OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# incidisses
## Català
### Verb

incidisses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incidir.
# horologia
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔˈlɔ.ɡɪ.a/

### Nom

hōrologia
* nominatiu plural de hōrologium
* vocatiu plural de hōrologium
* acusatiu plural de hōrologium
# horologii
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔˈlɔ.ɡɪ.iː/

### Nom

hōrologiī
* genitiu singular de hōrologium
# horologiorum
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔ.lɔ.ɡɪˈoː.rʊm/

### Nom

hōrologiōrum
* genitiu plural de hōrologium
# horologi
## Llatí

   * Pronúncia: /hoːˈrɔ.lɔ.ɡiː/

### Nom

hōrologī
* genitiu singular de hōrologium
# horologium
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔˈlɔ.ɡɪ.ʊm/
   * Etimologia: Del grec antic ὡρολόγιον ‎(hōrológion), format per ὥρα ‎(hṓra, «període») i λόγιον ‎(lógion, «el qui diu»), derivat del verb λέγω ‎(légō, «dir»).

### Nom

hōrologium n. ‎(genitiu hōrologiī)
* rellotge de sol
* rellotge mecànic

#### Declinació

2a declinació -um, -ī :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | hōrologium | hōrologia |
| Vocatiu | hōrologium | hōrologia |
| Acusatiu | hōrologium | hōrologia |
| Genitiu | hōrologiī | hōrologiōrum |
| Datiu | hōrologiō | hōrologiīs |
| Ablatiu | hōrologiō | hōrologiīs |
# horojn
## Esperanto

   * Pronúncia: /ˈho.rojn/

### Nom

horojn
* acusatiu plural de horo
# horologiis
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔˈlɔ.ɡɪ.iːs/

### Nom

hōrologiīs
* datiu plural de hōrologium
* ablatiu plural de hōrologium
# horon
## Esperanto

   * Pronúncia: /ˈho.ron/

### Nom

horon
* acusatiu de horo
# horologio
## Llatí

   * Pronúncia: /hoː.rɔˈlɔ.ɡɪ.oː/

### Nom

hōrologiō
* datiu singular de hōrologium
* ablatiu singular de hōrologium
# horra
## Castellà

   * Pronúncia: /ˈo.ra/
   * Rimes: -ora

### Adjectiu

horra f. ‎(plural horras)
* forma femenina de horro
# indisposava
## Català
### Verb

indisposava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# indisposau
## Català
### Verb

indisposau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de indisposar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb indisposar.
# indisposasses
## Català
### Verb

indisposasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposassin
## Català
### Verb

indisposassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposassis
## Català
### Verb

indisposassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposat
## Català
### Verb

indisposat
* Participi masculí singular del verb indisposar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·sat (4)
* Anagrama: indisposta
# indisposaven
## Català
### Verb

indisposaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# indisposaves
## Català
### Verb

indisposaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# indisposavi
## Català
### Verb

indisposavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# incanalino
## Italià
### Verb

incanalino
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de incanalare
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de incanalare
# incanam
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋˈkaː.nam/

### Adjectiu

incānam
* acusatiu femení singular de incānus
# incanalò
## Italià
### Verb

incanalò
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del passat de incanalare
# incanalerò
## Italià
### Verb

incanalerò
* primera persona singular (io) del futur de incanalare
# incanaliamo
## Italià
### Verb

incanaliamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de incanalare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de incanalare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de incanalare
# incanaliamoci
## Italià
### Verb

incanaliamoci
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de incanalarsi
# incanaliate
## Italià
### Verb

incanaliate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de incanalare
# incanalo
## Italià
### Verb

incanalo
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de incanalare
# incanali
## Italià
### Verb

incanali
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de incanalare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de incanalare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de incanalare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de incanalare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de incanalare
# incanarum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kaːˈnaː.rʊm/

### Adjectiu

incānārum
* genitiu femení plural de incānus
# infringisques
## Català
### Verb

infringisques
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infringir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·frin·gis·ques (4)
* Anagrama: infringesquis
# infringiràs
## Català
### Verb

infringiràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de infringir.
# infringiríeu
## Català
### Verb

infringiríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de infringir.
# infringisc
## Català
### Verb

infringisc
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infringir.
# infringirà
## Català
### Verb

infringirà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de infringir.
# infringisquen
## Català
### Verb

infringisquen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infringir.
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infringir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·frin·gis·quen (4)
* Anagrama: infringesquin
# infringiré
## Català
### Verb

infringiré
* Primera persona del singular (jo) del futur de infringir.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱ.fɾiŋ.xiˈɾe\, meridional \iɱ.fɾiŋ.hiˈɾe\
       Americà: alt \iɱ.fɾiŋ.x(i)ˈɾe\, baix \iŋ.fɾiŋ.hiˈɾe\, austral \iɱ.fɾiŋ.xiˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

infringiré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb infringir
# infringisca
## Català
### Verb

infringisca
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infringir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infringir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infringir.
# infringiries
## Català
### Verb

infringiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de infringir.
# incomodaves
## Català
### Verb

incomodaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomodava
## Català
### Verb

incomodava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomodaven
## Català
### Verb

incomodaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomodavo
## Català
### Verb

incomodavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomode
## Català
### Verb

incomode
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incomodar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incomodar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incomodar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incomodar.
# incomodau
## Català
### Verb

incomodau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incomodar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incomodar.
# incomodavi
## Català
### Verb

incomodavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incomodar.
# incomodeguem
## Català
### Verb

incomodeguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb incomodar.
# ibridata
## Italià
### Verb

ibridata
* participi passat femení singular de ibridare
# ibridavamo
## Italià
### Verb

ibridavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de ibridare
# ibridaste
## Italià
### Verb

ibridaste
* segona persona plural (voi) del passat de ibridare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de ibridare
# ibridasti
## Italià
### Verb

ibridasti
* segona persona singular (tu) del passat de ibridare
# ibridate
## Italià
### Verb

ibridate
* participi passat femení plural de ibridare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de ibridare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de ibridare
# ibridato
## Italià

   * Pronúncia: /ˌi.briˈdaː.to/

### Verb

ibridato m. ‎(femení ibridata, plural masculí ibridati, plural femení ibridate)
* participi passat masculí singular de ibridare
# ibridati
## Italià
### Verb

ibridati
* participi passat masculí plural de ibridare
# ibridava
## Italià
### Verb

ibridava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de ibridare
# ibridavano
## Italià
### Verb

ibridavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de ibridare
# ibridavate
## Italià
### Verb

ibridavate
* segona persona plural (voi) de l'imperfet d'indicatiu de ibridare
# ingurgitàsseu
## Català
### Verb

ingurgitàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàrem
## Català
### Verb

ingurgitàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de ingurgitar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàs
## Català
### Verb

ingurgitàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàssiu
## Català
### Verb

ingurgitàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàreu
## Català
### Verb

ingurgitàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de ingurgitar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàssem
## Català
### Verb

ingurgitàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàssim
## Català
### Verb

ingurgitàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ingurgitar.
# ingurgitàveu
## Català
### Verb

ingurgitàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de ingurgitar.
# ingurgité
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.ɡuɾ.xiˈte\, meridional \iŋ.ɡuɾ.hiˈte\
       Americà: alt \iŋ.ɡuɾ.x(i)ˈte\, baix \iŋ.ɡuɾ.hiˈte\, austral \iŋ.ɡuɾ.xiˈte\
   * Rimes: -e

### Verb

ingurgité
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb ingurgitar
# indiciàssiu
## Català
### Verb

indiciàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
# indiciàvem
## Català
### Verb

indiciàvem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de indiciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ci·à·vem (5)
* Anagrama: vindicàiem
# indiciàveu
## Català
### Verb

indiciàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indiciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ci·à·veu (5)
* Anagrama: vindicàieu
# indicié
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.diˈθje/, meridional \iŋ.diˈθje\
       Americà: alt /in.d(i)ˈsje/, baix \iŋ.diˈsje\, austral /in.diˈsje/
   * Rimes: -e

### Verb

indicié
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb indiciar
# indiciéssem
## Català
### Verb

indiciéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
# indiciésseu
## Català
### Verb

indiciésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
# indiciés
## Català
### Verb

indiciés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·di·ci·és (4)
* Anagrama: incidies
# indiciéssim
## Català
### Verb

indiciéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
# indiciéssiu
## Català
### Verb

indiciéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indiciar.
# incomplesqui
## Català
### Verb

incomplesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incomplir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incomplir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incomplir.
# incomplesquin
## Català
### Verb

incomplesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incomplir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incomplir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·ples·quin (4)
* Anagrama: incomplisquen
# incomplesquis
## Català
### Verb

incomplesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incomplir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·ples·quis (4)
* Anagrama: incomplisques
# incomplesc
## Català
### Verb

incomplesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incomplir.
# incomplesques
## Català
### Verb

incomplesques
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incomplir.
# incomplesquen
## Català
### Verb

incomplesquen
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incomplir.
# incompletament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kumˌpɫɛ.təˈmen/ balear /iŋ.komˌpɫɛ.təˈment/, /iŋ.kumˌpɫɛ.təˈmen/ Occidental: nord-occidental /iŋ.komˌpɫe.taˈmen/ valencià /iŋ.komˌpɫe.taˈment/, /iŋ.komˌpɫe.taˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De incomplet i el sufix -ment.

### Adverbi

incompletament
* D’una manera incompleta.

#### Antònims

* completament

#### Traduccions

* Anglès: incompletely $^{(en)}$
* Castellà: incompletamente $^{(es)}$
* Francès: incomplètement $^{(fr)}$
* Italià: incompiutamente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·com·ple·ta·ment (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# incomplesca
## Català
### Verb

incomplesca
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incomplir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incomplir.
# impartix
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pərˈtiʃ/, occidental /im.paɾˈtiʃ/
   * Rimes: -iʃ

### Verb

impartix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de impartir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb impartir.
# impartí
## Català
### Verb

impartí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de impartir.
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de impartir.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.paɾˈti/
       Americà: alt /im.p(a)ɾˈti/, baix /im.paɾˈti/
   * Rimes: -i

### Verb

impartí
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb impartir
# impartives
## Català
### Verb

impartives
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de impartir.
# impartixa
## Català
### Verb

impartixa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb impartir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impartir.
# impartixes
## Català
### Verb

impartixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de impartir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impartir.
# impartixo
## Català
### Verb

impartixo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impartir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impartir.
# impartixos
## Català
### Verb

impartixos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impartir.
# imparto
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /imˈpaɾ.to/
       Americà: alt /imˈpaɾ.t(o)/, baix /imˈpaɾ.to/
   * Rimes: -aɾto

### Verb

imparto
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb impartir

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·par·to (3)
* Heterograma de 7 lletres (aimoprt)
* Anagrames: importa, importá, optimar
# imparts
## Anglès
### Verb

imparts
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de impart
# impartixen
## Català
### Verb

impartixen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de impartir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb impartir.
# inhumàveu
## Català
### Verb

inhumàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inhumar.
# inhumàrem
## Català
### Verb

inhumàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de inhumar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumàs
## Català
### Verb

inhumàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumàssem
## Català
### Verb

inhumàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumàssim
## Català
### Verb

inhumàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumàssiu
## Català
### Verb

inhumàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumàreu
## Català
### Verb

inhumàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de inhumar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# inhumé
## Castellà

   * Pronúncia: /i.nuˈme/
   * Rimes: -e

### Verb

inhumé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb inhumar
# inhumàsseu
## Català
### Verb

inhumàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhumar.
# incomunicau
## Català
### Verb

incomunicau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incomunicar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incomunicar.
# incomunicava
## Català
### Verb

incomunicava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de incomunicar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de incomunicar.
# incomunicasses
## Català
### Verb

incomunicasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomunicar.
# incomunicassen
## Català
### Verb

incomunicassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomunicar.
# incomunicassin
## Català
### Verb

incomunicassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomunicar.
# incomunicassis
## Català
### Verb

incomunicassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomunicar.
# incomunicaríeu
## Català
### Verb

incomunicaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de incomunicar.
# infatuares
## Català
### Verb

infatuares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de infatuar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infatuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fa·tu·a·res (5)
* Anagrames: afinestrau, infatuar-se
# infatuar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fə.tuˈar.sə/ balear /iɱ.fə.tuˈaɾ.sə/, /iɱ.fə.tu.ərˈsə/ Occidental: /iɱ.fa.tuˈaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

infatuar-se
* Forma pronominal de infatuar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'infatuo, s'infatua, ens infatuem

### Miscel·lània

* Anagrames: afinestrau, infatuares
# infatuaran
## Català
### Verb

infatuaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de infatuar.
# infatuam
## Català
### Verb

infatuam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de infatuar.
# infatuara
## Català
### Verb

infatuara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infatuar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infatuar.
# infatuaren
## Català
### Verb

infatuaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de infatuar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infatuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fa·tu·a·ren (5)
* Anagrames: infantareu, infantàreu
# impietosisciti
## Italià
### Verb

impietosisciti
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de impietosirsi
# impietosisse
## Italià
### Verb

impietosisse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de impietosire
# impietosiscano
## Italià
### Verb

impietosiscano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de impietosire
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de impietosire
# impietosisce
## Italià
### Verb

impietosisce
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present d'indicatiu de impietosire
# impietosisco
## Italià
### Verb

impietosisco
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de impietosire
# impietosisca
## Italià
### Verb

impietosisca
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de impietosire
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de impietosire
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de impietosire
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de impietosire
# impietosissero
## Italià
### Verb

impietosissero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de impietosire
# impietosissi
## Italià
### Verb

impietosissi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de impietosire
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de impietosire
# impietosisci
## Italià
### Verb

impietosisci
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de impietosire
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de impietosire
# impietosiscono
## Italià
### Verb

impietosiscono
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de impietosire
# interferences
## Anglès
### Nom

interferences
* forma plural de interference
# interference
## Anglès

   * Pronúncia: /ˌɪntəɹˈfiɹɨns/

### Nom

interference ‎(comptable i incomptable, plural interferences)
* interferència