OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# indignae
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪn.dɪ.ŋnaj/

### Adjectiu

indignae
* nominatiu femení plural de indignus
* vocatiu femení plural de indignus
* genitiu femení singular de indignus
* datiu femení singular de indignus
# indignación
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.diɣ.naˈθjon\, meridional \iŋ.diɣ.naˈθjoŋ\
       Americà: alt /in.diɡ.n(a)ˈsjon/, baix \iŋ.diɣ.naˈsjoŋ\, austral \in.diɣ.naˈsjon\
   * Rimes: -on

### Nom

indignación f. ‎(plural indignaciones)
* indignació

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·na·ción (4)
# indignacion
## Occità

   * Pronúncia: /in.din.naˈsju/

### Nom

indignacion f. ‎(plural indignacions)
* indignació
# indignado
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.diɣˈna.ðo\, meridional \iŋ.diɣˈna.(ð)o\
       Americà: alt /in.diɡˈna.do/, baix \iŋ.diɣˈna.ðo\, austral \in.diɣˈna.ðo\
   * Rimes: -ado

### Verb

indignado
* participi masculí singular del verb indignar (indignat).
# indignació
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.diŋ.nə.siˈo/ Occidental: nord-occidental /in.diŋ.na.siˈo/, valencià /in.diɡ.na.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: Del llatí indignatio.

### Nom

indignació f. ‎(plural indignacions)
* Acció i efecte d'indignar-se.

#### Traduccions

* Anglès: indignation $^{(en)}$
* Castellà: indignación $^{(es)}$
* Francès: indignation $^{(fr)}$
* Italià: indignazione $^{(it)}$
* Llatí: indignatio $^{(la)}$
* Occità: indignacion $^{(oc)}$ f.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dig·na·ci·ó (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# identificaies
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /i.ðen.ti.fiˈka.jes/

### Verb

identificaies
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de identificar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [tu] identificaves.
# identificammo
## Italià
### Verb

identificammo
* primera persona plural (noi) del passat de identificare
# identificando
## Italià
### Verb

identificando
* gerundi de identificare
# identificano
## Italià
### Verb

identificano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de identificare
# identificante
## Italià
### Verb

identificante
* participi present de identificare
# identificantesi
## Italià
### Verb

identificantesi
* participi present de identificarsi
# identificam
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.ðən.ti.fiˈkam/
   * Rimes: -am

### Verb

identificam
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de identificar.
    Forma baleàrica: [nosaltres] identifiquem o identificam.
# identificandosi
## Italià
### Verb

identificandosi
* gerundi de identificarsi
# incitats
## Català
### Verb

incitats
* Participi masculí plural del verb incitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·tats (3)
* Anagrama: titànics
# incitation
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.si.taˈsjɔ̃/

### Nom

incitation f. ‎(plural incitations)
* incentiu

#### Sinònims

* stimulant

### Vegeu també

* incitation. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# incitations
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.si.taˈsjɔ̃/

### Nom

incitations f. pl.
* forma plural de incitation
# incitatiu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.si.təˈtiw/, occidental /in.si.taˈtiw/
   * Rimes: -iw
   * Etimologia: Del llatí incitativus, segle XVII.

### Adjectiu

incitatiu m. ‎(femení incitativa, plural masculí incitatius, plural femení incitatives)
* que incita o té virtut d'incitar

#### Traduccions

* Castellà: incitativo $^{(es)}$ m.
* Francès: excitatif $^{(fr)}$
* Italià: incitativo $^{(it)}$
* Llatí: quod incitare $^{(la)}$ potest

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·ta·tiu (4)

### Vegeu també

* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# incitativas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.θi.taˈti.βas\, meridional \iŋ.θi.taˈti.βah\
       Americà: alt /in.si.t(a)ˈti.bas/, baix \iŋ.si.taˈti.βah\, austral \in.si.taˈti.βas\
   * Rimes: -ibas

### Adjectiu

incitativas f. pl.
* forma plural de incitativa
# incitativo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.θi.taˈti.βo\, meridional \iŋ.θi.taˈti.βo\
       Americà: alt /in.si.t(a)ˈti.bo/, baix \iŋ.si.taˈti.βo\, austral \in.si.taˈti.βo\
   * Rimes: -ibo

### Adjectiu

incitativo m. ‎(femení incitativa, plural masculí incitativos, plural femení incitativas)
* incitatiu

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ci·ta·ti·vo (5)
# incitativos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.θi.taˈti.βos\, meridional \iŋ.θi.taˈti.βoh\
       Americà: alt /in.si.t(a)ˈti.bos/, baix \iŋ.si.taˈti.βoh\, austral \in.si.taˈti.βos\
   * Rimes: -ibos

### Adjectiu

incitativos m. pl.
* forma plural de incitativo
# industrialitzarem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.dus.tɾi.ə.ɫi.d͡zəˈɾɛm/ balear /in.dus.tɾi.ə.ɫi.d͡zəˈɾəm/, /in.dus.tɾi.ə.ɫi.d͡zəˈɾɛm/ Occidental: nord-occidental /in.dus.tɾi.a.ɫi.d͡zaˈɾem/, valencià /in.dus.tɾi.a.ɫi.zaˈɾem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

industrialitzarem
* Primera persona del plural (nosaltres) del futur de industrialitzar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dus·tri·a·lit·za·rem (7)
# industrialitzara
## Català
### Verb

industrialitzara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb industrialitzar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb industrialitzar.
# industrialitzaren
## Català
### Verb

industrialitzaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de industrialitzar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb industrialitzar.
# industrialitzam
## Català
### Verb

industrialitzam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de industrialitzar.
# industrialitzaran
## Català
### Verb

industrialitzaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de industrialitzar.
# industrialitzares
## Català
### Verb

industrialitzares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de industrialitzar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb industrialitzar.
# industrialitzareu
## Català
### Verb

industrialitzareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de industrialitzar.
# inflis
## Català
### Verb

inflis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb inflar.
# inflorescència
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɫu.ɾəˈsɛn.si.ə/ balear /iɱ.fɫo.ɾəsˈsɛn.si.ə/, /iɱ.fɫu.ɾəsˈsɛn.si.ə/ Occidental: /iɱ.fɫo.ɾeˈsɛn.si.a/
   * Rimes: -ɛnsia
   * Etimologia: Del llatí inflorescĕre ‎(«cobrir-se de flors»).

### Nom

inflorescència f. ‎(plural inflorescències)
* Conjunt de flors agrupades, ramificació acabada en flors.

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·flo·res·cèn·ci·a (6)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# inflos
## Català
### Verb

inflos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb inflar.
# infligíveu
## Català
### Verb

infligíveu
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de infligir.
# inflin
## Català
### Verb

inflin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb inflar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb inflar.
# inflo
## Català
### Verb

inflo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inflar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb inflar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb inflar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \ˈiɱ.flo\
       Americà: alt \ˈiɱ.flo\, baix \ˈiŋ.flo\, austral \ˈiɱ.flo\
   * Rimes: -inflo

### Verb

inflo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb inflar
# inflorescències
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɫu.ɾəˈsɛn.si.əs/ balear /iɱ.fɫo.ɾəsˈsɛn.si.əs/, /iɱ.fɫu.ɾəsˈsɛn.si.əs/ Occidental: /iɱ.fɫo.ɾeˈsɛn.si.es/
   * Rimes: -ɛnsies

### Nom

inflorescències f. pl.
* Forma plural de inflorescència.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·flo·res·cèn·ci·es (6)
# inflijo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱˈfli.xo\, meridional \iɱˈfli.ho\
       Americà: alt \iɱˈfli.x(o)\, baix \iŋˈfli.ho\, austral \iɱˈfli.xo\
   * Rimes: -ixo

### Verb

inflijo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb infligir
# influeixen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɫuˈɛ.ʃən/ balear /iɱ.fɫuˈə.ʃən/, /iɱ.fɫuˈɛ.ʃən/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɫuˈej.ʃen/ valencià /iɱ.fɫuˈej.ʃen/, /iɱ.fɫuˈe.ʃen/
   * Rimes: -ɛjʃen

### Verb

influeixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de influir.

#### Variants

* influïxen
# induïsses
## Català
### Verb

induïsses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïra
## Català
### Verb

induïra
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïren
## Català
### Verb

induïren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de induir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïsques
## Català
### Verb

induïsques
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·ïs·ques (4)
* Anagrama: induesquis
# induïssen
## Català
### Verb

induïssen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·ïs·sen (4)
* Anagrama: inundessi
# induïsc
## Català
### Verb

induïsc
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de induir.
# induïsca
## Català
### Verb

induïsca
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb induir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb induir.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·ïs·ca (4)
* Anagrama: acuindis
# induïres
## Català
### Verb

induïres
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de induir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïsquen
## Català
### Verb

induïsquen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb induir.
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb induir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·ïs·quen (4)
* Anagrama: induesquin
# idrolizzereste
## Italià
### Verb

idrolizzereste
* segona persona plural (voi) del condicional de idrolizzare
# idrolizziamo
## Italià
### Verb

idrolizziamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de idrolizzare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de idrolizzare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de idrolizzare
# idrolizzi
## Italià
### Verb

idrolizzi
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de idrolizzare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de idrolizzare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de idrolizzare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de idrolizzare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de idrolizzare
# idrolizziate
## Italià
### Verb

idrolizziate
* segona persona plural (voi) del present de subjuntiu de idrolizzare
# idrolizzo
## Italià
### Verb

idrolizzo
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de idrolizzare
# idrolizzerà
## Italià
### Verb

idrolizzerà
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del futur de idrolizzare
# idrolizzerò
## Italià
### Verb

idrolizzerò
* primera persona singular (io) del futur de idrolizzare
# idrolizzino
## Italià
### Verb

idrolizzino
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de idrolizzare
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de idrolizzare
# idrolizzeresti
## Italià
### Verb

idrolizzeresti
* segona persona singular (tu) del condicional de idrolizzare
# idrolizzerete
## Italià
### Verb

idrolizzerete
* segona persona plural (voi) del futur de idrolizzare
# infantara
## Català
### Verb

infantara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# infantaries
## Català
### Verb

infantaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de infantar.
# infantaren
## Català
### Verb

infantaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de infantar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.
# infantareu
## Català
### Verb

infantareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·ta·reu (4)
* Anagrama: infatuaren
# infantaria
## Català
### Verb

infantaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de infantar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de infantar.
# infantares
## Català
### Verb

infantares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de infantar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infantar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fan·ta·res (4)
* Anagrama: infestaran
# infantaran
## Català
### Verb

infantaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de infantar.
# infantarien
## Català
### Verb

infantarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de infantar.
# influiríeu
## Català
### Verb

influiríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de influir.
# influiríveu
## Català
### Verb

influiríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de influir.
# influisquem
## Català
### Verb

influisquem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb influir.
# influyo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈflu.ʝo\
       Americà: alt \iɱˈflu.ʝo\, baix \iŋˈflu.ʝo\, austral \iɱˈflu.ʒo\
   * Rimes: -uʝo

### Verb

influyo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb influir
# influisqueu
## Català
### Verb

influisqueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb influir.
# influx
## Català

   * Pronúncia: /iɱˈfɫuks/
   * Rimes: -uks
   * Etimologia: Del llatí influxus, de influĕre ‎(«desembocar, penetrar»).

### Nom

influx m. ‎(plural influxos)
* influència

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·flux (2)
* Heterograma de 6 lletres (filnux)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# inferírem
## Català
### Verb

inferírem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de inferir.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inferir.

## Català antic
### Verb

inferírem
* primera persona plural (nós, nosaltres) del passat de inferir
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* [1] inferim
* [2] inferíssem
# inferírets
## Català antic
### Verb

inferírets
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* inferíssets, inferísseu, inferíreu
# inferíets
## Català antic
### Verb

inferíets
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de inferir

#### Variants

* inferíeu
# inferíreu
## Català
### Verb

inferíreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de inferir.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inferir.

## Català antic
### Verb

inferíreu
* segona persona plural (vós, vosaltres) del passat de inferir
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* [1] inferist
* [2] inferíssets, inferísseu, inferírets
# inferís
## Català
### Verb

inferís
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inferir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inferir.

### Miscel·lània

* Anagrama: finires

## Català antic
### Verb

inferís
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de inferir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* [1] inferira
* [2] inferira
# inferíssem
## Català
### Verb

inferíssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inferir.

### Miscel·lània

* Anagrama: enferíssim

## Català antic
### Verb

inferíssem
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* inferírem
# inferíssets
## Català antic
### Verb

inferíssets
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperfet de subjuntiu de inferir

#### Variants

* inferísseu, inferírets, inferíreu
# inferíeu
## Català
### Verb

inferíeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inferir.

## Català antic
### Verb

inferíeu
* segona persona plural (vós, vosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de inferir

#### Variants

* inferíets
# inferíau
## Català antic
### Verb

inferíau
* segona persona plural (vós, vosaltres) del present de subjuntiu de inferir

#### Variants

* inferíats, inferiu
# infamariva
## Català
### Verb

infamariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de infamar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de infamar.
# infamariven
## Català
### Verb

infamariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de infamar.
# infamaràs
## Català
### Verb

infamaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de infamar.
# infamaríeu
## Català
### Verb

infamaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de infamar.
# infamarà
## Català
### Verb

infamarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de infamar.
# infamarien
## Català
### Verb

infamarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de infamar.
# infamarives
## Català
### Verb

infamarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de infamar.
# infamaries
## Català
### Verb

infamaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de infamar.
# infamaré
## Català
### Verb

infamaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de infamar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fa·ma·ré (4)
* Anagrames: afinarem, afinàrem

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱ.fa.maˈɾe\
       Americà: alt \iɱ.f(a).maˈɾe\, baix \iŋ.fa.maˈɾe\, austral \iɱ.fa.maˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

infamaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb infamar
# incubaies
## Català
### Verb

incubaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de incubar.
# incubar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iŋ.kuˈβa/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kuˈβa/ valencià /iŋ.kuˈbaɾ/, /iŋ.kuˈβa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: incubà
   * Etimologia: Del llatí incubāre.

### Verb

incubar trans.
* covar

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: incubo, incuba, incubem

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cu·bar (3)
* Heterograma de 7 lletres (abcinru)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.kuˈβaɾ\
       Americà: alt \iŋ.k(u)ˈbaɾ\, baix \iŋ.kuˈβaɾ\
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí incubāre.

### Verb

incubar trans., pron. ‎(pronominal incubarse, present incubo, passat incubé, futur incubaré)
* covar, incubar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cu·bar (3)
* Heterograma de 7 lletres (abcinru)
# incubare
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪŋ.kʊˈbaː.rɛ/

### Verb

incubāre
* infinitiu del present actiu de incubō
# incubaren
## Català
### Verb

incubaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de incubar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incubar.
# incubam
## Català
### Verb

incubam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de incubar.
# incubara
## Català
### Verb

incubara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incubar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incubar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cu·ba·ra (4)
* Anagrama: ubicaran
# incubaran
## Català
### Verb

incubaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de incubar.
# incubaien
## Català
### Verb

incubaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de incubar.
# ingiungerebbe
## Italià
### Verb

ingiungerebbe
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del condicional de ingiungere
# ingiungerebbero
## Italià
### Verb

ingiungerebbero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del condicional de ingiungere
# ingiungeresti
## Italià
### Verb

ingiungeresti
* segona persona singular (tu) del condicional de ingiungere
# ingiungeranno
## Italià
### Verb

ingiungeranno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de ingiungere
# ingiungereste
## Italià
### Verb

ingiungereste
* segona persona plural (voi) del condicional de ingiungere
# ingiungeremo
## Italià
### Verb

ingiungeremo
* primera persona plural (noi) del futur de ingiungere
# ingiungere
## Italià

   * Pronúncia: /inˈd͡ʒun.d͡ʒe.re/
   * Etimologia: Del llatí iniungēre.

### Verb

ingiungere trans. ‎(pronominal ingiungersi)
* intimar, comminar

#### Conjugació
### Miscel·lània

* Síl·labes: in·giùn·ge·re (4)
# ingiungerei
## Italià
### Verb

ingiungerei
* primera persona singular (io) del condicional de ingiungere
# ingiungeremmo
## Italià
### Verb

ingiungeremmo
* primera persona plural (noi) del condicional de ingiungere
# ingiungerete
## Italià
### Verb

ingiungerete
* segona persona plural (voi) del futur de ingiungere
# infeccionassen
## Català
### Verb

infeccionassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infeccionar.
# infeccionassin
## Català
### Verb

infeccionassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infeccionar.
# infeccionaríeu
## Català
### Verb

infeccionaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de infeccionar.
# infeccionau
## Català
### Verb

infeccionau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infeccionar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infeccionar.
# infeccionava
## Català
### Verb

infeccionava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de infeccionar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de infeccionar.
# infeccionasses
## Català
### Verb

infeccionasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infeccionar.
# infeccionassis
## Català
### Verb

infeccionassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infeccionar.