OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# abonessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈne.sis/, occidental /a.βoˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

abonessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    [Tu] abonessis, abonesses, abonasses, abonassis o abonares.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·nes·sis (4)
* Anagrames: abessonis, abonisses
# abonesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈne.səs/, occidental /a.βoˈne.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

abonesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    [Tu] abonessis, abonesses, abonasses, abonassis o abonares.

#### Sinònims

* aboneguesses, forma col·loquial.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·nes·ses (4)
* Anagrames: abessones, abessonés
# abonessin
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈne.sin/, occidental /a.βoˈne.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

abonessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    [Ells/elles/vostès] abonessin, abonessen, abonassen, abonassin o abonaren.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·nes·sin (4)
* Anagrames: abessonin, abonissen, bosnianes
# aboneu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈnɛw/, occidental /a.βoˈnew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

aboneu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de abonar.
    [Vosaltres/vós] aboneu o abonau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb abonar.
    [Que vosaltres/vós] aboneu.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb abonar.
    Aboneu o abonau [vosaltres/vós].

#### Sinònims

* abonegueu, forma col·loquial pel subjuntiu.
# abonia
## Català
### Verb

abonia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de abonir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de abonir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·ni·a (4)
* Anagrama: Baiona
# abonessa
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈne.sə/, occidental /a.βoˈne.sa/
       Informal: /a.βoˈne.sɛ/
   * Rimes: -esa

### Verb

abonessa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars per [jo] abonés, abonàs o abonara.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·nes·sa (4)
* Anagrames: abessona, abessonà
# abonessi
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.βuˈne.si/, balear /ə.βuˈne.si/ alguerès /a.ɾuˈne.si/
   * Rimes: -esi

### Verb

abonessi
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    Forma septentrional i algueresa per [jo] abonés, abonàs o abonara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb abonar.
    Forma algueresa per [ell/ella/vostè] abonés, abonàs o abonara.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·nes·si (4)
* Anagrames: abessoni, abessoní, boiassen
# abarrotarem
## Català
### Verb

abarrotarem
* Primera persona del plural (nosaltres) del futur de abarrotar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bar·ro·ta·rem (5)
* Anagrames: embarrotara, embarrotarà
# abarrotaien
## Català
### Verb

abarrotaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.
# abarrotara
## Català
### Verb

abarrotara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotaren
## Català
### Verb

abarrotaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de abarrotar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotaies
## Català
### Verb

abarrotaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.
# abarrotar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.βə.ruˈta/ balear /ə.bə.roˈta/, /ə.bə.ruˈta/ Occidental: nord-occidental /a.βa.roˈta/ valencià /a.ba.roˈtaɾ/, /a.βa.roˈta/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: abarrotà
   * Etimologia: Del prefix a- i barrot.

### Verb

abarrotar trans.
* Fermar la càrrega d'una embarcació omplint els espais intermedis.
* Omplir fins a la màxima càrrega una embarcació.
* Omplir completament, omplir de gom a gom.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: abarroto, abarrota, abarrotem Vocal rizotònica: /ɔ/

#### Sinònims

* acaramullar, curullar, omplir, reblir

#### Traduccions

* Anglès: stow $^{(en)}$
* Castellà: abarrotar $^{(es)}$
* Francès: arrimer $^{(fr)}$
* Anglès: overstock $^{(en)}$
* Castellà: abarrotar $^{(es)}$
* Esperanto: ŝarĝi $^{(eo)}$
* Francès: bourrer $^{(fr)}$
* Italià: affollare $^{(it)}$ (de gent), riempire $^{(it)}$ (de coses)

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bar·ro·tar (4)
* Anagrames: barrotara, barrotarà

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: abarrotar

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \a.βa.roˈtaɾ\
       Americà: alt /a.ba.roˈtaɾ/, baix \a.βa.roˈtaɾ\
   * Rimes: -aɾ

### Verb

abarrotar trans. ‎(present abarroto, passat abarroté, futur abarrotaré)
* abarrotar
* embarrotar

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·ba·rro·tar (4)
# abarrotam
## Català
### Verb

abarrotam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de abarrotar.
# abarrotaran
## Català
### Verb

abarrotaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de abarrotar.
# abarrotaia
## Català
### Verb

abarrotaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.
# abruséssiu
## Català
### Verb

abruséssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
# abrusàveu
## Català
### Verb

abrusàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de abrusar.
# abrusés
## Català
### Verb

abrusés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bru·sés (3)
* Anagrama: bressau
# abrusàssiu
## Català
### Verb

abrusàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
# abrusàssim
## Català
### Verb

abrusàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
# abrusàsseu
## Català
### Verb

abrusàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
# abrusésseu
## Català
### Verb

abrusésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abrusar.
# abarrotàvem
## Català
### Verb

abarrotàvem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bar·ro·tà·vem (5)
* Anagrama: embarrotava
# abarroté
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \a.βa.roˈte\
       Americà: alt /a.ba.roˈte/, baix \a.βa.roˈte\
   * Rimes: -e

### Verb

abarroté
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb abarrotar
# abarrotàreu
## Català
### Verb

abarrotàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de abarrotar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotàssem
## Català
### Verb

abarrotàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotàsseu
## Català
### Verb

abarrotàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotàssiu
## Català
### Verb

abarrotàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotàveu
## Català
### Verb

abarrotàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de abarrotar.
# abarrotàs
## Català
### Verb

abarrotàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# abarrotàssim
## Català
### Verb

abarrotàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abarrotar.
# ablaïx
## Català
### Verb

ablaïx
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de ablair.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb ablair.
# ablaüra
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βɫəˈu.ɾə/, occidental /a.bɫaˈu.ɾa/
   * Rimes: -uɾa

### Verb

ablaüra
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de ablaürar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb ablaürar.
# abominessis
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βu.miˈne.sis/, occidental /a.βo.miˈne.sis/
   * Rimes: -esis

### Verb

abominessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb abominar.
    [Tu] abominessis, abominesses, abominasses, abominassis o abominares.
# abomino
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈmi.nu/, occidental /a.βoˈmi.no/
   * Rimes: -ino

### Verb

abomino
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de abominar.
    [Jo] abomino, abomine, abomín o abomini.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que jo] abomino, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que jo] abomini o abomine.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que ell/ella/vostè] abomino, forma d'alguns parlars nord-occidentals per [que ell/ella/vostè] abomini o abomine.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \a.βoˈmi.no\
       Americà: alt /a.boˈmi.no/, baix \a.βoˈmi.no\
   * Rimes: -ino

### Verb

abomino
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb abominar

## Italià
### Verb

abomino
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de abominare

## Llatí

   * Pronúncia: /aˈboː.mɪ.noː/

### Verb

abōminō ‎(1a present$^?$), abōminās ‎(2a present), abōmināre ‎(infinitiu), abōmināvī ‎(perfet), abōminātum ‎(supí)
* forma arcaica de abominor
# abominin
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈmi.nin/, occidental /a.βoˈmi.nin/
   * Rimes: -inin

### Verb

abominin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que ells/elles/vostès] abominin o abominen.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb abominar.
    Abominin o abominen [ells/elles/vostès].
# abominis
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈmi.nis/, occidental /a.βoˈmi.nis/
   * Rimes: -inis

### Verb

abominis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que tu] abominis o abomines; [tu] no abominis o abomines.

#### Sinònims

* abominos, forma col·loquial.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·mi·nis (4)
* Anagrama: basiònim
# abomineu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βu.miˈnɛw/, occidental /a.βo.miˈnew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

abomineu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de abominar.
    [Vosaltres/vós] abomineu o abominau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que vosaltres/vós] abomineu.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb abominar.
    Abomineu o abominau [vosaltres/vós].

#### Sinònims

* abominegueu, forma col·loquial pel subjuntiu.
# abominevolmente
## Italià

   * Pronúncia: /a.bo.miˌne.volˈmen.te/
   * Etimologia: De abominevole i el sufix -mente.

### Adverbi

abominevolmente
* abominablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bo·mi·ne·vol·mén·te (7)
# abominiate
## Italià
### Verb

abominiate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de abominare
# abominiamo
## Italià
### Verb

abominiamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de abominare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de abominare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de abominare
# abominino
## Italià
### Verb

abominino
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de abominare
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de abominare
# abomini
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.βuˈmi.ni/, occidental /a.βoˈmi.ni/
   * Rimes: -ini

### Verb

abomini
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de abominar.
    Forma septentrional: [jo] abomino, abomine, abomín o abomini.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que jo] abomini o abomine.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb abominar.
    [Que ell/ella/vostè] abomini o abomine.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb abominar.
    Abomini o abomine [ell/ella/vostè].

#### Sinònims

* abomín, forma antiga pel subjuntiu.
* abomino, forma col·loquial pel subjuntiu.

## Italià
### Verb

abomini
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de abominare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de abominare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de abominare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de abominare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de abominare
# abbandoneremmo
## Italià
### Verb

abbandoneremmo
* primera persona plural (noi) del condicional de abbandonare
# abbandonavo
## Italià
### Verb

abbandonavo
* primera persona singular (io) de l'imperfet d'indicatiu de abbandonare
# abbandonerei
## Italià
### Verb

abbandonerei
* primera persona singular (io) del condicional de abbandonare
# abbandonerai
## Italià
### Verb

abbandonerai
* segona persona singular (tu) del futur de abbandonare
# abbandoneremo
## Italià
### Verb

abbandoneremo
* primera persona plural (noi) del futur de abbandonare
# abbandonerebbero
## Italià
### Verb

abbandonerebbero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del condicional de abbandonare
# abbandoneresti
## Italià
### Verb

abbandoneresti
* segona persona singular (tu) del condicional de abbandonare
# abbandoneranno
## Italià
### Verb

abbandoneranno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de abbandonare
# abbandonerebbe
## Italià
### Verb

abbandonerebbe
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del condicional de abbandonare
# abbandonereste
## Italià
### Verb

abbandonereste
* segona persona plural (voi) del condicional de abbandonare
# abraçallares
## Català
### Verb

abraçallares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de abraçallar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb abraçallar.
# abraçallaria
## Català
### Verb

abraçallaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de abraçallar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de abraçallar.
# abraçallaren
## Català
### Verb

abraçallaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de abraçallar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb abraçallar.
# abraçallarien
## Català
### Verb

abraçallarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de abraçallar.
# abraçallaré
## Català
### Verb

abraçallaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de abraçallar.
# abraçallarà
## Català
### Verb

abraçallarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de abraçallar.
# abraçallaràs
## Català
### Verb

abraçallaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de abraçallar.
# abraçallareu
## Català
### Verb

abraçallareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de abraçallar.
# abraçallaries
## Català
### Verb

abraçallaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de abraçallar.
# acatarràssiu
## Català
### Verb

acatarràssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.
# acatarréssem
## Català
### Verb

acatarréssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.
# acatarràveu
## Català
### Verb

acatarràveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de acatarrar-se.
# acatarré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /a.ka.taˈre/
       Americà: alt /a.k(a).taˈre/, baix /a.ka.taˈre/
   * Rimes: -e

### Verb

acatarré
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb acatarrarse
# acatarrés
## Català
### Verb

acatarrés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·ca·tar·rés (4)
* Anagrames: acretaràs, atracar-se, atracares
# acatarrésseu
## Català
### Verb

acatarrésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.
# acatarréssim
## Català
### Verb

acatarréssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·ca·tar·rés·sim (5)
* Anagrama: trascamaries
# acatarréssiu
## Català
### Verb

acatarréssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb acatarrar-se.
# acanton
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /ə.kənˈton/, alguerès /a.kanˈton/
   * Rimes: -on

### Verb

acanton
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de acantonar.
    Forma amb desinència zero baleàrica i algueresa: [jo] acantono, acantone, acanton o acantoni.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb acantonar.
    [Que jo] acanton, forma antiga per [que jo] acantoni o acantone.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb acantonar.
    [Que ell/ella/vostè] acanton, forma antiga per [que ell/ella/vostè] acantoni o acantone.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·can·ton (3)
* Anagrames: canonat, connata
# acantonar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.kən.tuˈna/ balear /ə.kən.toˈna/, /ə.kən.tuˈna/ Occidental: nord-occidental /a.kan.toˈna/ valencià /a.kan.toˈnaɾ/, /a.kan.toˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: acantonà
   * Etimologia: Del prefix a- i cantó.

### Verb

acantonar trans.
* Distribuir les tropes en diferents paratges.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: acantono, acantona, acantonem

#### Traduccions

* Anglès: quarter $^{(en)}$
* Castellà: acantonar $^{(es)}$
* Francès: cantonner $^{(fr)}$
* Italià: accantonare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·can·to·nar (4)
* Anagrama: acaronant

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom I.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /a.kan.toˈnaɾ/, meridional \a.kaŋ.toˈnaɾ\
       Americà: alt /a.kan.t(o)ˈnaɾ/, baix \a.kaŋ.toˈnaɾ\, austral /a.kan.toˈnaɾ/
   * Rimes: -aɾ

### Verb

acantonar trans. ‎(present acantono, passat acantoné, futur acantonaré)
* acantonar

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·can·to·nar (4)
# acantonaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.kən.tu.nəˈɾan/, occidental /a.kan.to.naˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

acantonaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de acantonar.
# acantona
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.kənˈto.nə/, occidental /a.kanˈto.na/
   * Rimes: -ona

### Verb

acantona
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de acantonar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb acantonar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·can·to·na (4)
* Anagrama: acanonat
# acantonam
## Català

   * Pronúncia: balear /ə.kən.toˈnam/, /ə.kən.tuˈnam/
   * Rimes: -am

### Verb

acantonam
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de acantonar.
    Forma baleàrica: [nosaltres] acantonem o acantonam.
# acantonara
## Català

   * Pronúncia: valencià /a.kan.toˈna.ɾa/
   * Rimes: -aɾa

### Verb

acantonara
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb acantonar.
    [Jo] acantonés, acantonàs o acantonara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb acantonar.
    [Ell/ella/vostè] acantonés, acantonàs o acantonara.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·can·to·na·ra (5)
* Anagrama: ataconaran
# abbattiate
## Italià
### Verb

abbattiate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de abbattere
# abbattiti
## Italià
### Verb

abbattiti
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de abbattersi
# abbattitori
## Italià

   * Pronúncia: /ab.bat.tiˈtoː.ri/

### Nom

abbattitori m. pl.
* forma plural de abbattitore
# abbattevo
## Italià
### Verb

abbattevo
* primera persona singular (io) de l'imperfet d'indicatiu de abbattere
# abbatto
## Italià
### Verb

abbatto
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de abbattere
# abbattimenti
## Italià

   * Pronúncia: /ab.bat.tiˈmen.ti/

### Nom

abbattimenti m. pl.
* forma plural de abbattimento
# abbattiamo
## Italià
### Verb

abbattiamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de abbattere
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de abbattere
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de abbattere
# abbattiamoci
## Italià
### Verb

abbattiamoci
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de abbattersi
# abbattitrici
## Italià

   * Pronúncia: /ab.bat.tiˈtriː.t͡ʃi/

### Nom

abbattitrici f. pl.
* forma plural de abbattitrice
# abbatti
## Italià
### Verb

abbatti
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de abbattere
* segona persona singular (tu) de l'imperatiu de abbattere
# abnormalcies
## Anglès
### Nom

abnormalcies
* forma plural de abnormalcy
# abnormalem
## Alemany

   * Pronúncia: /ˈapnɔʁmaːləm/

### Adjectiu

abnormalem
* forma declinada de abnormal
# abnormalere
## Alemany
### Adjectiu

abnormalere
* forma declinada de abnormal
# abnormale
## Alemany

   * Pronúncia: /ˈapnɔʁmaːlə/

### Adjectiu

abnormale
* forma declinada de abnormal
# abnormalen
## Alemany

   * Pronúncia: /ˈapnɔʁmaːlən/

### Adjectiu

abnormalen
* forma declinada de abnormal
# abnormalerem
## Alemany
### Adjectiu

abnormalerem
* forma declinada de abnormal
# abnormaler
## Alemany

   * Pronúncia: /ˈapnɔʁmaːlɐ/ àudio àudio

### Adjectiu

abnormaler
* forma comparativa de abnormal
# abnormaleren
## Alemany
### Adjectiu

abnormaleren
* forma declinada de abnormal
# abnormal behaviour
## Anglès
### Nom

abnormal behaviour
* comportament atípic

#### Sinònims

* atypical behaviour

### Vegeu també

* abnormal behaviour. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# abillàssim
## Català
### Verb

abillàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.
# abillàveu
## Català
### Verb

abillàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de abillar.
# abillésseu
## Català
### Verb

abillésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bi·llés·seu (4)
* Anagrama: abellísseu
# abillés
## Català
### Verb

abillés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bi·llés (3)
* Anagrames: abellís, bisella, bisellà
# abilléssem
## Català
### Verb

abilléssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bi·llés·sem (4)
* Anagrama: abellíssem
# abilléssim
## Català
### Verb

abilléssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb abillar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·bi·llés·sim (4)
* Anagrama: abellíssim