OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# insubordinaien
## Català
### Verb

insubordinaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de insubordinar.
# instéssim
## Català
### Verb

instéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tés·sim (3)
* Anagrames: mentissis, sentíssim
# insubmissió social
## Català
### Nom

insubmissió social f. ‎(plural insubmissions socials)
* Actitud o decisió política individual o col.lectiva que trenca tots els lligams amb l'administració local i global. Rebuig radical del contacte directe amb fets, idees, expressions, persones, grups o actituds violentes, autoritàries, jeràrquiques, antisocials.
# insubordina
## Català
### Verb

insubordina
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de insubordinar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb insubordinar.
# interioritzar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾiˈd͡za/, /in.tə.ɾi.u.ɾiˈd͡za/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾiˈd͡za/ valencià /in.te.ɾi.o.ɾiˈzaɾ/, /in.te.ɾi.o.ɾiˈza/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: interioritzà
   * Etimologia: De interior i el sufix -itzar.

### Verb

interioritzar trans.
* Assimilar com a pròpies les idees o les accions d’altri.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: interioritzo, interioritza, interioritzem

#### Traduccions

* Alemany: verinnerlichen $^{(de)}$
* Anglès: internalize $^{(en)}$
* Castellà: interiorizar $^{(es)}$
* Francès: intérioriser $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·te·ri·o·rit·zar (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# interioritza
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.uˈɾi.d͡zə/ balear /in.tə.ɾi.oˈɾi.d͡zə/, /in.tə.ɾi.uˈɾi.d͡zə/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.oˈɾi.d͡za/, valencià /in.te.ɾi.oˈɾi.za/
   * Rimes: -idza

### Verb

interioritza
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de interioritzar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb interioritzar.
# interioritzara
## Català
### Verb

interioritzara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb interioritzar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb interioritzar.
# interioritzacions
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zə.siˈons/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zə.siˈons/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zə.siˈons/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡za.siˈons/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.za.siˈons/
   * Rimes: -ons

### Nom

interioritzacions f. pl.
* Forma plural de interiorització.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·te·ri·o·rit·za·ci·ons (8)
# interioritz
## Català
### Verb

interioritz
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de interioritzar.
# interiorització
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zə.siˈo/ balear /in.tə.ɾi.o.ɾi.d͡zə.siˈo/, /in.tə.ɾi.u.ɾi.d͡zə.siˈo/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾi.o.ɾi.d͡za.siˈo/, valencià /in.te.ɾi.o.ɾi.za.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: De interioritzar i el sufix -ció, segle XX.

### Nom

interiorització f. ‎(plural interioritzacions)
* Acte o efecte d'interioritzar, especialment els models culturals i lingüístics del món social que envolta un individu no socialitzat, de manera que se'ls fa propis i els passa a percebre com a tals.
    «El fil conductor és la interiorització de la mort d'una persona estimada, l'enyor que aquesta desaparició implica, i l'acceptació del fet en nom de les lleis cícliques.» (Serra d'Or, niv. 5, pàg. 40, Montserrat, 1985)
    «A partir de la interiorització, l'individu comprèn el món de la seva comunitat i aquest món es converteix en el seu.» (TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA. Diccionari de sociologia [en línia]. Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia, cop. 2019-2020. (Diccionaris en Línia))
* (psicologia) Procés mental que consisteix a transportar al pensament els dilemes amb què es troba al món exterior.
    «Es caracteritza per ser un període d'interiorització, d'autoanàlisi, en què el nen fa el descobriment d'ell mateix, s'interroga pel passat, pel present i pel futur, i pateix sentiments d'estranyament i inadequació davant els canvis.» (Montserrat Pérez-Portabella i Carme Aragó, Conèixer l'infant i l'adolescent, Barcelona, Direcció General de Joventut de la Generalitat de Catalunya, pàg. 55, 1987)

#### Traduccions

* Anglès: internalization $^{(en)}$, internalisation $^{(en)}$ (britànic)
* Castellà: interiorización $^{(es)}$ f.
* Francès: intériorisation $^{(fr)}$ f.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·te·ri·o·rit·za·ci·ó (8)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, Termcat
# interioritzam
## Català
### Verb

interioritzam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de interioritzar.
# inundating
## Anglès
### Verb

inundating
* gerundi de inundate
# inundaríveu
## Català
### Verb

inundaríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inundar.
# inundassis
## Català
### Verb

inundassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inundar.
# inundated
## Anglès
### Verb

inundated
* passat i participi de inundate
# inundassen
## Català
### Verb

inundassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inundar.
# inundasses
## Català
### Verb

inundasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inundar.
# inundassin
## Català
### Verb

inundassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inundar.
# inundates
## Anglès
### Verb

inundates
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de inundate
# inundate
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪn.ən.deɪt/ audio (US)

### Verb

inundate ‎(3a persona singular present inundates, gerundi inundating, passat i participi inundated)
* inundar
# instigué
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)s.tiˈɣe\, meridional \i(ŋ)h.tiˈɣe\
       Americà: alt /ins.t(i)ˈɡe/, baix \i(ŋ)h.tiˈɣe\, austral \i(n)h.tiˈɣe\
   * Rimes: -e

### Verb

instigué
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb instigar
# instiguin
## Català

   * Pronúncia: /insˈti.ɣin/
   * Rimes: -iɡin

### Verb

instiguin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb instigar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb instigar.
# instiguessis
## Català
### Verb

instiguessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
# instiguesses
## Català
### Verb

instiguesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
# instiguessin
## Català
### Verb

instiguessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
# instigueu
## Català
### Verb

instigueu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de instigar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb instigar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·gueu (3)
* Anagrama: intuigués
# instigui
## Català

   * Pronúncia: /insˈti.ɣi/
   * Rimes: -iɡi

### Verb

instigui
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instigar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb instigar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb instigar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb instigar.
# instiguis
## Català

   * Pronúncia: /insˈti.ɣis/
   * Rimes: -iɡis

### Verb

instiguis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb instigar.
# instiguessen
## Català
### Verb

instiguessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
# instiguessi
## Català
### Verb

instiguessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·gues·si (4)
* Anagrama: insistigués
# interviuessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.biˈwe.sis/, balear /in.təɾ.viˈwe.sis/ Occidental: nord-occidental /in.ter.βiˈwe.sis/ valencià /in.teɾ.viˈwe.sis/, /in.teɾ.βiˈwe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

interviuessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb interviuar.
# interviuo
## Català
### Verb

interviuo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de interviuar.
# interviuessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.biˈwe.sin/, balear /in.təɾ.viˈwe.sin/ Occidental: nord-occidental /in.ter.βiˈwe.sin/ valencià /in.teɾ.viˈwe.sin/, /in.teɾ.βiˈwe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

interviuessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb interviuar.
# interviueu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.biˈwɛw/ balear /in.təɾ.viˈwəw/, /in.tər.viˈwɛw/ Occidental: nord-occidental /in.ter.βiˈwew/ valencià /in.teɾ.viˈwew/, /in.teɾ.βiˈwew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

interviueu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de interviuar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb interviuar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb interviuar.
# interviuvaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.teɾ.βju.βaˈɾe\, meridional \iŋ.teɾ.βju.βaˈɾe\
       Americà: alt \in.t(e)ɾ.βju.baˈɾe\, baix \iŋ.teɾ.βju.βaˈɾe\, austral \in.teɾ.βju.βaˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

interviuvaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb interviuvar
# interviui
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tərˈbi.wi/, balear /in.təɾˈvi.wi/ Occidental: nord-occidental /in.terˈβi.wi/ valencià /in.teɾˈvi.wi/, /in.teɾˈβi.wi/

### Verb

interviui
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de interviuar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb interviuar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb interviuar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb interviuar.
# interviuin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tərˈbi.win/, balear /in.təɾˈvi.win/ Occidental: nord-occidental /in.terˈβi.win/ valencià /in.teɾˈvi.win/, /in.teɾˈβi.win/

### Verb

interviuin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb interviuar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb interviuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·vi·uin (4)
* Anagrama: intuiriven
# interviuvar
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.teɾ.βjuˈβaɾ\, meridional \iŋ.teɾ.βjuˈβaɾ\
       Americà: alt \in.t(e)ɾ.βjuˈbaɾ\, baix \iŋ.teɾ.βjuˈβaɾ\, austral \in.teɾ.βjuˈβaɾ\
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: De interviú, l'infix -v- i la desinència -ar.

### Verb

interviuvar ‎(present interviuvo, passat interviuvé, futur interviuvaré)
* interviuar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·viu·var (4)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre interviuvar
# interviuis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tərˈbi.wis/, balear /in.təɾˈvi.wis/ Occidental: nord-occidental /in.terˈβi.wis/ valencià /in.teɾˈvi.wis/, /in.teɾˈβi.wis/

### Verb

interviuis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb interviuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·vi·uis (4)
* Anagrama: intuirives
# intimider
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.ti.mi.de/
   * Etimologia: Derivat de timide, «tímid».

### Verb

intimider
* intimidar

#### Conjugació
### Vegeu també

* Entrada «intimider» al Trésor de la langue française informatisé (TLFi).
# intimidendo
## Italià
### Verb

intimidendo
* gerundi de intimidire
# intimides
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tiˈmi.ðəs/, occidental /in.tiˈmi.ðes/
   * Rimes: -ides

### Verb

intimides
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de intimidar.
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb intimidar.
    [Que tu] intimidis o intimides; [tu] no intimidis o intimides.
# intimideguéssou
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /in.ti.mi.ðeˈɣe.sow/

### Verb

intimideguéssou
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intimidar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [vosaltres/vós] intimidéssiu, intimidésseu, intimidàsseu, intimidàssiu o intimidàreu.
# intimiden
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tiˈmi.ðən/, occidental /in.tiˈmi.ðen/
   * Rimes: -iden

### Verb

intimiden
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de intimidar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb intimidar.
    [Que ells/elles/vostès] intimidin o intimiden.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb intimidar.
    Intimidin o intimiden [ells/elles/vostès].
# intimidente
## Italià
### Verb

intimidente
* participi present de intimidire
# intimidentesi
## Italià
### Verb

intimidentesi
* participi present de intimidirsi
# intimidendosi
## Italià
### Verb

intimidendosi
* gerundi de intimidirsi
# intimidessa
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.ti.miˈðe.sə/, occidental /in.ti.miˈðe.sa/
       Informal: /in.ti.miˈðe.sɛ/
   * Rimes: -esa

### Verb

intimidessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb intimidar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] intimidés, intimidàs o intimidara.
# invierno
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /imˈbjeɾ.no/
       Americà: alt /imˈbjeɾ.no/, baix \iŋˈbjeɾ.no\, austral /imˈbjeɾ.no/
   * Rimes: -eɾno
   * Etimologia: De ivierno, del llatí tempus hibernum.

### Nom

invierno m. ‎(plural inviernos)
* hivern

#### Relacionats

| Estacions de l’any | 1 | 2 | 3 | 4 |
| Estacions de l’any | invierno | primavera | verano | otoño |

### Verb

invierno
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb invernar

#### Variants

* inverno

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·vier·no (3)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre invierno
# inviernos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /imˈbjeɾ.nos/, meridional /imˈbjeɾ.noh/
       Americà: alt /imˈbjeɾ.n(o)s/, baix \iŋˈbjeɾ.noh\, austral /imˈbjeɾ.nos/
   * Rimes: -eɾnos

### Nom

inviernos m. pl.
* forma plural de invierno

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·vier·nos (3)
* Anagrama: inversión
# invierto
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /imˈbjeɾ.to/
       Americà: alt /imˈbjeɾ.t(o)/, baix \iŋˈbjeɾ.to\, austral /imˈbjeɾ.to/
   * Rimes: -eɾto

### Verb

invierto
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb invertir
# invie
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.wɪ.ɛ/

### Adjectiu

invie
* vocatiu masculí singular de invius
# invii
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.wɪ.iː/

### Adjectiu

inviī
* nominatiu masculí plural de invius
* vocatiu masculí plural de invius
* genitiu masculí singular de invius
* genitiu neutre singular de invius
# invios
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.wɪ.oːs/

### Adjectiu

inviōs
* acusatiu masculí plural de invius
# inviis
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.wɪ.iːs/

### Adjectiu

inviīs
* datiu masculí/femení/neutre plural de invius
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de invius
# invincible
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈvɪns.ɪbl̩/ àudio (EUA)

### Adjectiu

invincible ‎(no comparable)
* invencible

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# invio
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.wɪ.oː/
   * Etimologia: Del prefix in- i viō, amb el sentit original de «posar en ruta», però que en llatí medieval va incorporar l'accepció de invehō ‎(«enviar»), per semblança fonètica.

### Verb

inviō ‎(1a present$^?$), inviās ‎(2a present), inviāre ‎(infinitiu), inviāvī ‎(perfet), inviātum ‎(supí)
* posar-se en marxa, iniciar camí
* enviar

#### Sinònims

* ineo

#### Descendents

* Anglès: envoy
* Català: enviar
* Castellà: enviar
* Francès: envoyer
* Italià: inviare

### Adjectiu

inviō
* datiu masculí singular de invius
* datiu neutre singular de invius
* ablatiu masculí singular de invius
* ablatiu neutre singular de invius

### Vegeu també

* Charlton T. Lewis, Charles Short, A Latin Dictionary, Oxford: Clarendon Press, 1879, invio
* Félix Gaffiot, Dictionnaire Illustré Latin-Français, ed.Hachette, 1934, p.853
# inviorum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.wɪˈoː.rʊm/

### Adjectiu

inviōrum
* genitiu masculí plural de invius
* genitiu neutre plural de invius
# instils
## Anglès
### Verb

instils
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de instil
# instil·la
## Català
### Verb

instil·la
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de instil·lar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb instil·lar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·til·la (3)
* Anagrames: allistin, instal·li, instal·lí
# instills
## Anglès
### Verb

instills
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de instill
# instill
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈstɪl/ àudio (EUA)

### Verb

instill ‎(3a persona singular present instills, gerundi instilling, passat i participi instilled)
* infondre
* instil·lar

#### Variants

* instil
# instilled
## Anglès
### Verb

instilled
* passat i participi de instill
# instilo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i(n)sˈti.lo/, meridional \i(ŋ)hˈti.lo\
       Americà: alt /insˈti.lo/, baix \i(ŋ)hˈti.lo\, austral /i(n)hˈti.lo/
   * Rimes: -ilo

### Verb

instilo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb instilar
# instilaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i(n)s.ti.laˈɾe/, meridional \i(ŋ)h.ti.laˈɾe\
       Americà: alt /ins.t(i).laˈɾe/, baix \i(ŋ)h.ti.laˈɾe\, austral /i(n)h.ti.laˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

instilaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb instilar
# instilling
## Anglès
### Verb

instilling
* gerundi de instill
# instilar
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i(n)s.tiˈlaɾ/, meridional \i(ŋ)h.tiˈlaɾ\
       Americà: alt /ins.t(i)ˈlaɾ/, baix \i(ŋ)h.tiˈlaɾ\, austral /i(n)h.tiˈlaɾ/
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí instillāre.

### Verb

instilar trans. ‎(present instilo, passat instilé, futur instilaré)
* instil·lar

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·lar (3)
# intoxicaré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tuk.si.kəˈɾe/ balear /in.tok.si.kəˈɾe/, /in.tuk.si.kəˈɾe/ Occidental: /in.tok.si.kaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

intoxicaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de intoxicar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.tok.si.kaˈɾe/, meridional \iŋ.tok.si.kaˈɾe\
       Americà: alt /in.tok.s(i).kaˈɾe/, baix \iŋ.tok.si.kaˈɾe\, austral /in.tok.si.kaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

intoxicaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb intoxicar
# intoxicarives
## Català
### Verb

intoxicarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de intoxicar.
# intoxicarà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tuk.si.kəˈɾa/ balear /in.tok.si.kəˈɾa/, /in.tuk.si.kəˈɾa/ Occidental: /in.tok.si.kaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

intoxicarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de intoxicar.
# intoxicaràs
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tuk.si.kəˈɾas/ balear /in.tok.si.kəˈɾas/, /in.tuk.si.kəˈɾas/ Occidental: /in.tok.si.kaˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

intoxicaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de intoxicar.
# intoxicariva
## Català
### Verb

intoxicariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de intoxicar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de intoxicar.
# intoxicaries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tuk.si.kəˈɾi.əs/ balear /in.tok.si.kəˈɾi.əs/, /in.tuk.si.kəˈɾi.əs/ Occidental: /in.tok.si.kaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

intoxicaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de intoxicar.
# intoxicariven
## Català
### Verb

intoxicariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de intoxicar.
# intoxicaríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tuk.si.kəˈɾi.əw/ balear /in.tok.si.kəˈɾi.əw/, /in.tuk.si.kəˈɾi.əw/ Occidental: /in.tok.si.kaˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

intoxicaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de intoxicar.
# inund
## Català
### Verb

inund
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inundar.
# inundaia
## Català
### Verb

inundaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de inundar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de inundar.
# inundaies
## Català
### Verb

inundaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inundar.