OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# implantassis
## Català
### Verb

implantassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb implantar.
# implantaríeu
## Català
### Verb

implantaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de implantar.
# implantaríveu
## Català
### Verb

implantaríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de implantar.
# implantassin
## Català
### Verb

implantassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb implantar.
# humanitzàieu
## Català
### Verb

humanitzàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de humanitzar.
# humanitzin
## Català
### Verb

humanitzin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb humanitzar.
# humanitzis
## Català
### Verb

humanitzis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
# humanitzà
## Català
### Verb

humanitzà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de humanitzar.
# humanitzi
## Català
### Verb

humanitzi
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de humanitzar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb humanitzar.
# humanitzo
## Català
### Verb

humanitzo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de humanitzar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
# humanitzessis
## Català
### Verb

humanitzessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb humanitzar.
# humanitzeu
## Català
### Verb

humanitzeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de humanitzar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb humanitzar.
# humanitzos
## Català
### Verb

humanitzos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb humanitzar.
# improvisaven
## Català
### Verb

improvisaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de improvisar.
# improvisava
## Català
### Verb

improvisava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de improvisar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de improvisar.
# improvisas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \im.pɾoˈβi.sas\, meridional \im.pɾoˈβi.sah\
       Americà: alt /im.pɾoˈbi.s(a)s/, baix \im.pɾoˈβi.sah\, austral \im.pɾoˈβi.sas\
   * Rimes: -isas

### Adjectiu

improvisas f. pl.
* forma plural de improvisa

### Verb

improvisas
* segona persona del singular (tú) del present d’indicatiu del verb improvisar

#### Variants

* (voseo) improvisás

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pro·vi·sas (4)
# improvisassen
## Català
### Verb

improvisassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvisar.
# improvisau
## Català
### Verb

improvisau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de improvisar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb improvisar.
# improvisasses
## Català
### Verb

improvisasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvisar.
# improvisassis
## Català
### Verb

improvisassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvisar.
# improvisassin
## Català
### Verb

improvisassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvisar.
# improperam
## Català
### Verb

improperam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de improperar.
# improperaria
## Català
### Verb

improperaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de improperar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de improperar.
# improperaran
## Català
### Verb

improperaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de improperar.
# improperareu
## Català
### Verb

improperareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de improperar.

### Miscel·lània

* Anagrama: emporpraríeu
# improperara
## Català
### Verb

improperara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pro·pe·ra·ra (5)
* Anagrama: emporpraria
# improperares
## Català
### Verb

improperares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de improperar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.

### Miscel·lània

* Anagrama: emporpraries
# improperaren
## Català
### Verb

improperaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de improperar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb improperar.

### Miscel·lània

* Anagrama: emporprarien
# iber
## Català

   * Pronúncia: /iˈβer/
   * Rimes: -eɾ
   * Etimologia: Del llatí Ibēr, del grec antic Ἴβηρ ‎(Íbēr), de l’ibèric ibeŕ ‎, probablement un etnònim relacionat amb el riu ῎Ιβηρος ‎(῎Ibēros, «Ebre») indicant el poble que habitava a banda i banda de la desembocadura de l’Ebre.

### Nom

iber m. ‎(plural ibers, femení ibera)
* Individu d'un poble preromà estès pel litoral mediterrani entre els rius Aude i el Vinalopó, penetrant en les valls del Guadalquivir i de l’Ebre.
* Individu de l’antiga regió d’Ibèria al Caucas.

#### Variants

* íber (arcaic)

#### Compostos i expressions

* iberoromà

#### Traduccions

* Anglès: Iberian $^{(en)}$
* Castellà: ibero $^{(es)}$, íbero $^{(es)}$
* Francès: Ibère $^{(fr)}$

### Adjectiu

iber m. ‎(femení ibera, plural masculí ibers, plural femení iberes)
* (poc usat) ibèric

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·ber (2)
* Anagrames: brie, ebri, erbi, rebi $^{(revers)}$, rebí, Ribé

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# iberna
## Italià
### Verb

iberna
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present d'indicatiu de ibernare
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de ibernare
# ibernammo
## Italià
### Verb

ibernammo
* primera persona plural (noi) del passat de ibernare
# iberes
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈβe.ɾəs/, occidental /iˈbe.ɾes/
   * Rimes: -eɾes

### Adjectiu

iberes f. pl.
* Forma plural de ibera.

### Nom

iberes f. pl.
* Forma plural de ibera.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·be·res (3)
* Anagrames: èbries, rebies
# ibernando
## Italià
### Verb

ibernando
* gerundi de ibernare
# ibera
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈβe.ɾə/, occidental /iˈbe.ɾa/
   * Rimes: -eɾa

### Adjectiu

ibera f. ‎(plural iberes)
* Forma femenina de iber.

### Nom

ibera f. ‎(plural iberes)
* Forma femenina de iber.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·be·ra (3)
* Anagrames: aibre, èbria, rebia

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iˈβe.ɾa\
       Americà: alt /iˈbe.ɾa/, baix \iˈβe.ɾa\
   * Rimes: -eɾa

### Nom

ibera f. ‎(plural iberas)
* forma femenina de ibero
# ibeisur
## Ibèric

   * Pronúncia: /ibejt͡suɾ/
   * Etimologia: Compost pels formants ibeis ‎ i sur ‎.

### Nom propi

ibeisur • ‎
* Antropònim

### Vegeu també

* Hesperia
# ibeitike
## Ibèric

   * Pronúncia: /ibejtike/
   * Etimologia: Compost pels formants ibeis ‎ i tiker ‎.

### Nom propi

ibeitike • ‎ ‎(escriptura dual)
* Antropònim

### Vegeu també

* Moncunill Martí, Noemí. Els noms personals ibèrics en l’epigrafia antiga de Catalunya. Barcelona: Institut d’Estudis Catalans, 2010 (Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica; 85). ISBN 9788492583928.
# iberas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iˈβe.ɾas\, meridional \iˈβe.ɾah\
       Americà: alt /iˈbe.(ɾa)s/, baix \iˈβe.ɾah\, austral \iˈβe.ɾas\
   * Rimes: -eɾas

### Nom

iberas f. pl.
* forma plural de ibera
# ibernai
## Italià
### Verb

ibernai
* primera persona singular (io) del passat de ibernare
# impressionaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pɾə.si.u.nəˈɾan/, occidental /im.pɾe.si.o.naˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

impressionaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de impressionar.
# impressionante
## Italià

   * Pronúncia: /im.pres.sjoˈnan.te/

### Adjectiu

impressionante inv. ‎(plural impressionanti)
* impressionant

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pres·sio·nàn·te (5)
# impressionar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾə.si.uˈna/ balear /im.pɾə.si.oˈna/, /im.pɾə.si.uˈna/ Occidental: nord-occidental /im.pɾe.si.oˈna/ valencià /im.pɾe.si.oˈnaɾ/, /im.pɾe.si.oˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: impressionà
   * Etimologia: De impressió, segle XIX.

### Verb

impressionar trans., pron. ‎(pronominal impressionar-se)
* Persuadir en l'ànim d'algú produint una impressió.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: impressiono, impressiona, impressionem Vocal rizotònica: /o/

#### Derivats

* impressionable
* impressionant

#### Sinònims

* empremtar, estampar, estampillar, marcar, timbrar

#### Traduccions

* Anglès: impress $^{(en)}$
* Castellà: impresionar $^{(es)}$
* Francès: impressionner $^{(fr)}$
* Italià: imprimere $^{(it)}$ nello spirito
* Llatí: altè suadere $^{(la)}$
* Portuguès: impressionar $^{(pt)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pres·si·o·nar (5)
* Anagrama: aporrinéssim

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: impressionar
# impressionar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾə.si.uˈnar.sə/ balear /im.pɾə.si.o.nəɾˈsə/, /im.pɾə.si.u.nəɾˈsə/ Occidental: /im.pɾe.si.oˈnaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

impressionar-se
* Forma pronominal de impressionar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'impressiono, s'impressiona, ens impressionem Vocal rizotònica: /o/

#### Sinònims

* s'impressionar, en septentrional i alguerès

### Miscel·lània

* Anagrama: impressionares
# impressionant
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾə.si.uˈnan/ balear /im.pɾə.si.oˈnant/, /im.pɾə.si.uˈnant/ Occidental: nord-occidental /im.pɾe.si.oˈnan/, valencià /im.pɾe.si.oˈnant/
   * Rimes: -ant
   * Etimologia: Del verb impressionar

### Adjectiu

impressionant inv. ‎(plural impressionants)
* que persuadeix en l'ànim produint una impressió

#### Traduccions

* Anglès: impressive $^{(en)}$
* Castellà: impresionante $^{(es)}$
* Francès: impressionnant $^{(fr)}$
* Italià: impressionante $^{(it)}$

### Verb

impressionant
* Gerundi del verb impressionar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pres·si·o·nant (5)
# impressionara
## Català

   * Pronúncia: valencià /im.pɾe.si.oˈna.ɾa/
   * Rimes: -aɾa

### Verb

impressionara
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impressionar.
    [Jo] impressionés, impressionàs o impressionara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impressionar.
    [Ell/ella/vostè] impressionés, impressionàs o impressionara.
# impressionam
## Català

   * Pronúncia: balear /im.pɾe.si.oˈnam/, /im.pɾə.si.uˈnam/
   * Rimes: -am

### Verb

impressionam
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de impressionar.
    Forma baleàrica: [nosaltres] impressionem o impressionam.
# impressionanti
## Italià

   * Pronúncia: /im.pres.sjoˈnan.ti/

### Adjectiu

impressionanti inv. pl.
* forma plural de impressionante
# inauguraríveu
## Català
### Verb

inauguraríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inaugurar.
# inaugurate
## Anglès
### Verb

inaugurate ‎(3a persona singular present inaugurates, gerundi inaugurating, passat i participi inaugurated)
* inaugurar
# inauguraríeu
## Català
### Verb

inauguraríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inaugurar.
# inaugurassen
## Català
### Verb

inaugurassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugurasses
## Català
### Verb

inaugurasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugurated
## Anglès
### Verb

inaugurated
* passat i participi de inaugurate
# inaugurassin
## Català
### Verb

inaugurassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# inaugurassis
## Català
### Verb

inaugurassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inaugurar.
# identificherete
## Italià
### Verb

identificherete
* segona persona plural (voi) del futur de identificare
# identifichiamo
## Italià
### Verb

identifichiamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de identificare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de identificare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de identificare
# identifico
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.ðən.tiˈfi.ku/, occidental /i.ðen.tiˈfi.ko/
   * Rimes: -iko

### Verb

identifico
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de identificar.
    [Jo] identifico, identifique, identific o identifiqui.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb identificar.
    [Que jo] identifico, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que jo] identifiqui o identifique.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb identificar.
    [Que ell/ella/vostè] identifico, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que ell/ella/vostè] identifiqui o identifique.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i.ðen.tiˈfi.ko\, meridional \i.ðeŋ.tiˈfi.ko\
       Americà: alt /i.den.tiˈfi.k(o)/, baix \i.ðeŋ.tiˈfi.ko\, austral \i.ðen.tiˈfi.ko\
   * Rimes: -iko

### Verb

identifico
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb identificar

## Italià
### Verb

identifico
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de identificare
# identificherò
## Italià
### Verb

identificherò
* primera persona singular (io) del futur de identificare
# identifichino
## Italià
### Verb

identifichino
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de identificare
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de identificare
# identificherà
## Italià
### Verb

identificherà
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del futur de identificare
# identifichiamoci
## Italià
### Verb

identifichiamoci
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de identificarsi
# identificheresti
## Italià
### Verb

identificheresti
* segona persona singular (tu) del condicional de identificare
# identifichi
## Italià
### Verb

identifichi
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de identificare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de identificare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de identificare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de identificare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de identificare
# identifichiate
## Italià
### Verb

identifichiate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de identificare
# influenciéssiu
## Català
### Verb

influenciéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
# influenciàveu
## Català
### Verb

influenciàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de influenciar.
# influenciéssem
## Català
### Verb

influenciéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
# influenciésseu
## Català
### Verb

influenciésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
# influenciéssim
## Català
### Verb

influenciéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
# influencií
## Català
### Verb

influencií
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de influenciar.
# influenciés
## Català
### Verb

influenciés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb influenciar.
# influencié
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱ.flwenˈθje\, meridional \iɱ.flweŋˈθje\
       Americà: alt \iɱ.flwenˈsje\, baix \iŋ.flweŋˈsje\, austral \iɱ.flwenˈsje\
   * Rimes: -e

### Verb

influencié
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb influenciar
# ikasturterantz
## Basc
### Nom

ikasturterantz
* al·latiu direccional definit singular de ikasturte
# ikasturterentzat
## Basc
### Nom

ikasturterentzat
* benefactiu indefinit de ikasturte
# ikasturteri
## Basc
### Nom

ikasturteri
* datiu indefinit de ikasturte
# ikasturteren
## Basc
### Nom

ikasturteren
* genitiu indefinit de ikasturte
# ikasturteko
## Basc
### Nom

ikasturteko
* genitiu locatiu definit singular de ikasturte
# ikasturtera
## Basc
### Nom

ikasturtera
* al·latiu definit singular de ikasturte
# ikasturteraino
## Basc
### Nom

ikasturteraino
* terminatiu definit singular de ikasturte
# ikasturterekin
## Basc
### Nom

ikasturterekin
* comitatiu indefinit de ikasturte
# ikasturterengatik
## Basc
### Nom

ikasturterengatik
* causal indefinit de ikasturte
# ikasturterik
## Basc
### Nom

ikasturterik
* partitiu indefinit de ikasturte
# incrustaia
## Català
### Verb

incrustaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incrustar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incrustar.
# incrustam
## Català
### Verb

incrustam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de incrustar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·crus·tam (3)
* Heterograma de 9 lletres (acimnrstu)
* Anagrama: manuscrit
# incrustar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kɾusˈtar.sə/ balear /iŋ.kɾusˈtaɾ.sə/, /iŋ.kɾus.tərˈsə/ Occidental: /iŋ.kɾusˈtaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

incrustar-se
* Forma pronominal de incrustar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'incrusto, s'incrusta, ens incrustem

### Miscel·lània

* Anagrama: incrustares
# incrustaien
## Català
### Verb

incrustaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incrustar.
# incrustaies
## Català
### Verb

incrustaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incrustar.

### Miscel·lània

* Anagrama: intricàsseu
# incrustar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iŋ.kɾusˈta/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kɾusˈta/ valencià /iŋ.kɾusˈtaɾ/, /iŋ.kɾusˈta/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: incrustà
   * Etimologia: Del llatí incrustāre.

### Verb

incrustar trans., pron. ‎(pronominal incrustar-se)
* Cobrir una superfície amb un material dur, com una crosta.
* Encastar pedres o metalls en una superfície per adornar-la.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: incrusto, incrusta, incrustem

#### Relacionats

* encrostar

#### Traduccions

* Anglès: encrust $^{(en)}$, incrust $^{(en)}$
* Castellà: incrustar $^{(es)}$
* Francès: incruster $^{(fr)}$
* Gallec: incrustar $^{(gl)}$
* Italià: incrostare $^{(it)}$
* Occità: incrustar $^{(oc)}$
* Portuguès: incrustar $^{(pt)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·crus·tar (3)
* Anagrama: transcriu

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.kɾusˈtaɾ\, meridional \iŋ.kɾuhˈtaɾ\
       Americà: alt \iŋ.k(ɾu)sˈtaɾ\, baix \iŋ.kɾuhˈtaɾ\
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí incrustāre.

### Verb

incrustar trans. ‎(present incrusto, passat incrusté, futur incrustaré)
* incrustar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·crus·tar (3)
# incrustara
## Català
### Verb

incrustara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrustaran
## Català
### Verb

incrustaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de incrustar.
# incomoditat
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.ku.mu.ðiˈtat/, occidental /iŋ.ko.mo.ðiˈtat/
   * Rimes: -at.
   * Etimologia: Del llatí vulgar incommŏditas.

### Nom

incomoditat f. ‎(plural incomoditats)
* Manca de comoditat.

#### Traduccions

* Castellà: incomodidad $^{(es)}$
* Francès: incommodité $^{(fr)}$
* Italià: scomodità $^{(it)}$
* Llatí: incommoditas $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·co·mo·di·tat (5)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# incomodin
## Català
### Verb

incomodin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incomodar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incomodar.
# incomodis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kuˈmɔ.ðis/ balear /iŋ.koˈmɔ.ðis/, /iŋ.kuˈmɔ.ðis/ Occidental: /iŋ.koˈmɔ.ðis/
   * Rimes: -ɔdis

### Verb

incomodis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodàrem
## Català
### Verb

incomodàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de incomodar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodàieu
## Català
### Verb

incomodàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomodo
## Català
### Verb

incomodo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incomodar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incomodar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incomodar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.koˈmo.ðo\
       Americà: alt \iŋ.k(o)ˈmo.do\, baix \iŋ.koˈmo.ðo\
   * Rimes: -odo

### Verb

incomodo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb incomodar
# incomodos
## Català
### Verb

incomodos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodà
## Català
### Verb

incomodà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de incomodar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·co·mo·dà (4)
* Anagrama: acomodin
# immolasses
## Català
### Verb

immolasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb immolar.
# immolassen
## Català
### Verb

immolassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb immolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mo·las·sen (4)
* Anagrama: molinàssem
# immolassin
## Català
### Verb

immolassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb immolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·mo·las·sin (4)
* Anagrama: molinàssim
# immolaríeu
## Català
### Verb

immolaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de immolar.