OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# industriares
## Català
### Verb

industriares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de industriar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb industriar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dus·tri·a·res (5)
* Anagrama: industriar-se
# impugnéssiu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈne.siw/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈne.siw/, valencià /im.puɡˈne.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

impugnéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.

#### Variants

* impugnésseu, impugnàsseu, impugnàssiu, impugnàreu
# impugní
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈni/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈni/, valencià /im.puɡˈni/
   * Rimes: -i

### Verb

impugní
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de impugnar.
    [Jo] impugní o vaig impugnar.
# impugnò
## Italià
### Verb

impugnò
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del passat de impugnare
# impuls
## Català

   * Pronúncia: /imˈpuɫs/
   * Rimes: -uls
   * Etimologia: Del castellà impulso, del llatí impulsus, segle XVII.

### Nom

impuls m. ‎(plural impulsos)
* Acció i efecte d'impel·lir.

#### Sinònims

* energia
* força
* instint, rampell
* impulsió

#### Traduccions

* Alemany: Triebkraft $^{(de)}$ f.
* Anglès: impulse $^{(en)}$
* Búlgar: стимул $^{(bg)}$ m. ‎(stimul)
* Castellà: impulso $^{(es)}$, impulsión $^{(es)}$
* Francès: impulsion $^{(fr)}$
* Friülà: impuls $^{(fur)}$ m.
* Gallec: impulso $^{(gl)}$ m.
* Grec: παρόρμηση $^{(el)}$ f. ‎(parórmissi)
* Grec antic: παρόρμησις $^{(grc)}$ f. ‎(parórmēsis)
* Hongarès: impulzus $^{(hu)}$
* Italià: impulsione $^{(it)}$, impulso $^{(it)}$
* Llatí: impulsio $^{(la)}$, impulsus $^{(la)}$
* Polonès: impuls $^{(pl)}$ m.
* Portuguès: impulso $^{(pt)}$ m.
* Romanès: impuls $^{(ro)}$ n.
* Rus: и́мпульс $^{(ru)}$ m. ‎(ímpuls)
* Suec: impuls $^{(sv)}$
* Xinès: 衝動 $^{(zh)}$ ‎(冲动, chōngdòng)

### Verb

impuls
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impulsar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·puls (2)
* Heterograma de 6 lletres (ilmpsu)
* Anagrama: umplis

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: impuls
# impugné
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \im.puɣˈne\
       Americà: alt /im.p(u)ɡˈne/, baix \im.puɣˈne\
   * Rimes: -e

### Verb

impugné
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb impugnar
# impugnéssem
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈne.səm/, occidental /im.puŋˈne.sem/
       Informal: /im.puŋˈne.sɛm/
   * Rimes: -esem

### Verb

impugnéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Nosaltres] impugnéssim, impugnéssem, impugnàssem, impugnàssim o impugnàrem.
# impugnés
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈnes/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈnes/, valencià /im.puɡˈnes/
   * Rimes: -es

### Verb

impugnés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Jo] impugnés, impugnàs o impugnara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Ell/ella/vostè] impugnés, impugnàs o impugnara.
# impugnésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.puŋˈne.səw/, occidental /im.puŋˈne.sew/
       Informal: /im.puŋˈne.sɛw/
   * Rimes: -esew

### Verb

impugnésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.
    [Vosaltres/vós] impugnéssiu, impugnésseu, impugnàsseu, impugnàssiu o impugnàreu.

### Miscel·lània

* Anagrama: puniguéssem
# impugnéssim
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /im.puŋˈne.sim/ Occidental: nord-occidental /im.puŋˈne.sim/, valencià /im.puɡˈne.sim/
   * Rimes: -esim

### Verb

impugnéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impugnar.

#### Variants

* impugnéssem, impugnàssem, impugnàssim, impugnàrem.
# impazzisco
## Italià
### Verb

impazzisco
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de impazzire
# impazzisse
## Italià
### Verb

impazzisse
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet de subjuntiu de impazzire
# impazzirà
## Italià
### Verb

impazzirà
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del futur de impazzire
# impazzisca
## Italià
### Verb

impazzisca
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de impazzire
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de impazzire
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de impazzire
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de impazzire
# impazzisce
## Italià
### Verb

impazzisce
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present d'indicatiu de impazzire
# impazziscono
## Italià
### Verb

impazziscono
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de impazzire
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de impazzire
# impazzissero
## Italià
### Verb

impazzissero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet de subjuntiu de impazzire
# impazzirò
## Italià
### Verb

impazzirò
* primera persona singular (io) del futur de impazzire
# impazzisci
## Italià
### Verb

impazzisci
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de impazzire
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de impazzire
# impazzissi
## Italià
### Verb

impazzissi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de impazzire
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de impazzire
# inculcate
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪn.kʌlˌkeɪt/
   * Etimologia: Del llatí inculcātus, participi de inculcō.

### Verb

inculcate ‎(3a persona singular present inculcates, gerundi inculcating, passat i participi inculcated)
* inculcar

## Italià
### Verb

inculcate
* participi passat femení plural de inculcare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de inculcare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de inculcare
# inculcassi
## Italià
### Verb

inculcassi
* primera persona singular (io) de l'imperfet de subjuntiu de inculcare
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de inculcare
# inculcassin
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈka.sin/
   * Rimes: -asin

### Verb

inculcassin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    [Ells/elles/vostès] inculquessin, inculquessen, inculcassen, inculcassin o inculcaren.
# inculcasti
## Italià
### Verb

inculcasti
* segona persona singular (tu) del passat de inculcare
# inculcaste
## Italià
### Verb

inculcaste
* segona persona plural (voi) del passat de inculcare
* segona persona plural (voi) de l'imperfet de subjuntiu de inculcare
# inculcated
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪn.kʌlˌkeɪtɪd/

### Verb

inculcated
* passat i participi de inculcate (inculcar).
# inculcassimo
## Italià
### Verb

inculcassimo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet de subjuntiu de inculcare
# inculcata
## Italià
### Verb

inculcata
* participi passat femení singular de inculcare
# inculcassis
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈka.sis/
   * Rimes: -asis

### Verb

inculcassis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inculcar.
    [Tu] inculquessis, inculquesses, inculcasses, inculcassis o inculcares.
# induïxos
## Català
### Verb

induïxos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb induir.
# indéfinitions
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.de.fi.niˈsjɔ̃/

### Nom

indéfinitions f. pl.
* forma plural de indéfinition
# induïxa
## Català
### Verb

induïxa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb induir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb induir.
# induïxes
## Català
### Verb

induïxes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de induir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb induir.
# indéfinition
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.de.fi.niˈsjɔ̃/

### Nom

indéfinition f. ‎(plural indéfinitions)
* indefinició
# indéterminations
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.de.tɛʁ.mi.naˈsjɔ̃/

### Nom

indéterminations f. pl.
* forma plural de indétermination
# indígena
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /inˈdi.ʒə.nə/ Occidental: nord-occidental /inˈdi.ʒe.na/, valencià /inˈdi.d͡ʒe.na/
   * Etimologia: Del llatí indigĕna, format amb la unió de indu ‎(«d'allà») i gens ‎(«grup familiar, tribu»).

### Adjectiu

indígena inv. ‎(plural indígenes)
* Que és nascut a la pròpia terra.

#### Sinònims

* nacional, nadiu

#### Antònims

* foraster, estranger, forà

#### Traduccions

* Afrikaans: inheems $^{(af)}$
* Alemany: indigen $^{(de)}$
* Anglès: indigenous $^{(en)}$
* Basc: indigena $^{(eu)}$
* Búlgar: местен $^{(bg)}$ ‎(mesten)
* Castellà: indígena $^{(es)}$
* Esperanto: indiĝena $^{(eo)}$
* Estonià: pärismaine $^{(et)}$
* Finès: alkuperäinen $^{(fi)}$
* Francès: indigène $^{(fr)}$
* Gallec: indíxena $^{(gl)}$
* Grec antic: αὐτόχθων $^{(grc)}$ ‎(autókhthōn)
* Hebreu: יְלִידִי‎ $^{(he)}$
* Italià: indigeno $^{(it)}$
* Llatí: indiges $^{(la)}$
* Maori: taketake $^{(mi)}$
* Neerlandès: inheems $^{(nl)}$
* Noruec: stedegen $^{(no)}$
* Occità: indigèna $^{(oc)}$
* Polonès: miejscowy $^{(pl)}$
* Portuguès: indígena $^{(pt)}$
* Romanès: indigen $^{(ro)}$
* Rus: коренно́й $^{(ru)}$ ‎(korennoi)
* Serbocroat: urođen $^{(sh)}$
* Xinès: 在地的 $^{(zh)}$ ‎(zàidìdí)

### Nom

indígena m. f. ‎(plural indígenes)
* Persona nascuda a la pròpia terra, en contraposició als vinguts de fora.

#### Traduccions

* Alemany: Ureinwohner $^{(de)}$
* Anglès: native $^{(en)}$
* Basc: indigena $^{(eu)}$
* Búlgar: местен $^{(bg)}$ ‎(mesten)
* Castellà: indígena $^{(es)}$
* Esperanto: indiĝeno $^{(eo)}$
* Italià: indigeno $^{(it)}$
* Llatí: indigena $^{(la)}$
* Neerlandès: inwoner $^{(nl)}$
* Polonès: tubylec $^{(pl)}$
* Portuguès: nativo $^{(pt)}$, indígena $^{(pt)}$
* Romanès: indigen $^{(ro)}$
* Rus: уроже́нец $^{(ru)}$ ‎(urojénets)
* Txec: domorodec $^{(cs)}$
* Xinès: 當地人 $^{(zh)}$ ‎(当地人, dāngdìrén)

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dí·ge·na (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈdi.xe.na/, meridional \iŋˈdi.he.na\
       Americà: alt /inˈdi.x(e).na/, baix \iŋˈdi.he.na\, austral /inˈdi.xe.na/
   * Rimes: -ixena
   * Etimologia: Del llatí indigĕna.

### Adjectiu

indígena inv. ‎(plural indígenas)
* indígena

### Nom

indígena m. f. ‎(plural indígenas)
* indígena

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dí·ge·na (4)
# induïxen
## Català
### Verb

induïxen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de induir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb induir.
# induïxo
## Català
### Verb

induïxo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de induir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb induir.
# indétermination
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.de.tɛʁ.mi.naˈsjɔ̃/

### Nom

indétermination f. ‎(plural indéterminations)
* indeterminació
# inhabiliteguem
## Català
### Verb

inhabiliteguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabiliteguessa
## Català
### Verb

inhabiliteguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabiliteguesses
## Català
### Verb

inhabiliteguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabilitegueu
## Català
### Verb

inhabilitegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabilitegués
## Català
### Verb

inhabilitegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabiliteguéssom
## Català
### Verb

inhabiliteguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabiliten
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.nə.βiˈɫi.tən/, occidental /i.na.biˈɫi.ten/
   * Rimes: -iten

### Verb

inhabiliten
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de inhabilitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb inhabilitar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb inhabilitar.
# inhabiliteguessen
## Català
### Verb

inhabiliteguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabiliteguéssou
## Català
### Verb

inhabiliteguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# infeste
## Català
### Verb

infeste
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infestar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infestar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infestar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infestar.
# infestassis
## Català
### Verb

infestassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infestar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fes·tas·sis (4)
* Anagrama: satisfessin
# infestaves
## Català
### Verb

infestaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fes·ta·ves (4)
* Anagrama: satisfeven
# infestats
## Català
### Verb

infestats
* Participi masculí plural del verb infestar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fes·tats (3)
* Anagrama: satisfent
# infestau
## Català
### Verb

infestau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infestar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infestar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fes·tau (3)
* Heterograma de 8 lletres (aefinstu)
* Anagrames: infatues, infatués
# infestavi
## Català
### Verb

infestavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.
# infestavo
## Català
### Verb

infestavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.
# infestava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fəsˈta.βə/, balear /iɱ.fəsˈta.və/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fesˈta.βa/ valencià /iɱ.fesˈta.va/, /iɱ.fesˈta.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

infestava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.
# infestaven
## Català
### Verb

infestaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de infestar.
# impel·lires
## Català
### Verb

impel·lires
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de impel·lir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impel·lir.
# impel·lira
## Català
### Verb

impel·lira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impel·lir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impel·lir.

### Miscel·lània

* Anagrames: llimpiaré, pillaríem
# impel·liran
## Català
### Verb

impel·liran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de impel·lir.

### Miscel·lània

* Anagrama: llimpiaren
# impel·lir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pəɫˈɫi/, /im.pəˈɫi/ balear /im.pəɫˈɫi/ Occidental: nord-occidental /im.peɫˈɫi/, /im.peˈɫi/ valencià /im.peɫˈɫiɾ/, /im.peˈɫi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: impel·lí
   * Etimologia: Del llatí impellere ‎(«empènyer, xocar»).

### Verb

impel·lir trans.
* Fer moure, empenyent, alguna cosa.
* Incitar, estimular.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: impel·leixo, impel·leix, impel·lim

#### Derivats

* impel·lent, de la mateixa arrel llatina

#### Traduccions

* Alemany: antreiben $^{(de)}$, treiben $^{(de)}$ zu
* Anglès: propel $^{(en)}$, impel $^{(en)}$
* Castellà: impeler $^{(es)}$
* Francès: pousser $^{(fr)}$
* Italià: impellere $^{(it)}$
* Llatí: impellere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pel·lir (3)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# impel·lireu
## Català
### Verb

impel·lireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de impel·lir.
# impel·liria
## Català
### Verb

impel·liria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de impel·lir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de impel·lir.
# impel·liren
## Català
### Verb

impel·liren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de impel·lir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impel·lir.
# incendiaries
## Català
### Verb

incendiaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de incendiar.
# incendiariven
## Català
### Verb

incendiariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de incendiar.
# incendiarias
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.θenˈdja.ɾjas/, meridional \iŋ.θeŋˈdja.ɾjah\
       Americà: alt /in.senˈdja.ɾ(ja)s/, baix \iŋ.seŋˈdja.ɾjah\, austral /in.senˈdja.ɾjas/
   * Rimes: -aɾjas

### Adjectiu

incendiarias f. pl.
* forma plural de incendiaria

### Nom

incendiarias f. pl.
* forma plural de incendiaria
# incendiario
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.θenˈdja.ɾjo/, meridional \iŋ.θeŋˈdja.ɾjo\
       Americà: alt /in.s(e)nˈdja.ɾjo/, baix \iŋ.seŋˈdja.ɾjo\, austral /in.senˈdja.ɾjo/
   * Rimes: -aɾjo

### Adjectiu

incendiario m. ‎(femení incendiaria, plural masculí incendiarios, plural femení incendiarias)
* incendiari

### Nom

incendiario m. ‎(plural incendiarios, femení incendiaria)
* incendiari

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·dia·rio (4)
# incendiaris
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.sən.diˈa.ɾis/, occidental /in.sen.diˈa.ɾis/
   * Rimes: -aɾis

### Nom

incendiaris m. pl.
* Forma plural de incendiari.

### Adjectiu

incendiaris m. pl.
* Forma plural de incendiari.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·a·ris (5)
# incendiarios
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.θenˈdja.ɾjos/, meridional \iŋ.θeŋˈdja.ɾjoh\
       Americà: alt /in.senˈdja.ɾ(jo)s/, baix \iŋ.seŋˈdja.ɾjoh\, austral /in.senˈdja.ɾjos/
   * Rimes: -aɾjos

### Adjectiu

incendiarios m. pl.
* forma plural de incendiario

### Nom

incendiarios m. pl.
* forma plural de incendiario
# incendiary
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈsɛn.dɪ.əɹ.ɪ/, /ɪnˈsɛn.djəɹ.ɪ/ àudio (EUA)

### Adjectiu

incendiary ‎(comparatiu more incendiary, superlatiu most incendiary)
* incendiari

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# incendiarien
## Català
### Verb

incendiarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de incendiar.
# incendiariva
## Català
### Verb

incendiariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de incendiar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de incendiar.
# incendiarives
## Català
### Verb

incendiarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de incendiar.
# insonoritzis
## Català
### Verb

insonoritzis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàrem
## Català
### Verb

insonoritzàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de insonoritzar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàsseu
## Català
### Verb

insonoritzàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàssim
## Català
### Verb

insonoritzàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàssiu
## Català
### Verb

insonoritzàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzo
## Català
### Verb

insonoritzo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insonoritzar.
# insonoritzà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.su.nu.ɾiˈd͡za/ balear /in.so.no.ɾiˈd͡za/, /in.su.nu.ɾiˈd͡za/ Occidental: nord-occidental /in.so.no.ɾiˈd͡za/, valencià /in.so.no.ɾiˈza/
   * Rimes: -a
   * Homòfon: insonoritzar

### Verb

insonoritzà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de insonoritzar.
# insonoritzàreu
## Català
### Verb

insonoritzàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de insonoritzar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàs
## Català
### Verb

insonoritzàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# insonoritzàssem
## Català
### Verb

insonoritzàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insonoritzar.
# initialized
## Anglès
### Verb

initialized
* passat i participi de initialize
# initialis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.nɪ.tɪˈaː.lɪs/
   * Etimologia: Derivat de initium.

### Adjectiu

initiālis m., f., initiāle n.
* inicial

#### Declinació

Tercera declinació, nominatiu amb dues terminacions.
| Cas | Singular | Singular | Plural | Plural |
| Cas | Masc./Fem. | Neutre | Masc./Fem. | Neutre |
| Nominatiu | initiālis | initiāle | initiālēs | initiālia |
| Vocatiu | initiālis | initiāle | initiālēs | initiālia |
| Acusatiu | initiālem | initiāle | initiālēs | initiālia |
| Genitiu | initiālis | initiālis | initiālium | initiālium |
| Datiu | initiālī | initiālī | initiālibus | initiālibus |
| Ablatiu | initiālī | initiālī | initiālibus | initiālibus |
# initialium
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.nɪ.tɪˈaː.lɪ.ʊm/

### Adjectiu

initiālium
* genitiu masculí/femení/neutre plural de initiālis
# initialize
## Anglès
### Verb

initialize ‎(3a persona singular present initializes, gerundi initializing, passat i participi initialized)
* inicialitzar

#### Variants

* initialise
# initializes
## Anglès
### Verb

initializes
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de initialize
# initialise
## Anglès
### Verb

initialise ‎(3a persona singular present initialises, gerundi initialising, passat i participi initialised)}
* forma alternativa de initialize
# initialised
## Anglès
### Verb

initialised
* passat i participi de initialise
# initialising
## Anglès
### Verb

initialising
* gerundi de initialise
# initialibus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.nɪ.tɪˈaː.lɪ.bʊs/

### Adjectiu

initiālibus
* datiu masculí/femení/neutre plural de initiālis
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de initiālis
# initialises
## Anglès
### Verb

initialises
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de initialise
# inquietà
## Català
### Verb

inquietà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de inquietar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·e·tà (4)
* Anagrama: aquietin