OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# intimasses
## Català
### Verb

intimasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb intimar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ti·mas·ses (4)
* Anagrames: amistessin, estimassin, imantessis, matinessis, matisessin, tamisessin
# intimassin
## Català
### Verb

intimassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb intimar.
# intimaràs
## Català
### Verb

intimaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de intimar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ti·ma·ràs (4)
* Anagrama: amnistiar
# intimaré
## Català
### Verb

intimaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de intimar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ti·ma·ré (4)
* Anagrames: imitaren, mentiria
# intimaríeu
## Català
### Verb

intimaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de intimar.
# intuiriven
## Català
### Verb

intuiriven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de intuir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tui·ri·ven (4)
* Anagrama: interviuin
# intuirives
## Català
### Verb

intuirives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de intuir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tui·ri·ves (4)
* Anagrama: interviuis
# intuirà
## Català

   * Pronúncia: /in.tu.iˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

intuirà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de intuir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tu·i·rà (4)
* Anagrama: intruïa
# intuiria
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tu.iˈɾi.ə/, occidental /in.tu.iˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

intuiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de intuir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de intuir.
# intuireu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tujˈɾɛw/ balear /in.tujˈɾəw/, /in.tujˈɾɛw/ Occidental: nord-occidental /in.tujˈɾew/ valencià /in.tujˈɾew/, /in.twiˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

intuireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de intuir.
# intuirien
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tu.iˈɾi.ən/, occidental /in.tu.iˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

intuirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de intuir.
# intuiré
## Català

   * Pronúncia: /in.tu.iˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

intuiré
* Primera persona del singular (jo) del futur de intuir.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.twiˈɾe/, meridional \iŋ.twiˈɾe\
       Americà: alt /in.twiˈɾe/, baix \iŋ.twiˈɾe\, austral /in.twiˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

intuiré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb intuir
# intuiries
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tu.iˈɾi.əs/, occidental /in.tu.iˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

intuiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de intuir.
# intuiriva
## Català
### Verb

intuiriva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de intuir.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de intuir.
# intuiràs
## Català

   * Pronúncia: /in.tu.iˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

intuiràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de intuir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tu·i·ràs (4)
* Anagrames: instauri, instaurí, instruïa
# intitulàreu
## Català
### Verb

intitulàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de intitular.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàsseu
## Català
### Verb

intitulàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàssim
## Català
### Verb

intitulàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàrem
## Català
### Verb

intitulàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de intitular.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàs
## Català
### Verb

intitulàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàssem
## Català
### Verb

intitulàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàssiu
## Català
### Verb

intitulàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intitular.
# intitulàieu
## Català
### Verb

intitulàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de intitular.
# intitulàveu
## Català
### Verb

intitulàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de intitular.
# imputando
## Italià
### Verb

imputando
* gerundi de imputare
# imputarem
## Català
### Verb

imputarem
* Primera persona del plural (nosaltres) del futur de imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·ta·rem (4)
* Anagrama: impremtau
# imputar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puˈta/ Occidental: nord-occidental /im.puˈta/ valencià /im.puˈtaɾ/, /im.puˈta/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: imputà
   * Etimologia: Del llatí imputāre, segle XIV.

### Verb

imputar trans.
* Atribuir alguna culpa, delicte o acció.
    «Tot i això, continua imputat per delictes de tràfic d'influències i suborn i pel delicte fiscal corresponent a l'exercici del 1999.»
* Escriure en el llibre comptable.
    «Les despeses que imputarem seran relativament menors havent sostret les financeres del retorn del deute.»

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: imputo, imputa, imputem

#### Sinònims

* acusar
* anotar

#### Antònims

* exonerar
* abonar, pagar

#### Relacionats

* De la mateix arrel: imputabilitat, imputable, imputació, imputador

#### Traduccions

* Alemany: anhängen $^{(de)}$, andichten $^{(de)}$
* Anglès: impute $^{(en)}$
* Castellà: imputar $^{(es)}$, achacar $^{(es)}$
* Esperanto: akuzi $^{(eo)}$
* Francès: imputer $^{(fr)}$, inculper $^{(fr)}$
* Italià: imputare $^{(it)}$, incolpare $^{(it)}$
* Llatí: imputare $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tar (3)
* Heterograma de 7 lletres (aimprtu)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* ↑ Sebastià Bennasar i Llobera, 501 crims que has de conèixer abans de morir, 2011
* ↑ Guillem López i Casasnovas, Esther Martínez i Garcia, La balança fiscal de Catalunya amb l'administració central, 1995-1998, 2000

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /im.puˈtaɾ/
       Americà: alt /im.p(u)ˈtaɾ/, baix /im.puˈtaɾ/
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí imputāre.

### Verb

imputar trans. ‎(present imputo, passat imputé, futur imputaré)
* imputar

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tar (3)
* Heterograma de 7 lletres (aimprtu)
# imputaran
## Català
### Verb

imputaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de imputar.
# imputante
## Italià
### Verb

imputante
* participi present de imputare
# imputara
## Català
### Verb

imputara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
# imputare
## Italià

   * Pronúncia: /im.puˈtaː.re/
   * Etimologia: Del llatí imputāre.

### Verb

imputare
* imputar

#### Sinònims

* accusare
* attribuire, addebitare

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tà·re (4)
* Heterograma de 8 lletres (aeimprtu)

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪm.pʊˈtaː.rɛ/

### Verb

imputāre
* infinitiu del present actiu de imputō
# imputaren
## Català
### Verb

imputaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de imputar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
# imputano
## Italià
### Verb

imputano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de imputare
# insurgirà
## Català
### Verb

insurgirà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de insurgir-se.
# insurgiríeu
## Català
### Verb

insurgiríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de insurgir-se.
# insurgiria
## Català
### Verb

insurgiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de insurgir-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de insurgir-se.
# insurgiries
## Català
### Verb

insurgiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de insurgir-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·gi·ri·es (5)
* Anagrama: irriguessin
# insurgiràs
## Català
### Verb

insurgiràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de insurgir-se.
# insurgisc
## Català
### Verb

insurgisc
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insurgir-se.
# insurgirien
## Català
### Verb

insurgirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de insurgir-se.
# insurgiré
## Català
### Verb

insurgiré
* Primera persona del singular (jo) del futur de insurgir-se.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.suɾ.xiˈɾe/, meridional \iŋ.suɾ.hiˈɾe\
       Americà: alt /in.suɾ.x(i)ˈɾe/, baix \iŋ.suɾ.hiˈɾe\, austral /in.suɾ.xiˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

insurgiré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb insurgir
# insurgisca
## Català
### Verb

insurgisca
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb insurgir-se.
# invaginaria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾi.ə/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾi.ə/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾi.a/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾi.a/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

invaginaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de invaginar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de invaginar.
# invaginares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒiˈna.ɾəs/, balear /iɱ.və.ʒiˈna.ɾəs/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒiˈna.ɾes/ valencià /iɱ.va.d͡ʒiˈna.ɾes/, /im.ba.d͡ʒiˈna.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

invaginares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de invaginar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb invaginar.
# invaginarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾi.ən/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾi.ən/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾi.en/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾi.en/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

invaginarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de invaginar.
# invaginaries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾi.əs/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾi.əs/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾi.es/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾi.es/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

invaginaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de invaginar.
# invaginaràs
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾas/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾas/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾas/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾas/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

invaginaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de invaginar.
# invaginareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾɛw/ balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾəw/, /iɱ.və.ʒi.nəˈɾɛw/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾew/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾew/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

invaginareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de invaginar.
# invaginarà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾa/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾa/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾa/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾa/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

invaginarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de invaginar.
# invaginaré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾe/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾe/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾe/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾe/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

invaginaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de invaginar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /im.ba.xi.naˈɾe/, meridional /im.ba.hi.naˈɾe/
       Americà: alt /im.ba.x(i).naˈɾe/, baix \iŋ.ba.hi.naˈɾe\, austral /im.ba.xi.naˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

invaginaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb invaginar
# invaginaríem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾi.əm/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾi.əm/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾi.em/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾi.em/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾi.em/
   * Rimes: -iem

### Verb

invaginaríem
* Primera persona del plural (nosaltres) del condicional de invaginar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·va·gi·na·rí·em (6)
* Anagrama: imaginariven
# invaginaríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bə.ʒi.nəˈɾi.əw/, balear /iɱ.və.ʒi.nəˈɾi.əw/ Occidental: nord-occidental /im.ba.ʒi.naˈɾi.ew/ valencià /iɱ.va.d͡ʒi.naˈɾi.ew/, /im.ba.d͡ʒi.naˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

invaginaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de invaginar.
# incardinassin
## Català
### Verb

incardinassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incardinar.
# incardinate
## Anglès
### Verb

incardinate ‎(3a persona singular present incardinates, gerundi incardinating, passat i participi incardinated)
* incardinar
# incardinates
## Anglès
### Verb

incardinates
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de incardinate
# incardinasses
## Català
### Verb

incardinasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incardinar.
# incardinated
## Anglès
### Verb

incardinated
* passat i participi de incardinate
# incardinating
## Anglès
### Verb

incardinating
* gerundi de incardinate
# incardinaríeu
## Català
### Verb

incardinaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de incardinar.
# incardinassen
## Català
### Verb

incardinassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incardinar.
# incardinassis
## Català
### Verb

incardinassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incardinar.
# internacionalitzau
## Català
### Verb

internacionalitzau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de internacionalitzar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb internacionalitzar.
# internacionalitzaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.βən/ balear /in.təɾ.nə.si.o.nə.ɫiˈd͡za.vən/, /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.vən/ Occidental: nord-occidental /in.ter.na.si.o.na.ɫiˈd͡za.βen/ valencià /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.ven/, /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

internacionalitzaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de internacionalitzar.
# internacionalitzaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.βəs/ balear /in.təɾ.nə.si.o.nə.ɫiˈd͡za.vəs/, /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.vəs/ Occidental: nord-occidental /in.ter.na.si.o.na.ɫiˈd͡za.βes/ valencià /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.ves/, /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

internacionalitzaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de internacionalitzar.
# internacionalitzava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.βə/ balear /in.təɾ.nə.si.o.nə.ɫiˈd͡za.və/, /in.tər.nə.si.u.nə.ɫiˈd͡za.və/ Occidental: nord-occidental /in.ter.na.si.o.na.ɫiˈd͡za.βa/ valencià /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.va/, /in.teɾ.na.si.o.na.ɫiˈza.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

internacionalitzava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de internacionalitzar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de internacionalitzar.
# internacionalitze
## Català
### Verb

internacionalitze
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de internacionalitzar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb internacionalitzar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb internacionalitzar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb internacionalitzar.
# internacionalitzassis
## Català
### Verb

internacionalitzassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb internacionalitzar.
# internacionalitzassin
## Català
### Verb

internacionalitzassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb internacionalitzar.
# ipnotizzatrice
## Italià

   * Pronúncia: /i.pno.tid.d͡zaˈtriː.t͡ʃe/

### Nom

ipnotizzatrice f. ‎(plural ipnotizzatrici)
* forma femenina de ipnotizzatore

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·pno·tiz·za·trì·ce (6)
# ipocrit
## Romanès

   * Pronúncia: /i.poˈkrit/

### Nom

ipocrit m. ‎(plural ipocriți, femení ipocrită)
* hipòcrita

#### Declinació

| | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| | Indefinit | Indefinit | Definit | Indefinit | Indefinit | Definit |
| Nominatiu-acusatiu | (un) | ipocrit | ipocritul | (niște) | ipocriți | ipocriții |
| Genitiu-datiu | (unui) | ipocrit | ipocritului | (unor) | ipocriți | ipocriților |
| Vocatiu | | ipocritule, ipocrite | ipocritule, ipocrite | | ipocriților | ipocriților |
# ipocritele
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -le.

### Nom

ipocritele
* nominatiu i acusatiu definit plural de ipocrită
# ipocritelor
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -lor.

### Nom

ipocritelor
* genitiu i datiu definit plural de ipocrită
* vocatiu plural de ipocrită
# ipocriti
## Italià

   * Pronúncia: /iˈpɔː.kri.ti/

### Adjectiu

ipocriti m. pl.
* forma plural de ipocrita

### Nom

ipocriti m. pl.
* forma plural de ipocrita

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·pò·cri·ti (4)
# ipnotizzatrici
## Italià

   * Pronúncia: /i.pno.tid.d͡zaˈtriː.t͡ʃi/

### Nom

ipnotizzatrici f. pl.
* forma plural de ipnotizzatrice

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·pno·tiz·za·trì·ci (6)
# ipocrita
## Italià

   * Pronúncia: /iˈpɔː.kri.ta/

### Adjectiu

ipocrita inv. ‎(plural masculí ipocriti, plural femení ipocrite)
* hipòcrita

### Nom

ipocrita m. f. ‎(plural masculí ipocriti, plural femení ipocrite)
* hipòcrita

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·pò·cri·ta (4)

## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -a.

### Nom

ipocrita
* nominatiu i acusatiu definit singular de ipocrită
# ipocritei
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -i.

### Nom

ipocritei
* genitiu i datiu definit singular de ipocrită
# ipocritamente
## Italià

   * Pronúncia: /iˌpɔ.kri.taˈmen.te/
   * Etimologia: De ipocrita i el sufix -mente.

### Adverbi

ipocritamente
* hipòcritament

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·po·cri·ta·mén·te (6)
# ipocrite
## Italià

   * Pronúncia: /iˈpɔː.kri.te/

### Adjectiu

ipocrite f. pl.
* forma plural de ipocrita

### Nom

ipocrite f. pl.
* forma plural de ipocrita

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·pò·cri·te (4)

## Romanès
### Nom

ipocrite
* forma plural de ipocrită
* genitiu i datiu indefinit singular de ipocrită

### Nom

ipocrite
* vocatiu singular de ipocrit
# investir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.bəsˈti/, balear /iɱ.vəsˈti/ Occidental: nord-occidental /im.besˈti/ valencià /iɱ.vesˈtiɾ/, /im.besˈti/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: investí
   * Etimologia: Del llatí investīre ‎(literalment «cobrir amb vestit»), amb el sentit simbòlic d'una insígnia com un mantell, pal·li, etc. Doblet del patrimonial envestir, segle XIX

### Verb

investir trans.
* Conferir solemnement un feu, dignitat o potestat.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: investeixo, investeix, investim

#### Derivats

* investiment

#### Traduccions

* Anglès: invest $^{(en)}$, grant $^{(en)}$
* Castellà: investir $^{(es)}$, envestir $^{(es)}$
* Francès: investir $^{(fr)}$, décerner $^{(fr)}$
* Italià: investire $^{(it)}$
* Llatí: investire $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ves·tir (3)
* Anagrames: invertís, vitrines

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
# investigàveu
## Català
### Verb

investigàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de investigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ves·ti·gà·veu (5)
* Anagrama: investigueva
# investin
## Català
### Verb

investin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb investir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb investir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ves·tin (3)
* Anagrames: envistin, inventis, invisten
# investing
## Anglès
### Verb

investing
* gerundi de invest
# investio
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈwɛs.tɪ.oː/
   * Etimologia: Del prefix in- ‎(«en relació a») i el verb vestiō ‎(«vestir,envoltar»).

### Verb

investiō ‎(1a present$^?$), investīs ‎(2a present), investīre ‎(infinitiu), investīvī ‎(perfet), investītum ‎(supí)
* investir, jo investeixo
* envoltar, recobrir
* envoltar i atacar una fortificació

### Vegeu també

* ↑ Wilhelm Meyer-Lübke, Romanisches etymologisches Wörterbuch, p.4531
* ↑ Friedrich Díez, Etymologisches Wörterbuch der romanischen Sprachen,p.185
# investira
## Català
### Verb

investira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb investir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb investir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ves·ti·ra (4)
* Anagrames: invitares, sentiriva, visitaren
# inventis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /imˈben.tis/, balear /iɱˈven.tis/ Occidental: nord-occidental /imˈben.tis/ valencià /iɱˈven.tis/, /imˈben.tis/
   * Rimes: -entis

### Verb

inventis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb inventar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ven·tis (3)
* Anagrames: envistin, investin, invisten
# inventionum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.wɛn.tɪˈoː.nʊm/

### Nom

inventiōnum
* genitiu plural de inventiō
# inventive
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈvɛntɪv/

### Adjectiu

inventive ‎(comparatiu more inventive, superlatiu most inventive)
* inventiu
* enginyós
# inventionis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.wɛn.tɪˈoː.nɪs/

### Nom

inventiōnis
* genitiu singular de inventiō