OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# none
## Anglès

   * Pronúncia: /nʌn/, /nɒn/
   * Àudio: EUA
   * Etimologia: De l'anglès mitjà none, noon, non, de l'anglès antic nān, de ne ‎(«no») i ān ‎(«un»).

### Pronom

none
* cap
* res

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈnoː.nɛ/

### Adjectiu

nōne
* vocatiu masculí singular de nōnus
# nonehappy
## Anglès
### Adjectiu

nonehappy ‎(no comparable)
* infeliç
    none too happy (col·loquial), no gaire content
# nonante
## Francès
### Numeral

nonante
* (Bèlgica, Suïssa) noranta

#### Sinònims

* quatre-vingt-dix (França, Quebec)
# nonas
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈnoː.naːs/

### Adjectiu

nōnās
* acusatiu femení plural de nōnus

### Nom

nonās
* acusatiu plural de nonae
# nonarum
## Llatí

   * Pronúncia: /noːˈnaː.rʊm/

### Adjectiu

nōnārum
* genitiu femení plural de nōnus

### Nom

nonārum
* genitiu plural de nonae
# nonchalances
## Anglès
### Nom

nonchalances
* forma plural de nonchalance

## Francès

   * Pronúncia: /nɔ̃.ʃaˈlɑ̃s/

### Nom

nonchalances f. pl.
* forma plural de nonchalance
# nonefficacy
## Anglès

   * Etimologia: Del prefix non- i efficacy, segle XXI.

### Nom

nonefficacy ‎(incomptable)
* ineficàcia
    «I think it’s fair that we hold the mirror up to ourselves and scrutinize effectiveness for some of these operations. It’s important to understand where we have gaps in knowledge of the efficacy or nonefficacy of common surgical treatments.» (Nicholas Bakalar, Considering Bone or Joint Surgery? You May Not Need It., The New York Times, gen. 2022)(afegiu la traducció en català)

#### Variants

* non-efficacy

#### Antònims

* efficacy

### Vegeu també

* Obres de referència: Dict
# nonchalance
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈnɒnʃələns/
   * Etimologia: Del francès nonchalance.

### Nom

nonchalance ‎(plural nonchalances)
* indiferència
    «Whith an air of nonchalance he lounged up and down the pavement, and gazed at the ground, the sky, the opposite houses and the line of railings.» (Arthur Conan Doyle, A Study in Scarlet, llibre I capítol 1)Amb aire d'indiferència es passejà per la vorera amunt i avall, mirant cap al terra, cap al cel, cap a les cases de l'altra banda del carrer i la filera de reixes.

#### Sinònims

* indifference, carelessness, coolness, disregard, detachment

### Vegeu també
## Francès

   * Pronúncia: /nɔ̃.ʃa.lɑ̃s/
   * Etimologia: De non i chaloir.

### Nom

nonchalance f. ‎(plural nonchalances)
* desídia, deixadesa, indiferència, indolència, mandra, apatia
    «Naturellement, par nonchalance; il en vint à se délier de toutes les résolutions qu'il s'était faites.» (Gustave Flaubert, Madame Bovary, 1857, llibre I capítol 1)Naturalment, per mandra, acabà deslligant-se de tots els propòsits que s'havia marcat.
# nitruràsseu
## Català
### Verb

nitruràsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitrurés
## Català

   * Pronúncia: /ni.tɾuˈɾes/
   * Rimes: -es

### Verb

nitrurés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitrurésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾuˈɾe.səw/, occidental /ni.tɾuˈɾe.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

nitrurésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruràssem
## Català
### Verb

nitruràssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruràveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ni.tɾuˈɾa.βəw/, balear /ni.tɾuˈɾa.vəw/ Occidental: nord-occidental /ni.tɾuˈɾa.βew/ valencià /ni.tɾuˈɾa.vew/, /ni.tɾuˈɾa.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

nitruràveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de nitrurar.
# nitruràssiu
## Català
### Verb

nitruràssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruréssem
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾuˈɾe.səm/, occidental /ni.tɾuˈɾe.sem/
   * Rimes: -esem

### Verb

nitruréssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruràs
## Català
### Verb

nitruràs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruràssim
## Català
### Verb

nitruràssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# ombrejara
## Català
### Verb

ombrejara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb ombrejar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: bromejara, bromejarà
# ombrejaran
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾə.ʒəˈɾan/ balear /om.bɾə.ʒəˈɾan/, /um.bɾə.ʒəˈɾan/ Occidental: nord-occidental /om.bɾe.ʒaˈɾan/, valencià /om.bɾe.d͡ʒaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

ombrejaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrama: bromejaran
# ombrejaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾəˈʒa.ɾən/ balear /om.bɾəˈd͡ʒa.ɾən/, /um.bɾəˈʒa.ɾən/ Occidental: nord-occidental /om.bɾeˈʒa.ɾen/, valencià /om.bɾeˈd͡ʒa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

ombrejaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de ombrejar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb ombrejar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: om·bre·ja·ren (4)
* Anagrames: bornejarem, bornejàrem, bromejaren
# ombrejaria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾə.ʒəˈɾi.ə/ balear /om.bɾə.ʒəˈɾi.ə/, /um.bɾə.ʒəˈɾi.ə/ Occidental: nord-occidental /om.bɾe.ʒaˈɾi.a/, valencià /om.bɾe.d͡ʒaˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

ombrejaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de ombrejar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrama: bromejaria
# ombrejarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾə.ʒəˈɾi.ən/ balear /om.bɾə.ʒəˈɾi.ən/, /um.bɾə.ʒəˈɾi.ən/ Occidental: nord-occidental /om.bɾe.ʒaˈɾi.en/, valencià /om.bɾe.d͡ʒaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

ombrejarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: bornejaríem, bromejarien
# ombrejaries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾə.ʒəˈɾi.əs/ balear /om.bɾə.ʒəˈɾi.əs/, /um.bɾə.ʒəˈɾi.əs/ Occidental: nord-occidental /om.bɾe.ʒaˈɾi.es/, valencià /om.bɾe.d͡ʒaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

ombrejaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrama: bromejaries
# ombrejar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾəˈʒa/ balear /om.bɾəˈd͡ʒa/, /um.bɾəˈʒa/ Occidental: nord-occidental /om.bɾeˈʒa/ valencià /om.bɾeˈd͡ʒaɾ/, /om.bɾeˈd͡ʒa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: ombrejà
   * Etimologia: De ombra i el sufix -ejar.

### Verb

ombrejar trans.
* ombrar
* Representar ombres en una obra plàstica.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: ombrejo, ombreja, ombregem Vocal rizotònica: /ɛ/, /ə/, /e/

#### Traduccions

* Anglès: shade $^{(en)}$
* Castellà: sombrear $^{(es)}$
* Italià: ombreggiare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: om·bre·jar (3)
* Anagrames: borrejam, bromejar, marbrejo

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# ombrejares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾəˈʒa.ɾəs/ balear /om.bɾəˈd͡ʒa.ɾəs/, /um.bɾəˈʒa.ɾəs/ Occidental: nord-occidental /om.bɾeˈʒa.ɾes/, valencià /om.bɾeˈd͡ʒa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

ombrejares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de ombrejar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: bromejares, bromerejàs
# ombrejareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /um.bɾə.ʒəˈɾɛw/ balear /om.bɾə.ʒəˈɾəw/, /um.bɾə.ʒəˈɾɛw/ Occidental: nord-occidental /om.bɾe.ʒaˈɾew/, valencià /om.bɾe.d͡ʒaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

ombrejareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de ombrejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: bromejareu, bromejàreu, bromerejau
# orine
## Català
### Verb

orine
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de orinar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb orinar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb orinar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb orinar.

#### Variants

* [1] orino, orini, orín
* [2] orini, orino
* [3] orini, orino
* [4] orini

### Miscel·lània

* Anagrames: nieró, oïren, renoi
# orinegués
## Català
### Verb

orinegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinessi, orinés, orinàs, orinara
# orineguéssom
## Català
### Verb

orineguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinéssim, orinéssem, orinàssim, orinàssem, orinàrem
# orineguem
## Català
### Verb

orineguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinem
# orineguesses
## Català
### Verb

orineguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinessis, orinesses, orinassis, orinasses, orinares
# orineguéssou
## Català
### Verb

orineguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinéssiu, orinésseu, orinàssiu, orinàsseu, orinàreu
# orineguessa
## Català
### Verb

orineguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinessi, orinessa, orinés, orinàs, orinara
# orineguessen
## Català
### Verb

orineguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orinessin, orinessen, orinassin, orinassen, orinaren
# orinegueu
## Català
### Verb

orinegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orineu
# obeiguéssem
## Català
### Verb

obeiguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
# obeiguésseu
## Català
### Verb

obeiguésseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
# obeir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βəˈi/ balear /o.bəˈi/, /u.bəˈi/ Occidental: nord-occidental /o.βeˈi/ valencià /o.beˈiɾ/, /o.βeˈi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: obeí
   * Etimologia: Del llatí oboedīre, segle XIV.

### Verb

obeir trans., intr.
* (transitiu) Complir allò que algú mana.
* (transitiu) Funcionar d’acord a l’acció demanada.
* (intransitiu) Tenir per causa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: obeeixo, obeeix, obeïm

#### Sinònims

* creure
* obtemperar

#### Antònims

* desobeir

#### Traduccions

* Anglès: obey $^{(en)}$
* Castellà: obedecer $^{(es)}$
* Francès: obéir $^{(fr)}$
* Italià: obbedire $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·be·ir (3)
* Anagrama: boire

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# obeiguérem
## Català
### Verb

obeiguérem
* (col·loquial balear) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de obeir.
* (col·loquial valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
# obeigués
## Català
### Verb

obeigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
# obeiguéveu
## Català
### Verb

obeiguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de obeir.
# obeigué
## Català
### Verb

obeigué
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de obeir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de obeir.
# obeiguéreu
## Català
### Verb

obeiguéreu
* (col·loquial balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de obeir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb obeir.
# ordinatum
## Llatí

   * Pronúncia: /oːr.dɪˈnaː.tʊm/

### Verb

ōrdinātum
* supí acusatiu de ōrdinō
# ordine
## Italià

   * Pronúncia: /ˈor.di.ne/

### Nom

ordine m. ‎(plural ordini)
* ordre
* orde

### Miscel·lània

* Síl·labes: ór·di·ne (3)
* Heterograma de 6 lletres (deinor)

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈoːr.dɪ.nɛ/

### Nom

ōrdine
* ablatiu singular de ōrdō
# ordinava
## Català
### Verb

ordinava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·na·va (4)
* Anagrama: adornavi

## Català antic
### Verb

ordinava
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar
# ordinen
## Català
### Verb

ordinen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·nen (3)
* Anagrames: enrondi, enrondí, nodrien, ordenin, rondine

## Català antic
### Verb

ordinen
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del present d'indicatiu de ordinar
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del present de subjuntiu de ordinar
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperatiu de ordinar
# ordinaves
## Català
### Verb

ordinaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·na·ves (4)
* Heterograma de 9 lletres (adeinorsv)

## Català antic
### Verb

ordinaves
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar
# ordinem
## Català
### Verb

ordinem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de ordinar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb ordinar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·nem (3)
* Heterograma de 7 lletres (deimnor)
* Anagrames: dormien, moderin, nodríem

## Català antic
### Verb

ordinem
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present de subjuntiu de ordinar
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperatiu de ordinar

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈoːr.dɪ.nɛm/

### Nom

ōrdinem
* acusatiu singular de ōrdō
# ordinau
## Català
### Verb

ordinau
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de ordinar.
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·nau (3)
* Heterograma de 7 lletres (adinoru)

## Català antic
### Verb

ordinau
* segona persona plural (vós, vosaltres) del present d'indicatiu de ordinar
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperatiu de ordinar

#### Variants

* [1] ordinats
* [2] ordinats
# ordinaven
## Català
### Verb

ordinaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·di·na·ven (4)
* Anagrama: enrondavi

## Català antic
### Verb

ordinaven
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet d'indicatiu de ordinar
# ordinavi
## Llatí

   * Pronúncia: /oːr.dɪˈnaː.wiː/

### Verb

ōrdināvī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de ōrdinō
# omissionibus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɔ.mɪs.sɪˈɔ.nɪ.bʊs/

### Nom

omissionibus
* datiu plural de omissio
* ablatiu plural de omissio
# omissionis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɔ.mɪsˈsɪ.ɔ.nɪs/

### Nom

omissionis
* genitiu singular de omissio
# omissionum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɔ.mɪsˈsɪ.ɔ.nʊm/

### Nom

omissionum
* genitiu plural de omissio
# omitl
## Nàhuatl clàssic
### Nom

omitl
* os
# omissum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɔˈmɪs.sʊm/

### Verb

omissum
* supí acusatiu de omittō
# omissioni
## Llatí

   * Pronúncia: /ɔ.mɪsˈsɪ.ɔ.niː/

### Nom

omissionī
* datiu singular de omissio
# omissió
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.mi.siˈo/ balear /o.mi.siˈo/, /u.mi.siˈo/ Occidental: /o.mi.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: Del llatí omissio.

### Nom

omissió f. ‎(plural omissions)
* Delicte consistent en no actuar quan la llei ho fa obligatori.
    Era culpable per omissió d'auxili després de l'accident.
* Allò que no es fa constar.
    En el text hi ha diverses omissions que no el fan entenedor.

#### Traduccions

* Anglès: omission $^{(en)}$
* Castellà: omisión $^{(es)}$
* Francès: omission $^{(fr)}$
* Italià: omissione $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·mis·si·ó (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# omitiré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /o.mi.tiˈɾe/
       Americà: alt /o.mi.t(i)ˈɾe/, baix /o.mi.tiˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

omitiré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb omitir

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·mi·ti·ré (4)
* Anagrama: remitió
# ortografiassis
## Català
### Verb

ortografiassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ortografiar.

#### Variants

* ortografiessis, ortografiesses, ortografiasses, ortografiares
# ortografiaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.βəs/ balear /oɾ.to.ɣɾə.fiˈa.vəs/, /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.vəs/ Occidental: nord-occidental /or.to.ɣɾa.fiˈa.βes/ valencià /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.ves/, /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

ortografiaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de ortografiar.
# ortografiassin
## Català
### Verb

ortografiassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb ortografiar.

#### Variants

* ortografiessin, ortografiessen, ortografiassen, ortografiaren
# ortografiava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.βə/ balear /oɾ.to.ɣɾə.fiˈa.və/, /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.və/ Occidental: nord-occidental /or.to.ɣɾa.fiˈa.βa/ valencià /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.va/, /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

ortografiava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de ortografiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de ortografiar.
# ortografiasses
## Català
### Verb

ortografiasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ortografiar.

#### Variants

* ortografiessis, ortografiesses, ortografiassis, ortografiares
# ortografiaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.βən/ balear /oɾ.to.ɣɾə.fiˈa.vən/, /ur.tu.ɣɾə.fiˈa.vən/ Occidental: nord-occidental /or.to.ɣɾa.fiˈa.βen/ valencià /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.ven/, /oɾ.to.ɣɾa.fiˈa.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

ortografiaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de ortografiar.
# ortografica
## Italià

   * Pronúncia: /or.toˈɡraː.fi.ka/

### Adjectiu

ortografica f. ‎(plural ortografiche)
* forma femenina de ortografico
# ortografiau
## Català
### Verb

ortografiau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de ortografiar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb ortografiar.

#### Variants

* [1] ortografieu
* [2] ortografieu
# obligarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫi.ɣəˈɾi.ən/ balear /ob.bɫi.ɣəˈɾi.ən/, /ub.bɫi.ɣəˈɾi.ən/ Occidental: /o.bɫi.ɣaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

obligarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de obligar.
# obligariven
## Català
### Verb

obligariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de obligar.
# obligaries
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫi.ɣəˈɾi.əs/ balear /ob.bɫi.ɣəˈɾi.əs/, /ub.bɫi.ɣəˈɾi.əs/ Occidental: /o.bɫi.ɣaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

obligaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de obligar.
# obligarives
## Català
### Verb

obligarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de obligar.
# obligares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫiˈɣa.ɾəs/ balear /ob.bɫiˈɣa.ɾəs/, /ub.bɫiˈɣa.ɾəs/ Occidental: /o.bɫiˈɣa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

obligares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de obligar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb obligar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·bli·ga·res (4)
* Heterograma de 9 lletres (abegilors)
* Anagrama: obligar-se
# obligareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫi.ɣəˈɾɛw/ balear /ob.bɫi.ɣəˈɾəw/, /ub.bɫi.ɣəˈɾɛw/ Occidental: /o.bɫi.ɣaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

obligareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de obligar.
# obligaria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫi.ɣəˈɾi.ə/ balear /ob.bɫi.ɣəˈɾi.ə/, /ub.bɫi.ɣəˈɾi.ə/ Occidental: /o.bɫi.ɣaˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

obligaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de obligar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de obligar.
# obligariva
## Català
### Verb

obligariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de obligar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de obligar.
# obligaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.βɫiˈɣa.ɾən/ balear /ob.bɫiˈɣa.ɾən/, /ub.bɫiˈɣa.ɾən/ Occidental: /o.bɫiˈɣa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

obligaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de obligar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb obligar.
# obsessive
## Anglès
### Adjectiu

obsessive ‎(comparatiu more obsessive, superlatiu most obsessive)
* obsessiu

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# obsessive-compulsive disorder
## Anglès
### Nom

obsessive-compulsive disorder ‎(plural obsessive-compulsive disorders)
* trastorn obsessivocompulsiu

### Vegeu també

* obsessive-compulsive disorder. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 setembre 2014].
# obsessive-compulsive disorders
## Anglès
### Nom

obsessive-compulsive disorders
* forma plural de obsessive-compulsive disorder
# obsessionésseu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /up.sə.si.uˈne.səw/ balear /op.sə.si.oˈne.səw/, /up.sə.si.uˈne.səw/ Occidental: /op.se.si.oˈne.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

obsessionésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb obsessionar.

#### Variants

* obsessionéssiu, obsessionàssiu, obsessionàsseu, obsessionàreu
# obsessionéssiu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /up.sə.si.uˈne.siw/ balear /op.sə.si.oˈne.siw/, /up.sə.si.uˈne.siw/ Occidental: /op.se.si.oˈne.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

obsessionéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb obsessionar.

#### Variants

* obsessionésseu, obsessionàssiu, obsessionàsseu, obsessionàreu