OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# interferencia
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.teɾ.feˈɾen.θja/, meridional \iŋ.teɾ.feˈɾeŋ.θja\
       Americà: alt /in.teɾ.f(e)ˈɾen.sja/, baix \iŋ.teɾ.feˈɾeŋ.sja\, austral /in.teɾ.feˈɾen.sja/
   * Rimes: -enθja

### Nom

interferencia f. ‎(plural interferencias)
* interferència

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·fe·ren·cia (5)
# intendemmo
## Italià
### Verb

intendemmo
* primera persona plural (noi) del passat de intendere
# intendendo
## Italià
### Verb

intendendo
* gerundi de intendere
# intendentesi
## Italià
### Verb

intendentesi
* participi present de intendersi
# intenderanno
## Italià
### Verb

intenderanno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de intendere
# intendere
## Italià

   * Pronúncia: /inˈtɛn.de.re/
   * Etimologia: Del llatí intendere.

### Verb

intendere trans., intr. ‎(pronominal intendersi)
* (transitiu) entendre, pensar
* (transitiu) entendre, comprendre
* (transitiu) sentir, escoltar
* (intransitiu, literari) atendre

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tèn·de·re (4)

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtɛn.dɛ.rɛ/

### Verb

intendere
* infinitiu del present actiu de intendō
# intendendosi
## Italià
### Verb

intendendosi
* gerundi de intendersi
# intendente
## Italià
### Verb

intendente
* participi present de intendere
# intenderai
## Italià
### Verb

intenderai
* segona persona singular (tu) del futur de intendere
# intenderebbe
## Italià
### Verb

intenderebbe
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del condicional de intendere
# intenderebbero
## Italià
### Verb

intenderebbero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del condicional de intendere
# inhuméssem
## Català
### Verb

inhuméssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhuméssiu
## Català
### Verb

inhuméssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhuméssim
## Català
### Verb

inhuméssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumí
## Català
### Verb

inhumí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de inhumar.
# inhumés
## Català
### Verb

inhumés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhòspit
## Català

   * Pronúncia: /inˈɔs.pit/
   * Etimologia: Del llatí inhospĭtus, format pel prefix in ‎(«negació») i el terme hospes ‎(«hoste, convidat»).

### Adjectiu

inhòspit m. ‎(femení inhòspita, plural masculí inhòspits, plural femení inhòspites)
* Lloc d'aspecte poc acollidor i desprotegit, del què s'intueix una mala estada.

#### Traduccions

* Anglès: inhospitable $^{(en)}$
* Castellà: inhóspito $^{(es)}$ m.
* Italià: inospitale $^{(it)}$ m. f.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·hòs·pit (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# inhumésseu
## Català
### Verb

inhumésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# indicàrem
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.ɾəm/, occidental /in.diˈka.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

indicàrem
* Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de indicar.
    [Nosaltres] indicàrem o vam/vàrem indicar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    Forma valenciana: [nosaltres] indiquéssim, indiquéssem, indicàssem, indicàssim o indicàrem.

### Miscel·lània

* Anagrama: candiríem
# indicàreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.ɾəw/, occidental /in.diˈka.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

indicàreu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de indicar.
    [Vosaltres/vós] indicàreu o vau/vàreu indicar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    Forma valenciana: [vosaltres/vós] indiquéssiu, indiquésseu, indicàsseu, indicàssiu o indicàreu.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·cà·reu (4)
* Anagrames: acudirien, candiríeu, cuidarien
# indicàs
## Català

   * Pronúncia: /in.diˈkas/
   * Rimes: -as

### Verb

indicàs
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Jo] indiqués, indicàs o indicara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Ell/ella/vostè] indiqués, indicàs o indicara.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·càs (3)
* Anagrama: síndica
# indicàssem
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.səm/, occidental /in.diˈka.sem/
   * Rimes: -asem

### Verb

indicàssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Nosaltres] indiquéssim, indiquéssem, indicàssem, indicàssim o indicàrem.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·càs·sem (4)
* Anagrames: cadmiessin, medicassin
# indicàssiu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.siw/
   * Rimes: -asiw

### Verb

indicàssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Vosaltres/vós] indiquéssiu, indiquésseu, indicàsseu, indicàssiu o indicàreu.
# indicàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diˈka.βəw/, /in.diˈka.vəw/ Occidental: nord-occidental /in.diˈka.βɛw/, /in.diˈka.ɛw/ valencià /in.diˈka.vew/, /in.diˈka.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

indicàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indicar.
# indicàsseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.səw/, occidental /in.diˈka.sew/
   * Rimes: -asew

### Verb

indicàsseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Vosaltres/vós] indiquéssiu, indiquésseu, indicàsseu, indicàssiu o indicàreu.
# indicàssim
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.diˈka.sim/
   * Rimes: -asim

### Verb

indicàssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indicar.
    [Nosaltres] indiquéssim, indiquéssem, indicàssem, indicàssim o indicàrem.
# interpretau
## Català
### Verb

interpretau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de interpretar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb interpretar.
# interpretavo
## Català
### Verb

interpretavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
# interpretazione
## Italià

   * Pronúncia: /in.ter.pre.tatˈt͡sjoː.ne/

### Nom

interpretazione f. ‎(plural interpretazioni)
* interpretació

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·pre·ta·zió·ne (6)
# interpretaves
## Català
### Verb

interpretaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
# interpretavi
## Català
### Verb

interpretavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
# interpretazioni
## Italià

   * Pronúncia: /in.ter.pre.tatˈt͡sjoː.ni/

### Nom

interpretazioni f. pl.
* forma plural de interpretazione
# interpretatzailetzat
## Basc
### Nom

interpretatzailetzat
* prolatiu indefinit de interpretatzaile
# interpretava
## Català
### Verb

interpretava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
# interpretatzailez
## Basc
### Nom

interpretatzailez
* instrumental indefinit de interpretatzaile
# interpretaven
## Català
### Verb

interpretaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de interpretar.
# intrigant
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tɾiˈɣan/, balear /in.tɾiˈɣant/ Occidental: nord-occidental /in.tɾiˈɣan/, valencià /in.tɾiˈɣant/
   * Rimes: -ant
   * Etimologia: Derivat del verb intrigar.

### Adjectiu

intrigant inv. ‎(plural intrigants)
* Que intriga.

#### Traduccions

* Anglès: intriguing $^{(en)}$
* Castellà: intrigante $^{(es)}$ inv.
* Francès: intrigant $^{(fr)}$, intrigante $^{(fr)}$
* Italià: intrigante $^{(it)}$
* Romanès: intrigant $^{(ro)}$

### Nom

intrigant m. f. ‎(plural intrigants)
* Qui intriga.

#### Traduccions

* Anglès: intriguer $^{(en)}$
* Castellà: intrigante $^{(es)}$ m. f.
* Francès: intrigant $^{(fr)}$, intrigante $^{(fr)}$
* Italià: intrigante $^{(it)}$
* Romanès: intrigant $^{(ro)}$ m.

### Verb

intrigant
* Gerundi del verb intrigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tri·gant (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Romanès

   * Pronúncia: /in.triˈɡant/
   * Etimologia: Del francès intrigant.

### Nom

intrigant m. ‎(plural intriganți, femení intrigantă)
* intrigant

#### Declinació

| | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| | Indefinit | Indefinit | Definit | Indefinit | Indefinit | Definit |
| Nominatiu-acusatiu | (un) | intrigant | intrigantul | (niște) | intriganți | intriganții |
| Genitiu-datiu | (unui) | intrigant | intrigantului | (unor) | intriganți | intriganților |
| Vocatiu | | intrigantule, intrigante | intrigantule, intrigante | | intriganților | intriganților |
# intriganta
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -a.

### Nom

intriganta
* nominatiu i acusatiu definit singular de intrigantă
# intrigaies
## Català
### Verb

intrigaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de intrigar.
# intrigantele
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -le.

### Nom

intrigantele
* nominatiu i acusatiu definit plural de intrigantă
# intrigam
## Català
### Verb

intrigam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de intrigar.
# intrigante
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.tɾiˈɣan.te\, meridional \iŋ.tɾiˈɣaŋ.te\
       Americà: alt /in.t͡siˈɡan.t(e)/, baix \iŋ.tɾiˈɣaŋ.te\, austral \in.tɾiˈɣan.te\
   * Rimes: -ante

### Adjectiu

intrigante inv. ‎(plural intrigantes)
* intrigant

### Nom

intrigante m. f. ‎(plural intrigantes)
* intrigant

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tri·gan·te (4)

## Italià

   * Pronúncia: /in.triˈɡan.te/

### Adjectiu

intrigante inv. ‎(plural intriganti)
* intrigant

### Nom

intrigante m. f. ‎(plural intriganti)
* intrigant

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tri·gàn·te (4)

## Romanès
### Nom

intrigante
* vocatiu singular de intrigant

### Nom

intrigante
* forma plural de intrigantă
* genitiu i datiu indefinit singular de intrigantă
# intrigantes
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.tɾiˈɣan.tes\, meridional \iŋ.tɾiˈɣaŋ.teh\
       Americà: alt /in.t͡siˈɡan.t(e)s/, baix \iŋ.tɾiˈɣaŋ.teh\, austral \in.tɾiˈɣan.tes\
   * Rimes: -antes

### Adjectiu

intrigantes inv. pl.
* forma plural de intrigante: intrigants

### Nom

intrigantes m. f. pl.
* forma plural de intrigante: intrigants
# intrigaien
## Català
### Verb

intrigaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de intrigar.
# intrigantei
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -i.

### Nom

intrigantei
* genitiu i datiu definit singular de intrigantă
# intrigantelor
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -lor.

### Nom

intrigantelor
* genitiu i datiu definit plural de intrigantă
* vocatiu plural de intrigantă
# incomparablement
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kum.pəˌɾab.bɫəˈmen/, /iŋ.kum.pəˌɾa.βɫəˈmen/ balear /iŋ.kom.pəˌɾab.bɫəˈment/, /iŋ.kum.pəˌɾab.bɫəˈmen/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kom.paˌɾab.bɫeˈmen/, /iŋ.kom.paˌɾa.βɫeˈmen/ valencià /iŋ.kom.paˌɾa.bɫeˈment/, /iŋ.kom.paˌɾa.βɫeˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De incomparable i el sufix -ment, segle XIV.

### Adverbi

incomparablement
* D’una manera incomparable.

#### Traduccions

* Anglès: incomparably $^{(en)}$
* Castellà: incomparablemente $^{(es)}$
* Francès: incomparablement $^{(fr)}$
* Italià: incomparabilmente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·pa·ra·ble·ment (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# incomodéssem
## Català
### Verb

incomodéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodéssim
## Català
### Verb

incomodéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomparabilmente
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.kom.pa.ra.bilˈmen.te/
   * Etimologia: De incomparabile i el sufix -mente.

### Adverbi

incomparabilmente
* incomparablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·pa·ra·bil·mén·te (7)
# incomodés
## Català
### Verb

incomodés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodésseu
## Català
### Verb

incomodésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomparablemente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.kom.paˌɾa.βleˈmen.te\
       Americà: alt \iŋ.kom.paˌɾa.bleˈmen.t(e)\, baix \iŋ.kom.paˌɾa.βleˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De incomparable i el sufix -mente.

### Adverbi

incomparablemente
* incomparablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·pa·ra·ble·men·te (7)
# incomodéssiu
## Català
### Verb

incomodéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodí
## Català
### Verb

incomodí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de incomodar.
# incomparable
## Anglès
### Adjectiu

incomparable ‎(comparatiu more incomparable, superlatiu most incomparable)
* incomparable
# introduires
## Català antic
### Verb

introduires
* segona persona singular (tu) del passat de introduir
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de introduir

#### Variants

* [1] introduist
* [2] introduisses
# introduiran
## Català
### Verb

introduiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de introduir.

## Català antic
### Verb

introduiran
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del futur de introduir
# introduiren
## Català antic
### Verb

introduiren
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del passat de introduir
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet de subjuntiu de introduir

#### Variants

* [2] introduissen
# introduireu
## Català
### Verb

introduireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de introduir.

## Català antic
### Verb

introduireu
* segona persona plural (vós, vosaltres) del futur de introduir
# introduiria
## Català
### Verb

introduiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de introduir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de introduir.

## Català antic
### Verb

introduiria
* primera persona singular (io, yo, jo) del condicional de introduir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) del condicional de introduir
# introduir-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tɾuˈðujr.sə/ balear /in.tɾoˈðujɾ.sə/, /in.tɾu.ðujrˈsə/ Occidental: nord-occidental /in.tɾoˈðujr.se/ valencià /in.tɾoˈðujɾ.se/, /in.tɾoˈðwiɾ.se/

### Verb

introduir-se
* Forma pronominal de introduir.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'introdueixo, s'introdueix, ens introduïm

### Miscel·lània

* Anagrama: introduïres
# introduira
## Català antic
### Verb

introduira
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de introduir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de introduir

#### Variants

* [1] introduís
* [2] introduís
# introduirien
## Català
### Verb

introduirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de introduir.

## Català antic
### Verb

introduirien
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del condicional de introduir
# introduir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tɾu.ðuˈi/ balear /in.tɾo.ðuˈi/, /in.tɾu.ðuˈi/ Occidental: nord-occidental /in.tɾo.ðuˈi/ valencià /in.tɾo.ðuˈiɾ/, /in.tɾo.ðuˈi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: introduí
   * Etimologia: Del llatí introducere, segle XIV.

### Verb

introduir trans., pron. ‎(pronominal introduir-se)
* Ficar dins o donar entrada a un en algun lloc.
* (pronominal) Entrar en alguna dependència o negoci.
* Instruir, iniciar en la instrucció.
* Donar principi a alguna cosa o posar-la en ús.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: introdueixo, introdueix, introduïm

#### Derivats

* introduïble

#### Sinònims

* endinsar, ficar, incloure, inserir, posar
* presentar

#### Traduccions

* Anglès: introduce $^{(en)}$
* Castellà: introducir $^{(es)}$
* Francès: introduire $^{(fr)}$
* Italià: introdurre $^{(it)}$
* Llatí: introducere $^{(la)}$
* Llengua de signes catalana: INTRODUIR $^{(csc)}$
* Portuguès: introduzir $^{(pt)}$
* Xinès: 導入 $^{(zh)}$ ‎(导入, dǎorù)
* Castellà: introducirse $^{(es)}$
* Francès: s'immiscer $^{(fr)}$
* Italià: mischiarsi $^{(it)}$
* Llatí: sese immiscere $^{(la)}$
* Alemany: einführen $^{(de)}$, einweisen $^{(de)}$
* Castellà: introducir $^{(es)}$
* Llatí: instilo $^{(la)}$
* Castellà: introducir $^{(es)}$
* Francès: introduire $^{(fr)}$
* Italià: cominciare $^{(it)}$
* Llatí: introducere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tro·du·ir (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.

## Català antic

   * Etimologia: Del llatí introducere.

### Verb

introduir
* introduir (ficar dins)

#### Variants

* introduhir, entredoir

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB, Faraudo, CIVAL
# intimidisci
## Italià
### Verb

intimidisci
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de intimidire
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de intimidire
# intimidisciti
## Italià
### Verb

intimidisciti
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de intimidirsi
# intimidisse
## Italià
### Verb

intimidisse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de intimidire
# intimidiscano
## Italià
### Verb

intimidiscano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de intimidire
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de intimidire
# intimidisce
## Italià
### Verb

intimidisce
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present d'indicatiu de intimidire
# intimidiscono
## Italià
### Verb

intimidiscono
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de intimidire
# intimidissi
## Italià
### Verb

intimidissi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de intimidire
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de intimidire
# intimidisco
## Italià
### Verb

intimidisco
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de intimidire
# intimidissero
## Italià
### Verb

intimidissero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de intimidire
# intimidissimo
## Italià
### Verb

intimidissimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de intimidire
# indagaies
## Català
### Verb

indagaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·ga·ies (4)
* Anagrama: designaia
# indagam
## Català
### Verb

indagam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de indagar.
# indagares
## Català
### Verb

indagares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de indagar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·ga·res (4)
* Anagrames: andaregis, designara, designarà
# indagara
## Català
### Verb

indagara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.
# indagare
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.daːˈɡaː.rɛ/

### Verb

indāgāre
* infinitiu del present actiu de indāgō
# indagaran
## Català
### Verb

indagaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de indagar.

### Miscel·lània

* Anagrama: granadina
# indagaren
## Català
### Verb

indagaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de indagar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·da·ga·ren (4)
* Anagrama: andaregin
# inferne
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfɛr.nɛ/

### Adjectiu

īnferne
* vocatiu masculí singular de īnfernus
# infernalis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.fɛrˈnaː.lɪs/
   * Etimologia: Derivat de īnfernus.

### Adjectiu

infernālis m., f., infernāle n.
* infernal
* subterrani

#### Sinònims

* īnfernus

#### Declinació

Tercera declinació, nominatiu amb dues terminacions.
| Cas | Singular | Singular | Plural | Plural |
| Cas | Masc./Fem. | Neutre | Masc./Fem. | Neutre |
| Nominatiu | infernālis | infernāle | infernālēs | infernālia |
| Vocatiu | infernālis | infernāle | infernālēs | infernālia |
| Acusatiu | infernālem | infernāle | infernālēs | infernālia |
| Genitiu | infernālis | infernālis | infernālium | infernālium |
| Datiu | infernālī | infernālī | infernālibus | infernālibus |
| Ablatiu | infernālī | infernālī | infernālibus | infernālibus |
# infernarum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.fɛrˈnaː.rʊm/

### Adjectiu

īnfernārum
* genitiu femení plural de īnfernus
# infernet
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fərˈnɛt/ balear /iɱ.fəɾˈnət/, /iɱ.fərˈnɛt/ Occidental: /iɱ.feɾˈnet/
   * Rimes: -ɛt
   * Etimologia: De infern i el sufix -et.

### Nom

infernet m. ‎(plural infernets)
* Joc de nois que s'executa fent anar un palet amb el peu coix per unes ratlles en forma de laberint, pagant quan el peu o el palet toca les ratlles.

#### Traduccions

* Castellà: quiquilicoja $^{(es)}$, infernáculo $^{(es)}$, fornácula $^{(es)}$
* Llatí: puerorum ludus altero pede suspenso concedentium

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fer·net (3)
* Anagrama: enferint

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
# infernalibus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.fɛrˈnaː.lɪ.bʊs/

### Adjectiu

infernālibus
* datiu masculí/femení/neutre plural de infernālis
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de infernālis
# infernas
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfɛr.naːs/

### Adjectiu

īnfernās
* acusatiu femení plural de īnfernus
# infernam
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfɛr.nam/

### Adjectiu

īnfernam
* acusatiu femení singular de īnfernus
# infernalium
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.fɛrˈnaː.lɪ.ʊm/

### Adjectiu

infernālium
* genitiu masculí/femení/neutre plural de infernālis
# intérêts
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.teˈʁɛ/

### Nom

intérêts m. pl.
* forma plural de intérêt
# intérieurs droits
## Francès
### Nom

intérieurs droits m. pl.
* forma plural de intérieur droit
# intérieures droites
## Francès
### Nom

intérieures droites f. pl.
* forma plural de intérieure droite
# intérieures gauches
## Francès
### Nom

intérieures gauches f. pl.
* forma plural de intérieure gauche
# intérieurs
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.teˈʁjœʁ/

### Nom

intérieurs m. pl.
* forma plural de intérieur
# intérieurs gauches
## Francès
### Nom

intérieurs gauches m. pl.
* forma plural de intérieur gauche
# intérêt
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.teˈʁɛ/

### Nom

intérêt m. ‎(plural intérêts)
* interès

### Vegeu també

* intérêt. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# intérieures
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.teˈʁjœʁ/

### Nom

intérieures f. pl.
* forma plural de intérieure
# intérimaire
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.te.ʁiˈmɛʁ/

### Nom

intérimaire m. f. ‎(plural intérimaires)
* interí

### Vegeu també

* intérimaire. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# intérimaires
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.te.ʁiˈmɛʁ/

### Nom

intérimaires m. f. pl.
* forma plural de intérimaire