OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# insolo
## Català
### Verb

insolo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insolar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈso.lo/, meridional \iŋˈso.lo\
       Americà: alt /inˈso.lo/, baix \iŋˈso.lo\, austral /inˈso.lo/
   * Rimes: -olo

### Verb

insolo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb insolar
# insolàssem
## Català
### Verb

insolàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·làs·sem (4)
* Anagrama: molinasses
# insolis
## Català

   * Pronúncia: /inˈsɔ.ɫis/
   * Rimes: -ɔlis

### Verb

insolis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb insolar.
# insolvent
## Anglès

   * Etimologia: Del prefix in- i solvent.

### Adjectiu

insolvent ‎(comparatiu more insolvent, superlatiu most insolvent)
* insolvent
# insolàrem
## Català
### Verb

insolàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de insolar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·là·rem (4)
* Heterograma de 9 lletres (aeilmnors)
* Anagrama: molinares
# insolàsseu
## Català
### Verb

insolàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.
# insoluble
## Anglès
### Adjectiu

insoluble ‎(comparatiu more insoluble, superlatiu most insoluble)
* insoluble
# insolàreu
## Català
### Verb

insolàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de insolar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.
# insolàs
## Català
### Verb

insolàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·làs (3)
* Anagrama: assolin
# incrustessen
## Català
### Verb

incrustessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrustesses
## Català
### Verb

incrustesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrustessin
## Català
### Verb

incrustessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrusteu
## Català
### Verb

incrusteu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incrustar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incrustar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incrustar.
# incrustin
## Català
### Verb

incrustin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incrustar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incrustar.
# incrustes
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋˈkɾus.təs/, occidental /iŋˈkɾus.tes/
   * Rimes: -ustes

### Verb

incrustes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incrustar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incrustar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·crus·tes (3)
* Anagrama: instruesc
# incrustessa
## Català
### Verb

incrustessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrustessis
## Català
### Verb

incrustessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
# incrusti
## Català

   * Pronúncia: /iŋˈkɾus.ti/
   * Rimes: -usti

### Verb

incrusti
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incrustar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incrustar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incrustar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incrustar.
# incrustessi
## Català
### Verb

incrustessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incrustar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ressuscitin
# inquietarien
## Català
### Verb

inquietarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de inquietar.
# inquietaries
## Català
### Verb

inquietaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de inquietar.
# inquietar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.ki.əˈtar.sə/ balear /iŋ.ki.əˈtaɾ.sə/, /iŋ.ki.ə.tərˈsə/ Occidental: /iŋ.ki.eˈtaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

inquietar-se
* Forma pronominal de inquietar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'inquieto, s'inquieta, ens inquietem Vocal rizotònica: /e/

### Miscel·lània

* Anagrama: inquietares
# inquietareu
## Català
### Verb

inquietareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de inquietar.
# inquietara
## Català
### Verb

inquietara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietaren
## Català
### Verb

inquietaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de inquietar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietaria
## Català
### Verb

inquietaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de inquietar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de inquietar.
# inquietaran
## Català
### Verb

inquietaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de inquietar.
# inquietares
## Català
### Verb

inquietares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de inquietar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·e·ta·res (5)
* Anagrama: inquietar-se
# instruitojn
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.tojn/

### Verb

instruitojn
* acusatiu plural de instruito
# instruitajn
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.tajn/

### Verb

instruitajn
* acusatiu plural de instruita
# instruitaj
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.taj/

### Verb

instruitaj
* forma plural de instruita
# instruito
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.to/

### Verb

instruito ‎(plural instruitoj, acusatiu instruiton, plural acusatiu instruitojn)
* participi passiu nominal passat de instrui
# instruita
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.ta/

### Verb

instruita ‎(plural instruitaj, acusatiu instruitan, plural acusatiu instruitajn)
* participi passiu passat de instrui
# instruitan
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.tan/

### Verb

instruitan
* acusatiu de instruita
# instruite
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.te/

### Verb

instruite
* participi passiu adverbial passat de instrui
# instruitoj
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.toj/

### Verb

instruitoj
* forma plural de instruito
# instruiton
## Esperanto

   * Pronúncia: /in.struˈi.ton/

### Verb

instruiton
* acusatiu de instruito
# instruisqueu
## Català
### Verb

instruisqueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb instruir.
# intentos de tres puntos
## Castellà
### Nom

intentos de tres puntos m. pl.
* forma plural de intento de tres puntos
# intents
## Català

   * Pronúncia: /inˈtens/
   * Rimes: -ens

### Nom

intents m. pl.
* Forma plural de intent.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tents (2)
* Anagrames: sentint, tinents
# intentum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtɛn.tʊm/

### Verb

intentum
* supí acusatiu de intendō
# intentàieu
## Català
### Verb

intentàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de intentar.
# intents de bloqueig
## Català
### Nom

intents de bloqueig m. pl.
* Forma plural de intent de bloqueig.
# intents de tres punts
## Català
### Nom

intents de tres punts m. pl.
* Forma plural de intent de tres punts.
# intentà
## Català
### Verb

intentà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de intentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ten·tà (3)
* Anagrames: atenint, atinent, tinenta
# intentos
## Català
### Verb

intentos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb intentar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ostentin

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈten.tos/, meridional \iŋˈteŋ.toh\
       Americà: alt /inˈten.t(o)s/, baix \iŋˈteŋ.toh\, austral /inˈten.tos/
   * Rimes: -entos

### Nom

intentos m. pl.
* forma plural de intento
# intents desmuntats
## Català
### Nom

intents desmuntats m. pl.
* Forma plural de intent desmuntat.
# instruïxos
## Català
### Verb

instruïxos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb instruir.
# instà
## Català
### Verb

instà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tà (2)
* Anagrames: niats, sanit, tians
# instàrem
## Català
### Verb

instàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de instar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tà·rem (3)
* Heterograma de 8 lletres (aeimnrst)
* Anagrames: ermitans, manistre, matiners, mentiràs, minarets, terminàs, transíem
# instàreu
## Català
### Verb

instàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de instar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tà·reu (3)
* Heterograma de 8 lletres (aeinrstu)
* Anagrames: instaure, situaren, transíeu, untaries
# instruïxes
## Català
### Verb

instruïxes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de instruir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb instruir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tru·ï·xes (4)
* Anagrama: trinxéssiu
# instruïxo
## Català
### Verb

instruïxo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instruir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb instruir.
# instàieu
## Català
### Verb

instàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tà·ieu (3)
* Anagrama: situaien
# instàiem
## Català
### Verb

instàiem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tà·iem (3)
* Anagrames: amnistie, maitines
# instàs
## Català
### Verb

instàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tàs (2)
* Anagrames: sanits, Sintas
# instàssem
## Català
### Verb

instàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tàs·sem (3)
* Anagrama: tensàssim
# insidiati
## Italià
### Verb

insidiati
* participi passat masculí plural de insidiare
# insidiato
## Italià
### Verb

insidiato m. ‎(femení insidiata, plural masculí insidiati, plural femení insidiate)
* participi passat masculí singular de insidiare
# insidiats
## Català
### Verb

insidiats
* Participi masculí plural del verb insidiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·si·di·ats (4)
* Anagrama: insistida
# insidiau
## Català
### Verb

insidiau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de insidiar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb insidiar.
# insidiava
## Català
### Verb

insidiava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de insidiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de insidiar.

## Italià
### Verb

insidiava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de insidiare
# insidiavamo
## Italià
### Verb

insidiavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de insidiare
# insidiaves
## Català
### Verb

insidiaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de insidiar.
# insidiavano
## Italià
### Verb

insidiavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de insidiare
# insidiavate
## Italià
### Verb

insidiavate
* segona persona plural (voi) de l'imperfet d'indicatiu de insidiare
# insidiaven
## Català
### Verb

insidiaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de insidiar.
# indisposar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.dis.puˈza/ balear /in.dis.poˈza/, /in.dis.puˈza/ Occidental: nord-occidental /in.dis.poˈza/ valencià /in.dis.poˈzaɾ/, /in.dis.poˈza/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: indisposà
   * Etimologia: Del prefix in- i disposar.

### Verb

indisposar trans., pron. ‎(pronominal indisposar-se)
* Privar de la disposició convenient envers algú, o llevar la preparació necessària per alguna cosa.
** (pronominal) Enfadar-se, irritar-se.
* causar alguna indisposició o falta de salud.
** (pronominal) Patir una indisposició.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: indisposo, indisposa, indisposem Vocal rizotònica: /ɔ/

#### Variants

* indispondre (antic, alguerès)

#### Traduccions

* Anglès: set $^{(en)}$ against
* Castellà: indisponer $^{(es)}$
* Francès: indisposer $^{(fr)}$, fâcher $^{(fr)}$
* Italià: inimicare $^{(it)}$, indisporre $^{(it)}$
* Llatí: discordias serere $^{(la)}$
* Anglès: fall $^{(en)}$ ill
* Castellà: indisponer $^{(es)}$
* Francès: indisposer $^{(fr)}$, rendre $^{(fr)}$ malade
* Italià: ammalare $^{(it)}$
* Llatí: malè afficere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·sar (4)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# indisposaren
## Català
### Verb

indisposaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de indisposar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
# indisposar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.dis.puˈzar.sə/ balear /in.dis.poˈzaɾ.sə/, /in.dis.pu.zərˈsə/ Occidental: /in.dis.poˈzaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

indisposar-se
* Forma pronominal de indisposar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'indisposo, s'indisposa, ens indisposem Vocal rizotònica: /ɔ/

### Miscel·lània

* Anagrama: indisposares
# indisposara
## Català
### Verb

indisposara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·sa·ra (5)
* Anagrama: parodiassin
# indisposaies
## Català
### Verb

indisposaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de indisposar.
# indisposaran
## Català
### Verb

indisposaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de indisposar.
# indisposam
## Català
### Verb

indisposam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de indisposar.
# indisposares
## Català
### Verb

indisposares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de indisposar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb indisposar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·po·sa·res (5)
* Anagrama: indisposar-se
# intactas
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.taːs/

### Adjectiu

intāctās
* acusatiu femení plural de intāctus
# intactis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tiːs/

### Adjectiu

intāctīs
* datiu masculí/femení/neutre plural de intāctus
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de intāctus
# intactorum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.taːkˈtoː.rʊm/

### Adjectiu

intāctōrum
* genitiu masculí plural de intāctus
* genitiu neutre plural de intāctus
# intactarum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.taːkˈtaː.rʊm/

### Adjectiu

intāctārum
* genitiu femení plural de intāctus
# intacte
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈtak.tə/, occidental /inˈtak.te/
   * Rimes: -akte
   * Homòfon: intacta
   * Etimologia: Del llatí intactus, segle XIX.

### Adjectiu

intacte m. ‎(femení intacta, plural invariable intactes)
* Que res ni ningú l'ha tocat.
    «Per això esteu tots en silenci i teniu agafat i a punt el pa encara intacte.» (Juvenal, Sàtires volum I, Fundació Bernat Metge, 1961, pàgina 96)
* Que roman sense canvis, igual com sempre.
    «Van veure enfonsades de resultes dels diversos bombardeigs cal Ventut, cal Marc i cal Xancarreta, a tocar de cal Farrandó Petit, que estava intacte.» (Ramón Bernaus i Santacreu, Visca la vila!: I altres narracions, Punto Rojo Libros, 2017, pàgina 157)

#### Sinònims

* inalterat, pur, original, sencer

#### Antònims

* canviat, alterat, modificat

#### Traduccions

* Anglès: intact $^{(en)}$
* Castellà: intacto $^{(es)}$
* Francès: intact $^{(fr)}$
* Portuguès: intacto $^{(pt)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tac·te (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tɛ/

### Adjectiu

intācte
* vocatiu masculí singular de intāctus
# intacti
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tiː/

### Adjectiu

intāctī
* nominatiu masculí plural de intāctus
* vocatiu masculí plural de intāctus
* genitiu masculí singular de intāctus
* genitiu neutre singular de intāctus
# intacto
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.toː/

### Adjectiu

intāctō
* datiu masculí singular de intāctus
* datiu neutre singular de intāctus
* ablatiu masculí singular de intāctus
* ablatiu neutre singular de intāctus
# intactae
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.taj/

### Adjectiu

intāctae
* nominatiu femení plural de intāctus
* vocatiu femení plural de intāctus
* genitiu femení singular de intāctus
* datiu femení singular de intāctus
# intactam
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tam/

### Adjectiu

intāctam
* acusatiu femení singular de intāctus
# intactes
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈtak.təs/, occidental /inˈtak.tes/
   * Rimes: -aktes

### Adjectiu

intactes inv. pl.
* Forma plural de intacte.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tac·tes (3)
* Anagrama: escatint
# insinuació
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.si.nu.ə.siˈo/, occidental /in.si.nu.a.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: Del llatí insinuatio, del verb īnsinuō ‎(«introduir-se»).

### Nom

insinuació f. ‎(plural insinuacions)
* Acció i efecte d'insinuar o insinuar-se.
    Una insinuació carregada d'intenció.
* (dret) Anotació d'un acte en un registre.

#### Sinònims

* indirecta, al·lusió

#### Traduccions

* Anglès: insinuation $^{(en)}$, innuendo $^{(en)}$
* Castellà: insinuación $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·si·nu·a·ci·ó (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# insinuaia
## Català
### Verb

insinuaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
# insignissimus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.sɪˈŋnɪs.sɪ.mʊs/

### Adjectiu

īnsignissimus m., īnsignissima f., īnsignissimum n.
* forma superlativa de īnsignis

#### Declinació

Primera i segona declinació, -us, -a, -um.
| Cas | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| Cas | Masculí | Femení | Neutre | Masculí | Femení | Neutre |
| Nominatiu | īnsignissimus | īnsignissima | īnsignissimum | īnsignissimī | īnsignissimae | īnsignissima |
| Vocatiu | īnsignissime | īnsignissima | īnsignissimum | īnsignissimī | īnsignissimae | īnsignissima |
| Acusatiu | īnsignissimum | īnsignissimam | īnsignissimum | īnsignissimōs | īnsignissimās | īnsignissima |
| Genitiu | īnsignissimī | īnsignissimae | īnsignissimī | īnsignissimōrum | īnsignissimārum | īnsignissimōrum |
| Datiu | īnsignissimō | īnsignissimae | īnsignissimō | īnsignissimīs | īnsignissimīs | īnsignissimīs |
| Ablatiu | īnsignissimō | īnsignissimā | īnsignissimō | īnsignissimīs | īnsignissimīs | īnsignissimīs |
# insignium
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈsɪ.ŋnɪ.ʊm/

### Adjectiu

īnsignium
* genitiu masculí/femení/neutre plural de īnsignis

### Nom

īnsignium
* genitiu plural de īnsigne
# insinua
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.siˈnu.ə/, occidental /in.siˈnu.a/
   * Rimes: -ua

### Verb

insinua
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de insinuar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb insinuar.
# insignissimum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.sɪˈŋnɪs.sɪ.mʊm/

### Adjectiu

īnsignissimum
* nominatiu neutre singular de īnsignissimus
* vocatiu neutre singular de īnsignissimus
* acusatiu masculí singular de īnsignissimus
* acusatiu neutre singular de īnsignissimus
# insignius
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈsɪ.ŋnɪ.ʊs/

### Adjectiu

īnsignius
* nominatiu neutre singular de īnsignior
* vocatiu neutre singular de īnsignior
* acusatiu neutre singular de īnsignior
# infiltris
## Català
### Verb

infiltris
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infiltrar.
# infiltràieu
## Català
### Verb

infiltràieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de infiltrar.
# infiltros
## Català
### Verb

infiltros
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infiltrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fil·tros (3)
* Anagrama: nitròfils
# infiltri
## Català
### Verb

infiltri
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infiltrar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infiltrar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infiltrar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infiltrar.
# infiltro
## Català
### Verb

infiltro
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infiltrar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infiltrar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infiltrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fil·tro (3)
* Anagrama: nitròfil

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈfil.tɾo\
       Americà: alt \iɱˈfil.t͡s(o)\, baix \iŋˈfil.tɾo\, austral \iɱˈfil.tɾo\
   * Rimes: -iltɾo

### Verb

infiltro
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb infiltrar
# infiltrà
## Català
### Verb

infiltrà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de infiltrar.
# infiltràreu
## Català
### Verb

infiltràreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de infiltrar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infiltrar.
# infiltrin
## Català
### Verb

infiltrin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infiltrar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infiltrar.
# infiltràrem
## Català
### Verb

infiltràrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de infiltrar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infiltrar.