OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# arretatik
## Basc
### Nom

arretatik
* ablatiu definit plural de arra
# arrestésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.rəsˈte.səw/, occidental /a.resˈte.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

arrestésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrestar.
# arretan
## Basc
### Nom

arretan
* inessiu definit plural de arra
# arretara
## Basc
### Nom

arretara
* al·latiu definit plural de arra
# arretaraino
## Basc
### Nom

arretaraino
* terminatiu definit plural de arra
# aseguré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \a.se.ɣuˈɾe\
       Americà: alt /a.s(e).ɡuˈɾe/, baix \a.se.ɣuˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

aseguré
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb asegurar
# aselenizări
## Romanès
### Nom

aselenizări
* forma plural de aselenizare
* genitiu i datiu indefinit singular de aselenizare
* vocatiu plural de aselenizare
# aselenizările
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -le.

### Nom

aselenizările
* nominatiu i acusatiu definit plural de aselenizare
# aselenizărilor
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -lor.

### Nom

aselenizărilor
* genitiu i datiu definit plural de aselenizare
# asek
## Basc
### Nom

asek
* ergatiu indefinit de ase
# aseko
## Basc
### Nom

aseko
* genitiu locatiu definit singular de ase
# aselenizarea
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -a.

### Nom

aselenizarea
* nominatiu i acusatiu definit singular de aselenizare
# asembleo
## Esperanto

   * Pronúncia: /a.semˈble.o/

### Nom

asembleo ‎(acusatiu asembleon, plural asembleoj, plural acusatiu asembleojn)
* assemblea
# aselenizare
## Romanès
### Nom

aselenizare f. ‎(plural aselenizări)
* allunatge

#### Declinació

| | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| | Indefinit | Indefinit | Definit | Indefinit | Indefinit | Definit |
| Nominatiu-acusatiu | (o) | aselenizare | aselenizarea | (niște) | aselenizări | aselenizările |
| Genitiu-datiu | (unei) | aselenizări | aselenizării | (unor) | aselenizări | aselenizărilor |
| Vocatiu | | aselenizare | aselenizare | | aselenizări | aselenizări |

#### Sinònims

* alunizare
# aselenizării
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -i.

### Nom

aselenizării
* genitiu i datiu definit singular de aselenizare
# arrodonigueren
## Català
### Verb

arrodonigueren
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de arrodonir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodoniguesses
## Català
### Verb

arrodoniguesses
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodonigueva
## Català
### Verb

arrodonigueva
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de arrodonir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de arrodonir.
# arrodonigué
## Català
### Verb

arrodonigué
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de arrodonir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de arrodonir.
# arrodoniguérem
## Català
### Verb

arrodoniguérem
* (col·loquial balear) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de arrodonir.
* (col·loquial valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodoniguessen
## Català
### Verb

arrodoniguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodonigueu
## Català
### Verb

arrodonigueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodonigueves
## Català
### Verb

arrodonigueves
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de arrodonir.
# arrodonigueres
## Català
### Verb

arrodonigueres
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del passat simple de arrodonir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrodonir.
# arrodonigueven
## Català
### Verb

arrodonigueven
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de arrodonir.
# arnar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ərˈna/ Occidental: nord-occidental /arˈna/ valencià /aɾˈnaɾ/, /aɾˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: arnà
   * Etimologia: De arna ‎(«insecte»).

### Verb

arnar trans., pron. ‎(pronominal arnar-se)
* Les arnes, deteriorar la roba.
* (pronominal) Deteriorar-se alguna cosa per causa de les arnes.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: arno, arna, arnem

#### Sinònims

* tinyar-se

#### Traduccions

* Castellà: apolillar $^{(es)}$
* Francès: miter $^{(fr)}$
* Italià: tarmare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·nar (2)
* Anagrames: arran, narra, narrà

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom I.
# arnar-se
## Català
### Verb

arnar-se
* Forma pronominal de arnar.

### Miscel·lània

* Anagrames: Arànser, arnares, arranes, arranés, arrasen, enrasar, rasaren, resaran, serrana

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# arnaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ər.nəˈɾan/, occidental /aɾ.naˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

arnaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de arnar.
# assemblessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.səmˈbɫe.sis/, occidental /a.semˈbɫe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

assemblessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb assemblar.
# assemblessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.səmˈbɫe.sən/, occidental /a.semˈbɫe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

assemblessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb assemblar.
# assembler
## Francès

   * Pronúncia: /a.sɑ̃ˈble/
   * Etimologia: Del llatí adsimulare.

### Verb

assembler
* ajuntar
* reunir

#### Sinònims

* [1] unir
* [2] réunir
# assemblesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.səmˈbɫe.səs/, occidental /a.semˈbɫe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

assemblesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb assemblar.
# assemblessin
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.səmˈbɫe.sin/, occidental /a.semˈbɫe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

assemblessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb assemblar.
# asserraien
## Català
### Verb

asserraien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de asserraiar.
# asserraiessin
## Català
### Verb

asserraiessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb asserraiar.
# asserraiessis
## Català
### Verb

asserraiessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb asserraiar.
# asserraieu
## Català
### Verb

asserraieu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb asserraiar.
# asserraiàrem
## Català
### Verb

asserraiàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de asserraiar.
# asserraies
## Català
### Verb

asserraies
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de asserraiar.
# asserraiessi
## Català
### Verb

asserraiessi
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb asserraiar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb asserraiar.
# asserraià
## Català
### Verb

asserraià
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de asserraiar.

### Miscel·lània

* Anagrama: arrasaies
# asserraiàreu
## Català
### Verb

asserraiàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de asserraiar.
# arrolavate
## Italià
### Verb

arrolavate
* segona persona plural (voi) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arrolavi
## Italià
### Verb

arrolavi
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arrolavo
## Italià
### Verb

arrolavo
* primera persona singular (io) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arrolerai
## Italià
### Verb

arrolerai
* segona persona singular (tu) del futur de arrolare
# arrolerebbe
## Italià
### Verb

arrolerebbe
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del condicional de arrolare
# arrolerebbero
## Italià
### Verb

arrolerebbero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del condicional de arrolare
# arrolavamo
## Italià
### Verb

arrolavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arroleranno
## Italià
### Verb

arroleranno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de arrolare
# arrolava
## Italià
### Verb

arrolava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arrolavano
## Italià
### Verb

arrolavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de arrolare
# arraseixin
## Català
### Verb

arraseixin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb arrasir-se.
# arraseixen
## Català
### Verb

arraseixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de arrasir-se.

### Miscel·lània

* Anagrama: renaixeràs
# arraseguéssou
## Català
### Verb

arraseguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrasar.
# arrasegueu
## Català
### Verb

arrasegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb arrasar.
# arraseguéssom
## Català
### Verb

arraseguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrasar.
# assolara
## Català
### Verb

assolara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb assolar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb assolar.
# assolar-se
## Català
### Verb

assolar-se
* Forma pronominal de assolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: assolares

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# assolaran
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.su.ɫəˈɾan/ balear /ə.so.ɫəˈɾan/, /ə.su.ɫəˈɾan/ Occidental: /a.so.ɫaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

assolaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de assolar.
# assolar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.suˈɫa/ balear /ə.soˈɫa/, /ə.suˈɫa/ Occidental: nord-occidental /a.soˈɫa/ valencià /a.soˈɫaɾ/, /a.soˈɫa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: assolà
   * Etimologia: Del prefix a- i sòl, segle XVI.

### Verb

assolar trans., pron. ‎(pronominal assolar-se)
* Destruir tot allò que hi ha viu a ran de sòl.
* (pronominal) En una dissolució de líquid i sòlid, anar-se'n la part sòlida a la part de baix del recipient.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: assolo, assola, assolem Vocal rizotònica: /ɔ/

#### Traduccions

* Anglès: devastate $^{(en)}$, colloid $^{(en)}$
* Castellà: asolar $^{(es)}$
* Francès: dévaster $^{(fr)}$
* Italià: assolare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·so·lar (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
# assolam
## Català
### Verb

assolam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de assolar.
# assolaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.suˈɫa.ɾən/ balear /ə.soˈɫa.ɾən/, /ə.suˈɫa.ɾən/ Occidental: /a.soˈɫa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

assolaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de assolar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb assolar.
# asserviries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾi.əs/, balear /ə.səɾ.viˈɾi.əs/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾi.es/ valencià /a.seɾ.viˈɾi.es/, /a.seɾ.βiˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

asserviries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de asservir.
# asservirà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾa/, balear /ə.səɾ.viˈɾa/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾa/ valencià /a.seɾ.viˈɾa/, /a.seɾ.βiˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

asservirà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de asservir.
# asserviríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾi.əw/, balear /ə.səɾ.viˈɾi.əw/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾi.ew/ valencià /a.seɾ.viˈɾi.ew/, /a.seɾ.βiˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

asserviríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de asservir.
# asservisc
## Català
### Verb

asservisc
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de asservir.
# asserviria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾi.ə/, balear /ə.səɾ.viˈɾi.ə/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾi.a/ valencià /a.seɾ.viˈɾi.a/, /a.seɾ.βiˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

asserviria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de asservir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de asservir.
# asservirien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾi.ən/, balear /ə.səɾ.viˈɾi.ən/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾi.en/ valencià /a.seɾ.viˈɾi.en/, /a.seɾ.βiˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

asservirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de asservir.
# asserviré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sər.biˈɾe/, balear /ə.səɾ.viˈɾe/ Occidental: nord-occidental /a.ser.βiˈɾe/ valencià /a.seɾ.viˈɾe/, /a.seɾ.βiˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

asserviré
* Primera persona del singular (jo) del futur de asservir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·ser·vi·ré (4)
* Anagrames: resarives, versaries
# asservisca
## Català
### Verb

asservisca
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb asservir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb asservir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb asservir.

### Miscel·lània

* Anagrama: cassarives
# assignara
## Català
### Verb

assignara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb assignar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb assignar.
# assignaria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.siŋ.nəˈɾi.ə/ Occidental: nord-occidental /a.siŋ.naˈɾi.a/, valencià /a.siɡ.naˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

assignaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de assignar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de assignar.
# assignarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.siŋ.nəˈɾi.ən/ Occidental: nord-occidental /a.siŋ.naˈɾi.en/, valencià /a.siɡ.naˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

assignarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de assignar.
# assignar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.siŋˈna/ Occidental: nord-occidental /a.siŋˈna/ valencià /a.siɡˈnaɾ/, /a.siɡˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: assignà
   * Etimologia: Del llatí assignare, segle XIII.

### Verb

assignar trans.
* Establir el que cal donar a cadascú.
* Establir una data.
* Atribuir contingut a elements d'un programa informàtic.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: assigno, assigna, assignem

#### Sinònims

* adjudicar, concedir, deixar, donar, prestar
* adjudicar, compartir, concedir, dispensar, distribuir, repartir

#### Derivats

* assignatura
* assignat

#### Traduccions

* Anglès: assign $^{(en)}$
* Castellà: asignar $^{(es)}$
* Francès: assigner $^{(fr)}$
* Italià: assegnare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·sig·nar (3)
* Anagrames: granissa, granissà, signaràs

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: assignar
# assignare
## Llatí

   * Pronúncia: /as.sɪˈŋnaː.rɛ/

### Verb

assignāre
* infinitiu del present actiu de assignō
# arrufàreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.ruˈfa.ɾəw/, occidental /a.ruˈfa.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

arrufàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de arrufar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.
# arrufàssim
## Català
### Verb

arrufàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.
# arrufés
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.ruˈfes/, occidental /a.ruˈfes/
   * Rimes: -es

### Verb

arrufés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ar·ru·fés (3)
* Anagrames: aferrús, furares, refusar
# arrufàssiu
## Català
### Verb

arrufàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.
# arrufàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ruˈfa.βəw/, balear /ə.ruˈfa.vəw/ Occidental: nord-occidental /a.ruˈfa.βew/ valencià /a.ruˈfa.vew/, /a.ruˈfa.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

arrufàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de arrufar.
# arrufàs
## Català
### Verb

arrufàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb arrufar.

### Miscel·lània

* Anagrama: furaràs
# asservix
## Català
### Verb

asservix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de asservir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb asservir.
# asservissis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sərˈbi.sis/, balear /ə.səɾˈvi.sis/ Occidental: nord-occidental /a.serˈβi.sis/ valencià /a.seɾˈvi.sis/, /a.seɾˈβi.sis/
   * Rimes: -isis

### Verb

asservissis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb asservir.
# asservisses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sərˈbi.səs/, balear /ə.səɾˈvi.səs/ Occidental: nord-occidental /a.serˈβi.ses/ valencià /a.seɾˈvi.ses/, /a.seɾˈβi.ses/
   * Rimes: -ises

### Verb

asservisses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb asservir.
# asservissen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sərˈbi.sən/, balear /ə.səɾˈvi.sən/ Occidental: nord-occidental /a.serˈβi.sen/ valencià /a.seɾˈvi.sen/, /a.seɾˈβi.sen/
   * Rimes: -isen

### Verb

asservissen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb asservir.
# asservissin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.sərˈbi.sin/, balear /ə.səɾˈvi.sin/ Occidental: nord-occidental /a.serˈβi.sin/ valencià /a.seɾˈvi.sin/, /a.seɾˈβi.sin/
   * Rimes: -isin

### Verb

asservissin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb asservir.
# atartera
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.tərˈte.ɾə/, occidental /a.taɾˈte.ɾa/
   * Rimes: -eɾa

### Verb

atartera
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de atarterar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb atarterar.
# atarteraran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.tər.tə.ɾəˈɾan/, occidental /a.taɾ.te.ɾaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

atarteraran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de atarterar.
# atarterar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.tər.təˈɾa/ Occidental: nord-occidental /a.tar.teˈɾa/ valencià /a.taɾ.teˈɾaɾ/, /a.taɾ.teˈɾa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Etimologia: Del prefix a- i tarter.

### Verb

atarterar trans.
* (nord-occidental) Apilonar pedres o llenya.

#### Sinònims

* amuntegar

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: atartero, atartera, atarterem Vocal rizotònica: /e/

#### Traduccions

* Castellà: amontonar $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·tar·te·rar (4)
* Anagrama: retratara

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# atarterara
## Català
### Verb

atarterara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb atarterar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb atarterar.
# ataronjat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.tə.ɾuɲˈʒat/ balear /ə.tə.ɾoɲˈʒat/, /ə.tə.ɾuɲˈʒat/ Occidental: /a.ta.ɾoɲˈd͡ʒat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: de taronja, segle XX.

### Adjectiu

ataronjat m. ‎(femení ataronjada, plural masculí ataronjats, plural femení ataronjades)
* De color taronja.

#### Traduccions

* Anglès: orange $^{(en)}$
* Castellà: naranja $^{(es)}$

### Nom

ataronjat m. ‎(plural ataronjats)
* (heràldica) color taronja.
    #FE5000

#### Traduccions

* Anglès: orange $^{(en)}$
* Castellà: anaranjado $^{(es)}$ m.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·ta·ron·jat (4)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC
# atardar-se
## Català
### Verb

atardar-se
* Forma pronominal de atardar.

### Miscel·lània

* Anagrames: arrestada, atardares
# atardara
## Català
### Verb

atardara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb atardar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb atardar.
# atarassana
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.tə.ɾəˈsa.nə/, occidental /a.ta.ɾaˈsa.na/
   * Rimes: -ana
   * Etimologia: (pendent)

### Nom

atarassana f. ‎(plural atarassanes)
* (valencià) Lloc per assecar i emmagatzemar arròs.
* (castellanisme) drassana

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·ta·ras·sa·na (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# atardar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.tərˈda/ Occidental: nord-occidental /a.tarˈða/ valencià /a.taɾˈðaɾ/, /a.taɾˈða/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: atardà
   * Etimologia: Del prefix a- i tard.

### Verb

atardar trans., pron. ‎(pronominal atardar-se)
* Fer que alguna cosa passi més tard.
* Entretenir-se llarg temps en un lloc.

#### Sinònims

* retardar, demorar
* romandre

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: atardo, atarda, atardem

#### Traduccions

* Castellà: retrasar $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·tar·dar (3)
* Anagrames: tardara, tardarà

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# atard
## Català antic
### Adverbi

atard
* poques vegades

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# assesta
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈses.tə/, occidental /aˈses.ta/
   * Rimes: -esta

### Verb

assesta
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de assestar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb assestar.
# assestar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.səsˈta/ Occidental: nord-occidental /a.sesˈta/ valencià /a.sesˈtaɾ/, /a.sesˈta/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: assestà
   * Etimologia: Del prefix a- i el català antic sest ‎(«blanc enmig d'una diana»).

### Verb

assestar trans.
* Descarregar un cop o un tret contra un objecte o una persona.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: assesto, assesta, assestem Vocal rizotònica: /e/

#### Traduccions

* Anglès: strike $^{(en)}$, shoot $^{(en)}$
* Castellà: asestar $^{(es)}$
* Esperanto: bati $^{(eo)}$, pafi $^{(eo)}$
* Francès: braquer $^{(fr)}$
* Italià: assestare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: as·ses·tar (3)
* Anagrames: estassar, estrassa, tarasses

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
# assestara
## Català
### Verb

assestara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb assestar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb assestar.