OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# implacably
## Anglès

   * Etimologia: De implacable i el sufix -ly.

### Adverbi

implacably ‎(comparatiu more implacably, superlatiu most implacably)
* implacablement
# improv
## Català
### Verb

improv
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de improvar.
# improvar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾuˈβa/ balear /im.pɾoˈva/, /im.pɾuˈva/ Occidental: nord-occidental /im.pɾoˈβa/ valencià /im.pɾoˈvaɾ/, /im.pɾoˈβa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: improvà
   * Etimologia: Del llatí improbāre.

### Verb

improvar trans.
* Desaprovar, reprovar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: improvo, improva, improvem Vocal rizotònica: /ɔ/

#### Traduccions

* Anglès: disapprove $^{(en)}$, reject $^{(en)}$
* Castellà: improbar $^{(es)}$
* Francès: désavouer $^{(fr)}$, réprouver $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pro·var (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# improvaran
## Català
### Verb

improvaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de improvar.
# improva
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /imˈpɾɔ.βə/, balear /imˈpɾɔ.və/ Occidental: nord-occidental /imˈpɾɔ.βa/ valencià /imˈpɾɔ.va/, /imˈpɾɔ.βɔ/
   * Rimes: -ɔva

### Verb

improva
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de improvar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb improvar.
# improu
## Català
### Verb

improu
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de improvar.
# improvam
## Català
### Verb

improvam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de improvar.
# improvara
## Català
### Verb

improvara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# indemnitzin
## Català
### Verb

indemnitzin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb indemnitzar.
# indemnitzis
## Català
### Verb

indemnitzis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
# indemnitzesses
## Català
### Verb

indemnitzesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indemnitzar.
# indemnitzessi
## Català
### Verb

indemnitzessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indemnitzar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indemnitzar.
# indemnitzessin
## Català
### Verb

indemnitzessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indemnitzar.
# indemnitzessis
## Català
### Verb

indemnitzessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indemnitzar.
# indemnitzi
## Català
### Verb

indemnitzi
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indemnitzar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb indemnitzar.
# indemnitzeu
## Català
### Verb

indemnitzeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de indemnitzar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb indemnitzar.
# indemnitzo
## Català
### Verb

indemnitzo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indemnitzar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dem·nit·zo (4)
* Anagrama: demonitzin
# indemnitzos
## Català
### Verb

indemnitzos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indemnitzar.
# imposaia
## Català
### Verb

imposaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de imposar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de imposar.
# imposaien
## Català
### Verb

imposaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de imposar.
# imposa
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /imˈpɔ.zə/ Occidental: nord-occidental /imˈpɔ.za/ valencià /imˈpɔ.za/, /imˈpɔ.zɔ/
   * Rimes: -ɔza

### Verb

imposa
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de imposar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb imposar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·po·sa (3)
* Heterograma de 6 lletres (aimops)
* Anagrama: apomis
# importéssiu
## Català
### Verb

importéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb importar.
# importí
## Català
### Verb

importí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de importar.

### Miscel·lània

* Anagrama: oprimit
# importéssem
## Català
### Verb

importéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb importar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·por·tés·sem (4)
* Anagrama: prometéssim
# importésseu
## Català
### Verb

importésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb importar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·por·tés·seu (4)
* Anagrama: prometéssiu
# importéssim
## Català
### Verb

importéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb importar.
# ibai
## Basc

   * Pronúncia: /i.baj/
   * Àudio: Sant Sebastià

### Nom

ibai inan.
* riu

#### Declinació

Nom comú inanimat en vocal
Cas
Indefinit
Singular
Plural
Absolutiu
ibai
ibaia
ibaiak
Ergatiu
ibaik
ibaiak
ibaiek
Datiu
ibairi
ibaiari
ibaiei
Genitiu
ibairen
ibaiaren
ibaien
Comitatiu
ibairekin
ibaiarekin
ibaiekin
Benefactiu
ibairentzat
ibaiarentzat
ibaientzat
Instrumental
ibaiz
ibaiaz
ibaiez
Partitiu
ibairik
Prolatiu
ibaitzat
Causal
ibairengatik
ibaiarengatik
ibaiengatik
Locatius
Inessiu
ibaitan
ibaian
ibaietan
Ablatiu
ibaitatik
ibaitik
ibaietatik
Al·latiu
ibaitara
ibaira
ibaietara
Terminatiu
ibaitaraino
ibairaino
ibaietaraino
Al·l. direcional
ibaitarantz
ibairantz
ibaietarantz
Gen. locatiu
ibaitako
ibaiko
ibaietako :
# ibaian
## Basc
### Nom

ibaian
* inessiu definit singular de ibai
# ib.
## Català
### Abreviatura

ib.
* ibídem

#### Variants

* ibíd.

### Vegeu també

* Obres de referència: GDLC, Optimot
# ibaiak
## Basc
### Nom

ibaiak
* absolutiu definit plural de ibai
* ergatiu definit singular de ibai
# iatali
## Italià

   * Pronúncia: /jaˈtaː.li/

### Adjectiu

iatali inv. pl.
* forma plural de iatale
# iatralipta
## Català

   * Pronúncia: oriental /jə.tɾəˈɫip.tə/, occidental /ja.tɾaˈɫip.ta/

### Nom

iatralipta m. ‎(plural iatraliptes)
* En l'antiga Grècia i l'antiga Roma, persona que realitzava cures i tractaments mitjançant ungüents, dietes i prescripcions d'exercici.

#### Traduccions

* Llatí: iatralipta $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: ia·tra·lip·ta (4)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* «NOTES». A: Correspondència amb Trajà (en català). Fundació Bernat Metge, p. 68. ISBN 8472259595 [Consulta: 16/11/10].
# iatrogenic
## Anglès

   * Pronúncia: /aɪˌætɹəˈdʒɛnɪk/
   * Etimologia: Del prefix iatro- i el sufix -genic.

### Adjectiu

iatrogenic ‎(comparatiu more iatrogenic, superlatiu most iatrogenic)
* (patologia) iatrogènic

### Vegeu també

* iatrogenic. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 setembre 2014].
# iaŕ
## Ibèric

   * Pronúncia: /iar/

### Nom propi

iaŕ • ‎
* Formant d’antropònims bimembres

#### Derivats

* basiaŕ ‎
# ibaia
## Basc
### Nom

ibaia
* absolutiu definit singular de ibai
# imploreguessen
## Català
### Verb

imploreguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploreguesses
## Català
### Verb

imploreguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploregueu
## Català
### Verb

imploregueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·re·gueu (4)
* Anagrama: ompliguéreu
# imploren
## Català

   * Pronúncia: oriental /imˈpɫɔ.ɾən/, occidental /imˈpɫɔ.ɾen/
   * Rimes: -ɔɾen

### Verb

imploren
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de implorar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb implorar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·ren (3)
* Heterograma de 8 lletres (eilmnopr)
* Anagrama: ompliren
# imploregués
## Català
### Verb

imploregués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·re·gués (4)
* Anagrama: ompligueres
# imploreguéssou
## Català
### Verb

imploreguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# implorem
## Català
### Verb

implorem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de implorar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb implorar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·rem (3)
* Anagrames: omplirem, omplírem
# implores
## Català
### Verb

implores
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de implorar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·res (3)
* Heterograma de 8 lletres (eilmoprs)
* Anagrames: omplir-se, omplires

## Anglès
### Verb

implores
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de implore
# imploreguéssom
## Català
### Verb

imploreguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploreguessa
## Català
### Verb

imploreguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# inanimades
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.nə.niˈma.ðəs/, occidental /i.na.niˈma.ðes/
   * Rimes: -ades

### Adjectiu

inanimades f. pl.
* Forma plural de inanimada.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·a·ni·ma·des (5)
* Anagrama: inseminada
# inanición
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i.na.niˈθjon/, meridional \i.na.niˈθjoŋ\
       Americà: alt /i.na.n(i)ˈsjon/, baix \i.na.niˈsjoŋ\, austral /i.na.niˈsjon/
   * Rimes: -on

### Nom

inanición f. ‎(plural inaniciones)
* inanició

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·na·ni·ción (4)
# inanimate
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈænɪmət/
   * Etimologia: Del prefix in- i animate.

### Adjectiu

inanimate ‎(comparatiu more inanimate, superlatiu most inanimate)
* inanimat
# inanimat
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.nə.niˈmat/, occidental /i.na.niˈmat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: Del prefix in- i animat, segle XIV.

### Adjectiu

inanimat m. ‎(femení inanimada, plural masculí inanimats, plural femení inanimades)
* Sense vida.

#### Antònims

* animat

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·a·ni·mat (4)
* Anagrama: amatinin

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# inanio
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪˈnaː.nɪ.oː/
   * Etimologia: De inānis.

### Verb

ināniō ‎(1a present$^?$), inānīs ‎(2a present), inānīre ‎(infinitiu), inānīvi ‎(perfet), inānītum ‎(supí)
* buidar, jo buido
# inanire
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.naːˈniː.rɛ/

### Verb

inānīre
* infinitiu del present actiu de ināniō
# inanis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪˈnaː.nɪs/
   * Etimologia: Format en el protoitàlic, potser pel prefix in- ‎(«no, sense») i un mot emparentat amb anima, amb el sentit original «sense vida».

### Adjectiu

inānis m., f., ināne n. ‎(comparatiu inanior, superlatiu inānissimus)
* erm, estèril, improductiu
    «Terra autem erat ināais et vacua, et tenebrae erant super faciem abyssī: et spīritus Deī ferēbātur super aquās.» (Sant Geroni, Vulgata)La Terra era estèril i buida i les tenebres cobria la superfície de l'abisme, i l'esperit de Deu es mogué sobre les aigües.
* buit
    «...cum vas inane dicimus, non ita loquimur ut physici, quibus inane esse nihil placet, sed ita, ut verbi causa sine aqua, sine vino, sine oleo vas esse dicamus.» (Ciceró, De fato XI.24)Quan diem que un got està buit no ens referim al que entenen els fisics, per als quals mai hi ha res buit, volem dir que no té aigua, ni vi, ni oli.

#### Declinació

Tercera declinació, nominatiu amb dues terminacions.
| Cas | Singular | Singular | Plural | Plural |
| Cas | Masc./Fem. | Neutre | Masc./Fem. | Neutre |
| Nominatiu | inānis | ināne | inānēs | inānia |
| Vocatiu | inānis | ināne | inānēs | inānia |
| Acusatiu | inānem | ināne | inānēs | inānia |
| Genitiu | inānis | inānis | inānium | inānium |
| Datiu | inānī | inānī | inānibus | inānibus |
| Ablatiu | inānī | inānī | inānibus | inānibus |

#### Antònims

* plenus, vitalis, productivus

### Verb

inānīs
* segona persona singular del present d'indicatiu actiu de ināniō
# inanitio
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.naːˈniː.tɪ.ɔ/
   * Etimologia: De ināniō.

### Nom

inānītio f. ‎(genitiu inānītiōnis)
* buidada

#### Declinació

3a declinació -, -is (tema cons.) :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | inānītio | inānītiōnēs |
| Vocatiu | inānītio | inānītiōnēs |
| Acusatiu | inānītiōnem | inānītiōnēs |
| Genitiu | inānītiōnis | inānītiōnum |
| Datiu | inānītiōnī | inānītiōnibus |
| Ablatiu | inānītiōne | inānītiōnibus |
# imputerei
## Italià
### Verb

imputerei
* primera persona singular (io) del condicional de imputare
# imputeremo
## Italià
### Verb

imputeremo
* primera persona plural (noi) del futur de imputare
# imputeresti
## Italià
### Verb

imputeresti
* segona persona singular (tu) del condicional de imputare
# imputerò
## Italià
### Verb

imputerò
* primera persona singular (io) del futur de imputare
# imputeremmo
## Italià
### Verb

imputeremmo
* primera persona plural (noi) del condicional de imputare
# imputereste
## Italià
### Verb

imputereste
* segona persona plural (voi) del condicional de imputare
# imputerà
## Italià
### Verb

imputerà
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del futur de imputare
# imputes
## Català

   * Pronúncia: oriental /imˈpu.təs/, occidental /imˈpu.tes/
   * Rimes: -utes

### Verb

imputes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de imputar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tes (3)
* Heterograma de 7 lletres (eimpstu)
* Anagrama: ímpetus

## Anglès
### Verb

imputes
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de impute
# imputerete
## Italià
### Verb

imputerete
* segona persona plural (voi) del futur de imputare
# imputessa
## Català
### Verb

imputessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tes·sa (4)
* Anagrames: atupéssim, pautéssim
# induïu
## Català
### Verb

induïu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de induir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb induir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb induir.
# induïssis
## Català
### Verb

induïssis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïva
## Català
### Verb

induïva
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induïx
## Català
### Verb

induïx
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de induir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb induir.
# induïssi
## Català
### Verb

induïssi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïssin
## Català
### Verb

induïssin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïven
## Català
### Verb

induïven
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induïves
## Català
### Verb

induïves
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# igualis
## Català

   * Pronúncia: /iˈɣwa.ɫis/
   * Rimes: -alis

### Verb

igualis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb igualar.
# igualment
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iˌɣwaɫˈmen/ balear /iˌɣwaɫˈment/, /iˌɣwaɫˈmen/ Occidental: nord-occidental /iˌɣwaɫˈmen/ valencià /iˌɣwaɫˈment/, /iˌɣwaɫˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De igual i el sufix -ment, segle XIV.

### Adverbi

igualment
* D'una manera igual.

#### Antònims

* desigualment

#### Traduccions

* Albanès: barabar $^{(sq)}$
* Alemany: gleichermaßen $^{(de)}$
* Anglès: equally $^{(en)}$
* Castellà: igualmente $^{(es)}$
* Esperanto: same $^{(eo)}$
* Francès: également $^{(fr)}$
* Gallec: igualmente $^{(gl)}$
* Grec antic: ὁμῶς $^{(grc)}$ ‎(homôs)
* Hongarès: egyenlően $^{(hu)}$
* Italià: ugualmente $^{(it)}$
* Llengua de signes catalana: IGUAL $^{(csc)}$
* Neerlandès: even $^{(nl)}$
* Portuguès: igualmente $^{(pt)}$
* Romanès: egal $^{(ro)}$
* Rus: одина́ково $^{(ru)}$ ‎(odinàkovo)
* Suec: jämlikt $^{(sv)}$
* Txec: stejně $^{(cs)}$
* Xinès: 一樣地 $^{(zh)}$ ‎(一样地, yīyàngdì)

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·gual·ment (3)
* Heterograma de 9 lletres (aegilmntu)
* Anagrama: aglutinem

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# iguali
## Català

   * Pronúncia: /iˈɣwa.ɫi/
   * Rimes: -ali

### Verb

iguali
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de igualar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb igualar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb igualar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb igualar.
# igualessi
## Català
### Verb

igualessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb igualar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb igualar.
# igualessin
## Català
### Verb

igualessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb igualar.
# igualessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.ɣwəˈɫe.sis/, occidental /i.ɣwaˈɫe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

igualessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb igualar.
# igualmente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iˌɣwalˈmen.te\
       Americà: alt /iˌɡwalˈmen.t(e)/, baix \iˌɣwalˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De igual i el sufix -mente.

### Adverbi

igualmente
* igualment

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·gual·men·te (4)
# igualesses
## Català
### Verb

igualesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb igualar.
# igualeu
## Català
### Verb

igualeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de igualar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb igualar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb igualar.
# igualin
## Català

   * Pronúncia: /iˈɣwa.ɫin/
   * Rimes: -alin

### Verb

igualin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb igualar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb igualar.
# indisponem
## Català
### Verb

indisponem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de indispondre.
# indisponen
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.disˈpɔ.nən/, occidental /in.disˈpɔ.nen/
   * Rimes: -ɔnen

### Verb

indisponen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de indispondre.
# indisponer
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.dis.poˈneɾ/, meridional \iŋ.dih.poˈneɾ\
       Americà: alt /in.d(i)s.poˈneɾ/, baix \iŋ.dih.poˈneɾ\, austral /in.dih.poˈneɾ/
   * Rimes: -eɾ

### Verb

indisponer trans., pron. ‎(pronominal indisponerse, present indispongo, passat indispuse, futur indispondré)
* indisposar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·ner (4)
# indispondràs
## Català
### Verb

indispondràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de indispondre.
# indisponerse
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.dis.poˈneɾ.se/, meridional \iŋ.dih.poˈneɾ.se\
       Americà: alt /in.d(i)s.poˈneɾ.se/, baix \iŋ.dih.poˈneɾ.se\, austral /in.dih.poˈneɾ.se/
   * Rimes: -eɾse

### Verb

indisponerse trans., pron. ‎(present me indispongo, passat me indispuse, futur me indispondré)
* forma pronominal de indisponer
# indisponeu
## Català
### Verb

indisponeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de indispondre.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb indispondre.
# indispondré
## Català
### Verb

indispondré
* Primera persona del singular (jo) del futur de indispondre.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·pon·dré (4)
* Anagrama: dispondrien

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.dis.ponˈdɾe/, meridional \iŋ.dih.poŋˈdɾe\
       Americà: alt /in.d(i)s.ponˈd͡ze/, baix \iŋ.dih.poŋˈdɾe\, austral /in.dih.ponˈdɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

indispondré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb indisponer
# indispondríeu
## Català
### Verb

indispondríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de indispondre.
# incantatum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kanˈtaː.tʊm/

### Verb

incantātum
* supí acusatiu de incanto
# incantatorum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kan.taˈtoː.rʊm/

### Nom

incantatōrum
* genitiu plural de incantātor
# incapable
## Anglès

   * Pronúncia: àudio (EUA)

### Adjectiu

incapable ‎(comparatiu more incapable, superlatiu most incapable)
* incapaç

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# incantatoris
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kan.taˈtoː.rɪs/

### Nom

incantatōris
* genitiu singular de incantātor
# incanum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋˈkaː.nʊm/

### Adjectiu

incānum
* nominatiu neutre singular de incānus
* vocatiu neutre singular de incānus
* acusatiu masculí singular de incānus
* acusatiu neutre singular de incānus
# incanto
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋˈkan.toː/
   * Etimologia: Compost de in i cantō.

### Verb

incantō ‎(1a present$^?$), incantās ‎(2a present), incantāre ‎(infinitiu), incantāvī ‎(perfet), incantātum ‎(supí)
* eixarmar, encantar