OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# esbossara
## Català
### Verb

esbossara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbossar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbossar.

#### Variants

* [1] esbossés, esbossàs
* [2] esbossés, esbossàs

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·bos·sa·ra (4)
* Anagrama: abossares
# esbossaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əz.buˈsa.ɾən/ balear /əz.boˈsa.ɾən/, /əz.buˈsa.ɾən/ Occidental: /ez.boˈsa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

esbossaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de esbossar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbossar.

#### Variants

* [2] esbossessin, esbossessen, esbossassin, esbossassen

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·bos·sa·ren (4)
* Anagrames: abornesses, baronesses
# esbossares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əz.buˈsa.ɾəs/ balear /əz.boˈsa.ɾəs/, /əz.buˈsa.ɾəs/ Occidental: /ez.boˈsa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

esbossares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de esbossar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbossar.

#### Variants

* [2] esbossessis, esbossesses, esbossassis, esbossasses
# esbossam
## Català
### Verb

esbossam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de esbossar.

#### Variants

* esbossem

### Miscel·lània

* Anagrama: embossàs
# esbossant
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əz.buˈsan/ balear /əz.boˈsant/, /əz.buˈsan/ Occidental: nord-occidental /ez.βoˈsan/ valencià /ez.boˈsant/, /ez.βoˈsan/
   * Rimes: -ant

### Verb

esbossant
* Gerundi del verb esbossar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·bos·sant (3)
* Anagrama: obstassen
# escatau
## Català antic
### Verb

escatau
* segona persona plural (vós, vosaltres) del present de subjuntiu de escatir

#### Variants

* escatats, escatiu
# escateixen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əs.kəˈtɛ.ʃən/ balear /əs.kəˈtə.ʃən/, /əs.kəˈtɛ.ʃən/ Occidental: nord-occidental /es.kaˈtej.ʃen/ valencià /es.kaˈtej.ʃen/, /es.kaˈte.ʃen/
   * Rimes: -ɛjʃen

### Verb

escateixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de escatir.

#### Variants

* escatixen

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·ca·tei·xen (4)

## Català antic
### Verb

escateixen
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del present d'indicatiu de escatir
# escatats
## Català antic
### Verb

escatats
* segona persona plural (vós, vosaltres) del present de subjuntiu de escatir

#### Variants

* escatau, escatiu
# escatam
## Català antic
### Verb

escatam
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present de subjuntiu de escatir
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperatiu de escatir

#### Variants

* [1] escatim
* [2] escatim
# enunciesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈe.səs/, occidental /e.nun.siˈe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

enunciesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* enunciessis, enunciassis, enunciasses, enunciares
# enuncii
## Català
### Verb

enuncii
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enunciar.

#### Variants

* enuncio, enuncie, enunciï
# enunciàrem
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈa.ɾəm/, occidental /e.nun.siˈa.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

enunciàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de enunciar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* [2] enunciéssim, enunciéssem, enunciàssim, enunciàssem
# enunciessi
## Català
### Verb

enunciessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* [1] enunciés, enunciàs, enunciara
* [2] enunciés, enunciàs, enunciara
# enuncio
## Català
### Verb

enuncio
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enunciar.

#### Variants

* enuncie, enunciï, enuncii
# enunciessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈe.sis/, occidental /e.nun.siˈe.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

enunciessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* enunciesses, enunciassis, enunciasses, enunciares
# enuncieu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nun.siˈɛw/ balear /ə.nun.siˈəw/, /ə.nun.siˈɛw/ Occidental: /e.nun.siˈew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

enuncieu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de enunciar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb enunciar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb enunciar.

#### Variants

* [1] enunciau
* [3] enunciau
# enunciàreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈa.ɾəw/, occidental /e.nun.siˈa.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

enunciàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de enunciar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* [2] enunciéssiu, enunciésseu, enunciàssiu, enunciàsseu
# enunciessin
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈe.sin/, occidental /e.nun.siˈe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

enunciessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb enunciar.

#### Variants

* enunciessen, enunciassin, enunciassen, enunciaren
# enuncià
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.nun.siˈa/, occidental /e.nun.siˈa/
   * Rimes: -a
   * Homòfons: anuncià, anunciar, enunciar

### Verb

enuncià
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de enunciar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·nun·ci·à (4)
* Anagrama: anuncie
# enerve
## Català
### Verb

enerve
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enervar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb enervar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb enervar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb enervar.

#### Variants

* [1] enervo, enervi, enerv
* [2] enervi
* [3] enervi
* [4] enervi

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·ve (3)
* Anagrama: venere
# enervaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈba.βəs/, balear /ə.nəɾˈva.vəs/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβa.βes/ valencià /e.neɾˈva.ves/, /e.neɾˈβa.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

enervaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de enervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·va·ves (4)
* Anagrames: enveraves, esveraven, veneraves
# enervem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈbɛm/ balear /ə.nəɾˈvəm/, /ə.nərˈvɛm/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβem/ valencià /e.neɾˈvem/, /e.neɾˈβem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

enervem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de enervar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb enervar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb enervar.

#### Variants

* [1] enervam

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·vem (3)
* Anagrames: enverem, venerem, venérem, veremen
# enervassis
## Català
### Verb

enervassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enervar.

#### Variants

* enervessis, enervesses, enervasses, enervares

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·vas·sis (4)
* Anagrames: esverassin, venerassis, verinasses
# enervat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈbat/, balear /ə.nəɾˈvat/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβat/ valencià /e.neɾˈvat/, /e.neɾˈβat/
   * Rimes: -at

### Verb

enervat
* Participi masculí singular del verb enervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·vat (3)
* Anagrames: enverat, envetar, venerat, ventaré, vetaren
# enervau
## Català
### Verb

enervau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de enervar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb enervar.

#### Variants

* [1] enerveu
* [2] enerveu

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·vau (3)
* Anagrama: venerau
# enerven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əˈner.bən/, balear /əˈneɾ.vən/ Occidental: nord-occidental /eˈner.βen/ valencià /eˈneɾ.ven/, /eˈneɾ.βen/

### Verb

enerven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de enervar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb enervar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb enervar.

#### Variants

* [2] enervin
* [3] enervin

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·ven (3)
* Anagrames: enveren, revenen, revénen, veneren
# enervats
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈbats/, balear /ə.nəɾˈvats/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβats/ valencià /e.neɾˈvats/, /e.neɾˈβats/
   * Rimes: -ats

### Verb

enervats
* Participi masculí plural del verb enervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·vats (3)
* Anagrames: entraves, enverats, esventar, esverant, rentaves, restaven, serventa, trenaves, tresaven, venerats, ventares
# enervava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈba.βə/, balear /ə.nəɾˈva.və/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβa.βa/ valencià /e.neɾˈva.va/, /e.neɾˈβa.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

enervava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de enervar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de enervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·va·va (4)
* Anagrames: averaven, enverava, venerava
# enervaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.nərˈba.βən/, balear /ə.nəɾˈva.vən/ Occidental: nord-occidental /e.nerˈβa.βen/ valencià /e.neɾˈva.ven/, /e.neɾˈβa.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

enervaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de enervar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ner·va·ven (4)
* Anagrames: enveraven, veneraven
# esbroncassen
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈka.sən/, occidental /ez.bɾoŋˈka.sen/
   * Rimes: -asen

### Verb

esbroncassen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Ells/elles/vostès] esbronquessin, esbronquessen, esbroncassen, esbroncassin o esbroncaren.
# esbroncasses
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈka.səs/, occidental /ez.bɾoŋˈka.ses/
   * Rimes: -ases

### Verb

esbroncasses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Tu] esbronquessis, esbronquesses, esbroncasses, esbroncassis o esbroncares.
# esbroncau
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /əz.bɾuŋˈkaw/, alguerès /az.bɾunˈkaw/
   * Rimes: -aw

### Verb

esbroncau
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de esbroncar.
    [Vosaltres/vós] esbronqueu o esbroncau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb esbroncar.
    Esbronqueu o esbroncau [vosaltres/vós].
# esbroncassin
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈka.sin/
   * Rimes: -asin

### Verb

esbroncassin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Ells/elles/vostès] esbronquessin, esbronquessen, esbroncassen, esbroncassin o esbroncaren.
# esbroncassis
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈka.sis/
   * Rimes: -asis

### Verb

esbroncassis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Tu] esbronquessis, esbronquesses, esbroncasses, esbroncassis o esbroncares.
# esbroncarívem
## Català

   * Pronúncia: alguerès /az.bɾun.kaˈɾi.van/
   * Homòfon: esbroncariven

### Verb

esbroncarívem
* Primera persona del plural (nosaltres) del condicional de esbroncar.
    Forma algueresa per [nosaltres] esbroncaríem.

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·bron·ca·rí·vem (5)
* Anagrama: escombrariven
# esbroncaríveu
## Català

   * Pronúncia: alguerès /az.bɾun.kaˈɾi.vu/

### Verb

esbroncaríveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de esbroncar.
    Forma algueresa per [vosaltres/vós] esbroncaríeu.
# enreveixinessis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βə.ʃiˈne.sis/, balear /ən.rə.və.ʃiˈne.sis/ Occidental: nord-occidental /en.re.βej.ʃiˈne.sis/ valencià /en.re.vej.ʃiˈne.sis/, /en.re.βe.ʃiˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

enreveixinessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enreveixinar.
# enreveixinà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βə.ʃiˈna/, balear /ən.rə.və.ʃiˈna/ Occidental: nord-occidental /en.re.βej.ʃiˈna/ valencià /en.re.vej.ʃiˈna/, /en.re.βe.ʃiˈna/
   * Rimes: -a

### Verb

enreveixinà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de enreveixinar.
# enreveixineu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βə.ʃiˈnɛw/ balear /ən.rə.və.ʃiˈnəw/, /ən.rə.və.ʃiˈnɛw/ Occidental: nord-occidental /en.re.βej.ʃiˈnew/ valencià /en.re.vej.ʃiˈnew/, /en.re.βe.ʃiˈnew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

enreveixineu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de enreveixinar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb enreveixinar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb enreveixinar.
# enreveixinin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βəˈʃi.nin/, balear /ən.rə.vəˈʃi.nin/ Occidental: nord-occidental /en.re.βejˈʃi.nin/ valencià /en.re.vejˈʃi.nin/, /en.re.βeˈʃi.nin/
   * Rimes: -inin

### Verb

enreveixinin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb enreveixinar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb enreveixinar.
# enreveixino
## Català
### Verb

enreveixino
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enreveixinar.
# enreveixinàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βə.ʃiˈna.ɾəw/, balear /ən.rə.və.ʃiˈna.ɾəw/ Occidental: nord-occidental /en.re.βej.ʃiˈna.ɾew/ valencià /en.re.vej.ʃiˈna.ɾew/, /en.re.βe.ʃiˈna.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

enreveixinàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de enreveixinar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb enreveixinar.
# enreveixini
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βəˈʃi.ni/, balear /ən.rə.vəˈʃi.ni/ Occidental: nord-occidental /en.re.βejˈʃi.ni/ valencià /en.re.vejˈʃi.ni/, /en.re.βeˈʃi.ni/
   * Rimes: -ini

### Verb

enreveixini
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enreveixinar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb enreveixinar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb enreveixinar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb enreveixinar.
# enreveixinàrem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βə.ʃiˈna.ɾəm/, balear /ən.rə.və.ʃiˈna.ɾəm/ Occidental: nord-occidental /en.re.βej.ʃiˈna.ɾem/ valencià /en.re.vej.ʃiˈna.ɾem/, /en.re.βe.ʃiˈna.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

enreveixinàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de enreveixinar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb enreveixinar.
# enreveixinis
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βəˈʃi.nis/, balear /ən.rə.vəˈʃi.nis/ Occidental: nord-occidental /en.re.βejˈʃi.nis/ valencià /en.re.vejˈʃi.nis/, /en.re.βeˈʃi.nis/
   * Rimes: -inis

### Verb

enreveixinis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb enreveixinar.
# enreveixinàs
## Català
### Verb

enreveixinàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb enreveixinar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb enreveixinar.
# envejàieu
## Català
### Verb

envejàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de envejar.

#### Variants

* envejavo, envejàveu
# envejàsseu
## Català
### Verb

envejàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.

#### Variants

* envegeguéssou, envegéssiu, envegésseu, envejàssiu, envejàreu
# envejàs
## Català
### Verb

envejàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.

#### Variants

* [1] envegessi, envegessa, envegeguessa, envegés, envejara
* [2] envegegués, envegés, envejara
# envejàssem
## Català
### Verb

envejàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.

#### Variants

* envegeguéssom, envegéssim, envegéssem, envejàssim, envejàrem
# envejà
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.bəˈʒa/ balear /əɱ.vəˈd͡ʒa/, /əɱ.vəˈʒa/ Occidental: nord-occidental /em.beˈʒa/ valencià /eɱ.veˈd͡ʒa/, /em.beˈd͡ʒa/
   * Rimes: -a
   * Homòfon: envejar

### Verb

envejà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de envejar.
# envejàrem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.bəˈʒa.ɾəm/ balear /əɱ.vəˈd͡ʒa.ɾəm/, /əɱ.vəˈʒa.ɾəm/ Occidental: nord-occidental /em.beˈʒa.ɾem/ valencià /eɱ.veˈd͡ʒa.ɾem/, /em.beˈd͡ʒa.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

envejàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de envejar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.

#### Variants

* [2] envegeguéssom, envegéssim, envegéssem, envejàssim, envejàssem
# envejàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.bəˈʒa.ɾəw/ balear /əɱ.vəˈd͡ʒa.ɾəw/, /əɱ.vəˈʒa.ɾəw/ Occidental: nord-occidental /em.beˈʒa.ɾew/ valencià /eɱ.veˈd͡ʒa.ɾew/, /em.beˈd͡ʒa.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

envejàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de envejar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb envejar.

#### Variants

* [2] envegeguéssou, envegéssiu, envegésseu, envejàssiu, envejàsseu
# escoltaies
## Català
### Verb

escoltaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de escoltar.

#### Variants

* escoltaves
# escoltam
## Català
### Verb

escoltam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de escoltar.

#### Variants

* escoltem
# escoltaia
## Català
### Verb

escoltaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de escoltar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de escoltar.

#### Variants

* [1] escoltavi, escoltava
* [2] escoltava

### Miscel·lània

* Anagrama: escaiolat
# escoltaien
## Català
### Verb

escoltaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de escoltar.

#### Variants

* escoltaven
# escoltar-se
## Català
### Verb

escoltar-se
* Forma pronominal de escoltar.

### Miscel·lània

* Anagrama: escoltares
# escoltara
## Català
### Verb

escoltara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb escoltar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb escoltar.

#### Variants

* [1] escoltessi, escoltessa, escolteguessa, escoltés, escoltàs
* [2] escoltessi, escoltegués, escoltés, escoltàs

### Miscel·lània

* Anagrama: aclotares
# esbronquessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈke.sis/, occidental /ez.bɾoŋˈke.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

esbronquessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Tu] esbronquessis, esbronquesses, esbroncasses, esbroncassis o esbroncares.
# esbronquessi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əz.bɾuŋˈke.si/, balear /əz.bɾuŋˈke.si/ alguerès /az.bɾunˈke.si/
   * Rimes: -esi

### Verb

esbronquessi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    Forma septentrional i algueresa per [jo] esbronqués, esbroncàs o esbroncara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    Forma algueresa per [ell/ella/vostè] esbronqués, esbroncàs o esbroncara.
# esbronquin
## Català

   * Pronúncia: oriental /əzˈbɾoŋ.kin/

### Verb

esbronquin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Que ells/elles/vostès] esbronquin o esbronquen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb esbroncar.
    Esbronquin o esbronquen [ells/elles/vostès].

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·bron·quin (3)
* Anagrama: bronquines
# esbronquessa
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈke.sə/, occidental /ez.bɾoŋˈke.sa/
       Informal: /ez.bɾoŋˈke.sɛ/
   * Rimes: -esa

### Verb

esbronquessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] esbronqués, esbroncàs o esbroncara.
# esbronquessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈke.sən/, occidental /ez.bɾoŋˈke.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

esbronquessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Ells/elles/vostès] esbronquessin, esbronquessen, esbroncassen, esbroncassin o esbroncaren.
# esbronquesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈke.səs/, occidental /ez.bɾoŋˈke.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

esbronquesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Tu] esbronquessis, esbronquesses, esbroncasses, esbroncassis o esbroncares.
# esbronqui
## Català

   * Pronúncia: oriental /əzˈbɾoŋ.ki/

### Verb

esbronqui
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de esbroncar.
    Forma septentrional: [jo] esbronco, esbronque, esbronc o esbronqui.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Que jo] esbronqui o esbronque.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Que ell/ella/vostè] esbronqui o esbronque.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb esbroncar.
    Esbronqui o esbronque [ell/ella/vostè].
# esbronques
## Català

   * Pronúncia: oriental /əzˈbɾoŋ.kəs/, occidental /ezˈbɾoŋ.kes/

### Verb

esbronques
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de esbroncar.
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Que tu] esbronquis o esbronques; [tu] no esbronquis o esbronques.

### Miscel·lània

* Anagrama: broquessen
# esbronquessin
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈke.sin/, occidental /ez.bɾoŋˈke.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

esbronquessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Ells/elles/vostès] esbronquessin, esbronquessen, esbroncassen, esbroncassin o esbroncaren.
# esbronqueu
## Català

   * Pronúncia: oriental /əz.bɾuŋˈkɛw/, occidental /ez.bɾoŋˈkew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

esbronqueu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de esbroncar.
    [Vosaltres/vós] esbronqueu o esbroncau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb esbroncar.
    [Que vosaltres/vós] esbronqueu.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb esbroncar.
    Esbronqueu o esbroncau [vosaltres/vós].