que jo] impugni o impugne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impugnar.
    [Que ell/ella/vostè] impugni o impugne.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb impugnar.
    Impugni o impugne [ell/ella/vostè].

## Italià
### Verb

impugni
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de impugnare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de impugnare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de impugnare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de impugnare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de impugnare
# indisciplinéssim
## Català
### Verb

indisciplinéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisciplinar.
# indisciplín
## Català
### Verb

indisciplín
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indisciplinar.
# indisciplinésseu
## Català
### Verb

indisciplinésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisciplinar.
# indiscrecion
## Occità

   * Pronúncia: /in.dis.kɾeˈsju/
   * Àudio: Bearn

### Nom

indiscrecion f. ‎(plural indiscrecions)
* indiscreció
# indiscreciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.dis.kɾeˈθjo.nes/, meridional \iŋ.dih.kɾeˈθjo.neh\
       Americà: alt /in.dis.k(ɾe)ˈsjo.nes/, baix \iŋ.dih.kɾeˈsjo.neh\, austral /in.dih.kɾeˈsjo.nes/
   * Rimes: -ones

### Nom

indiscreciones f. pl.
* forma plural de indiscreción