OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# implicau
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: balear /im.pɫiˈkaw/, alguerès /an.priˈkaw/
   * Rimes: -aw
   * Parònims: implica-ho

### Verb

implicau
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de implicar.
    [Vosaltres/vós] impliqueu o implicau.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb implicar.
    Impliqueu o implicau [vosaltres/vós].
# implicavano
## Italià
### Verb

implicavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de implicare
# implicaven
## Català

   * Pronúncia: oriental /im.pɫiˈka.βən/, /im.pɫiˈka.vən/, occidental /im.pɫiˈka.βen/, /im.pɫiˈka.ven/
   * Rimes: -aven

### Verb

implicaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de implicar.
# insinuavi
## Català
### Verb

insinuavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
# insinueguéssom
## Català
### Verb

insinueguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinuavo
## Català
### Verb

insinuavo
* (col·loquial central, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
# insinueguessen
## Català
### Verb

insinueguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinue
## Català
### Verb

insinue
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insinuar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insinuar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insinuar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb insinuar.
# insinueguessa
## Català
### Verb

insinueguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinueguesses
## Català
### Verb

insinueguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinuegueu
## Català
### Verb

insinuegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb insinuar.
# insinueguem
## Català
### Verb

insinueguem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb insinuar.
# insinuegués
## Català
### Verb

insinuegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# imputino
## Italià
### Verb

imputino
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present de subjuntiu de imputare
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperatiu de imputare
# imputos
## Català
### Verb

imputos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb imputar.
# imputàieu
## Català
### Verb

imputàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de imputar.
# imputàrem
## Català
### Verb

imputàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de imputar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tà·rem (4)
* Anagrama: impremtau
# imputo
## Català

   * Pronúncia: central /imˈpu.tu/, occidental /imˈpu.to/

### Verb

imputo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de imputar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb imputar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb imputar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /imˈpu.to/
       Americà: alt /imˈpu.t(o)/, baix /imˈpu.to/
   * Rimes: -uto

### Verb

imputo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb imputar

## Italià

   * Pronúncia: /imˈpuː.to/

### Verb

imputo
* primera persona singular (io) del present d'indicatiu de imputare

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈɪm.pʊ.toː/
   * Etimologia: Del prefix in- i ‎putō.

### Verb

imputō ‎(1a present$^?$), imputās ‎(2a present), imputāre ‎(infinitiu), imputāvī ‎(perfet), imputātum ‎(supí)
* considerar, jo considero
* imputar, jo imputo
# imputing
## Anglès
### Verb

imputing
* gerundi de impute
# imputis
## Català

   * Pronúncia: /imˈpu.tis/
   * Rimes: -utis

### Verb

imputis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb imputar.
# imputà
## Català
### Verb

imputà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de imputar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pu·tà (3)
* Heterograma de 6 lletres (aimptu)
* Anagrames: amputi, amputí
# imputàreu
## Català
### Verb

imputàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de imputar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb imputar.
# insolessen
## Català
### Verb

insolessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ensolissen
# insolesses
## Català
### Verb

insolesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ensolisses
# insolessin
## Català
### Verb

insolessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ensolissin
# insoleu
## Català
### Verb

insoleu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de insolar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb insolar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ensoliu
# insoli
## Català

   * Pronúncia: /inˈsɔ.ɫi/
   * Rimes: -ɔli

### Verb

insoli
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insolar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insolar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insolar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·li (3)
* Anagrama: isolin
# insolentéssiu
## Català
### Verb

insolentéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolentar-se.
# insolentí
## Català
### Verb

insolentí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de insolentar-se.
# insoles
## Català
### Verb

insoles
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de insolar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·so·les (3)
* Anagrames: ensolís, lesions, solsien
# insolessis
## Català
### Verb

insolessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb insolar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ensolissis
# insolin
## Català

   * Pronúncia: /inˈsɔ.ɫin/
   * Rimes: -ɔlin

### Verb

insolin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb insolar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb insolar.
# inspiraves
## Català
### Verb

inspiraves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inspirar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·pi·ra·ves (4)
* Anagrama: pansirives
# inspirassis
## Català
### Verb

inspirassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inspiraven
## Català
### Verb

inspiraven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de inspirar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·pi·ra·ven (4)
* Anagrama: pansiriven
# inspirava
## Català
### Verb

inspirava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de inspirar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de inspirar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·pi·ra·va (4)
* Anagrama: pansiriva
# inspirassin
## Català
### Verb

inspirassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inspirar.
# inspiration
## Anglès
### Nom

inspiration ‎(plural inspirations)
* inspiració

## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃s.pi.ʁaˈsjɔ̃/

### Nom

inspiration f. ‎(plural inspirations)
* inspiració
# inspirau
## Català
### Verb

inspirau
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de inspirar.
* (balear, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb inspirar.
# inspirations
## Anglès
### Nom

inspirations
* forma plural de inspiration

## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃s.pi.ʁaˈsjɔ̃/

### Nom

inspirations f. pl.
* forma plural de inspiration
# inspirats
## Català
### Verb

inspirats
* Participi masculí plural del verb inspirar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·pi·rats (3)
* Anagrama: partissin
# induíveu
## Català
### Verb

induíveu
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induïa
## Català
### Verb

induïa
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induïen
## Català
### Verb

induïen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# induïgueu
## Català
### Verb

induïgueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb induir.
# induíssiu
## Català
### Verb

induíssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb induir.
# induïes
## Català
### Verb

induïes
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de induir.
# insurgentes
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.suɾˈxen.tes/, meridional \iŋ.suɾˈheŋ.teh\
       Americà: alt /in.suɾˈxen.t(e)s/, baix \iŋ.suɾˈheŋ.teh\, austral /in.suɾˈxen.tes/
   * Rimes: -entes

### Adjectiu

insurgentes inv. pl.
* forma plural de insurgente: insurgents
# insurgente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.suɾˈxen.te/, meridional \iŋ.suɾˈheŋ.te\
       Americà: alt /in.suɾˈxen.t(e)/, baix \iŋ.suɾˈheŋ.te\, austral /in.suɾˈxen.te/
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: Derivat del verb insurgir

### Adjectiu

insurgente inv. ‎(plural insurgentes)
* insurgent

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·gen·te (4)
# insurgent
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.surˈʒen/ balear /in.suɾˈʒent/, /in.surˈʒen/ Occidental: nord-occidental /in.surˈd͡ʒen/ valencià /in.suɾˈd͡ʒent/, /in.suɾˈd͡ʒen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: Del llatí īnsurgentem, acusatiu de īnsurgēns, participi de īnsurgō, segle XIX.

### Adjectiu

insurgent inv. ‎(plural insurgents)
* Que s'insurgeix, es revolta.

#### Sinònims

* insurrecte

#### Traduccions

* Anglès: insurgent $^{(en)}$
* Castellà: insurgente $^{(es)}$
* Francès: insurgent $^{(fr)}$
* Italià: ribelle $^{(it)}$, insorto $^{(it)}$
* Llatí: seditiosus $^{(la)}$

### Nom

insurgent m. f. ‎(plural insurgents)
* Qui s'insurgeix, es revolta.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·gent (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈsəːdʒ(ə)nt/

### Adjectiu

insurgent ‎(no comparable)
* insurgent
# insurgesc
## Català
### Verb

insurgesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insurgir-se.
# intellect
## Anglès
### Nom

intellect ‎(plural intellects)
* intel·lecte
# intellectual capacity
## Anglès
### Nom

intellectual capacity
* capacitat intel·lectual

#### Sinònims

* mental capacity

### Vegeu també

* intellectual capacity. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# intellectual education
## Anglès
### Nom

intellectual education
* educació intel·lectual

### Vegeu també

* intellectual education. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# intellectually
## Anglès

   * Etimologia: De intellectual i el sufix -ly.

### Adverbi

intellectually ‎(comparatiu more intellectually, superlatiu most intellectually)
* intel·lectualment
# intellegere
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.tɛlˈlɛ.ɡɛ.rɛ/

### Verb

intellegere
* infinitiu del present actiu de intellegō
# intellects
## Anglès
### Nom

intellects
* forma plural de intellect
# intellectual
## Anglès

   * Pronúncia: /ˌɪntəˈlɛktʃuəl/ àudio (EUA)

### Adjectiu

intellectual ‎(comparatiu more intellectual, superlatiu most intellectual)
* intel·lectual

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# inteligentes
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.te.liˈxen.tes/, meridional \iŋ.te.liˈheŋ.teh\
       Americà: alt /in.te.liˈxen.t(e)s/, baix \iŋ.te.liˈheŋ.teh\, austral /in.te.liˈxen.tes/
   * Rimes: -entes

### Adjectiu

inteligentes inv. pl.
* forma plural de inteligente

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·te·li·gen·tes (5)
# intellectum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.tɛlˈleːk.tʊm/

### Verb

intellēctum
* supí acusatiu de intellegō
# intellegibile
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.tɛl.lɛˈɡɪ.bɪ.lɛ/

### Adjectiu

intellegibile
* nominatiu neutre singular de intellegibilis
* vocatiu neutre singular de intellegibilis
* acusatiu neutre singular de intellegibilis
# infundiria
## Català
### Verb

infundiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de infundir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de infundir.
# infundirien
## Català
### Verb

infundirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de infundir.
# infundirives
## Català
### Verb

infundirives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de infundir.
# infundirà
## Català
### Verb

infundirà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de infundir.
# infundireu
## Català
### Verb

infundireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de infundir.
# infundiriva
## Català
### Verb

infundiriva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de infundir.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de infundir.
# infundiràs
## Català
### Verb

infundiràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de infundir.
# infundiré
## Català
### Verb

infundiré
* Primera persona del singular (jo) del futur de infundir.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱ.fun.diˈɾe\, meridional \iɱ.fuŋ.diˈɾe\
       Americà: alt \iɱ.f(u)n.diˈɾe\, baix \iŋ.fuŋ.diˈɾe\, austral \iɱ.fun.diˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

infundiré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb infundir
# infundiriven
## Català
### Verb

infundiriven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de infundir.
# infundiries
## Català
### Verb

infundiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de infundir.
# insólita
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈso.li.ta/, meridional \iŋˈso.li.ta\
       Americà: alt /inˈso.li.t(a)/, baix \iŋˈso.li.ta\, austral /inˈso.li.ta/
   * Rimes: -olita

### Adjectiu

insólita f. ‎(plural insólitas)
* forma femenina de insólito

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·só·li·ta (4)
# insólitas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈso.li.tas/, meridional \iŋˈso.li.tah\
       Americà: alt /inˈso.li.t(a)s/, baix \iŋˈso.li.tah\, austral /inˈso.li.tas/
   * Rimes: -olitas

### Adjectiu

insólitas f. pl.
* forma plural de insólita

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·só·li·tas (4)
* Anagrama: listonáis
# insólito
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈso.li.to/, meridional \iŋˈso.li.to\
       Americà: alt /inˈso.li.t(o)/, baix \iŋˈso.li.to\, austral /inˈso.li.to/
   * Rimes: -olito
   * Etimologia: Del llatí insolĭtus.

### Adjectiu

insólito m. ‎(femení insólita, plural masculí insólitos, plural femení insólitas)
* insòlit

#### Sinònims

* inaudito, inusitado

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·só·li·to (4)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre insólito
# int.
## Castellà
### Abreviatura

int.
* forma abreujada de interrogativo
* forma abreujada de interrogación
# intact
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈtækt/ àudio (EUA)

### Adjectiu

intact
* intacte
# insòlits
## Català

   * Pronúncia: /inˈsɔ.lits/
   * Rimes: -ɔlits

### Adjectiu

insòlits m. pl.
* Forma plural de insòlit.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sò·lits (3)
* Anagrames: nitisols, nitisòls, tolissin
# insólitos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈso.li.tos/, meridional \iŋˈso.li.toh\
       Americà: alt /inˈso.li.t(o)s/, baix \iŋˈso.li.toh\, austral /inˈso.li.tos/
   * Rimes: -olitos

### Adjectiu

insólitos inv. pl.
* forma plural de insólito

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·só·li·tos (4)
# int'l
## Anglès
### Abreviatura

int'l
* forma abreujada de international ‎(«internacional»)

#### Variants

* intl., intnl

### Miscel·lània

* Anagrames: lint, Lint
# intacta
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈtak.tə/, occidental /inˈtak.ta/
   * Rimes: -akta

### Adjectiu

intacta f. ‎(plural intactes)
* Forma femenina de intacte.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tac·ta (3)

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.ta/, /ɪnˈtaːk.taː/

### Adjectiu

intācta
* nominatiu femení singular de intāctus
* nominatiu neutre plural de intāctus
* vocatiu femení singular de intāctus
* vocatiu neutre plural de intāctus
* acusatiu neutre plural de intāctus
intāctā
* ablatiu femení singular de intāctus
# insurgigueu
## Català
### Verb

insurgigueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
# insurgia
## Català
### Verb

insurgia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de insurgir-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de insurgir-se.
# insurgesqui
## Català
### Verb

insurgesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb insurgir-se.
# insurgesquis
## Català
### Verb

insurgesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·ges·quis (4)
* Anagrama: insurgisques
# insurgien
## Català
### Verb

insurgien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de insurgir-se.
# insurgies
## Català
### Verb

insurgies
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de insurgir-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·gi·es (4)
* Anagrames: riguessin, siringues
# insurgesquin
## Català
### Verb

insurgesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb insurgir-se.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb insurgir-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·sur·ges·quin (4)
* Anagrama: insurgisquen
# intensify
## Anglès
### Verb

intensify ‎(3a persona singular present intensifies, gerundi intensifying, passat i participi intensified)
* intensificar
# intensitas
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtɛn.sɪ.taːs/
   * Etimologia: Del intēnsus.

### Nom

intensitās f. ‎(genitiu intensitātis)
* intensitat

#### Declinació

3a declinació -, -is (tema cons.) :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | intensitās | intensitātēs |
| Vocatiu | intensitās | intensitātēs |
| Acusatiu | intensitātem | intensitātēs |
| Genitiu | intensitātis | intensitātum |
| Datiu | intensitātī | intensitātibus |
| Ablatiu | intensitāte | intensitātibus |
# intensifiquéssem
## Català
### Verb

intensifiquéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensifiquéssim
## Català
### Verb

intensifiquéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensifiquéssiu
## Català
### Verb

intensifiquéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensifiquí
## Català
### Verb

intensifiquí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de intensificar.
# intensis
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtɛn.siːs/

### Adjectiu

intēnsīs
* datiu masculí/femení/neutre plural de intēnsus
* ablatiu masculí/femení/neutre plural de intēnsus
# intensifiquésseu
## Català
### Verb

intensifiquésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intensificar.
# intensifying
## Anglès
### Verb

intensifying
* gerundi de intensify
# intensitat
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tən.siˈtat/, occidental /in.ten.siˈtat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: del llatí intensitas.

### Nom

intensitat f. ‎(plural intensitats)
* Grau amb què es manifesta una qualitat o un fenomen.
    Aquest llum té poca intensitat.
    El terratrèmol ha estat d'intensitat 5 segons l'escala de Richter.
* Qualitat del so, segons la qual els sons poden ser forts o fluixos.
* Quocient entre la força exercida sobre una càrrega elèctrica i la càrrega.

#### Sinònims

* [1] magnitud, grau
* [2] volum

#### Traduccions

* Alemany: Intensität $^{(de)}$ f.
* Anglès: intensity $^{(en)}$
* Àrab: شِدَّة‎ $^{(ar)}$ f.
* Búlgar: интензивност $^{(bg)}$ f. ‎(intenzivnost)
* Castellà: intensidad $^{(es)}$
* Eslovac: intenzita $^{(sk)}$ f.
* Francès: intensité $^{(fr)}$
* Gallec: intensidade $^{(gl)}$ f.
* Georgià: ინტენსივობა $^{(ka)}$ ‎(intensívoba)
* Grec: ένταση $^{(el)}$ f. ‎(éndassi)
* Hebreu: עוצמה‎ $^{(he)}$ f.
* Hongarès: intenzitás $^{(hu)}$
* Italià: intensità $^{(it)}$
* Japonès: 強度 $^{(ja)}$
* Neerlandès: intensiteit $^{(nl)}$ f.
* Polonès: intensywność $^{(pl)}$ f.
* Portuguès: intensidade $^{(pt)}$ f.
* Romanès: intensitate $^{(ro)}$ f.
* Rus: интенси́вность $^{(ru)}$ f. ‎(intensívnost)
* Suec: intensitet $^{(sv)}$ c.
* Turc: yoğunluk $^{(tr)}$
* Txec: intenzita $^{(cs)}$ f.
* Xinès: 強度 $^{(zh)}$ ‎(强度, qiángdù)

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ten·si·tat (4)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# ingenis
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɲˈʒɛ.nis/, occidental /iɲˈd͡ʒɛ.nis/
   * Rimes: -ɛnis

### Nom

ingenis m. pl.
* Forma plural de ingeni.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ge·nis (3)
* Anagrama: insigne
# ingenu
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɲˈʒɛ.nu/, occidental /iɲˈd͡ʒɛ.nu/
   * Etimologia: Del llatí ingenuus.

### Adjectiu

ingenu m. ‎(femení ingènua, plural masculí ingenus, plural femení ingènues)
* Franc, sincer, candorós, veraç, honrat, senzill.
* Qui ha nascut lliure.

#### Sinònims

* innocent

#### Traduccions

* Alemany: unbedarft $^{(de)}$
* Anglès: ingenuous $^{(en)}$
* Castellà: ingenuo $^{(es)}$
* Francès: ingénu $^{(fr)}$
* Italià: ingenuo $^{(it)}$
* Llatí: ingenuus $^{(la)}$
* Portuguès: ingénuo $^{(pt)}$
* Romanès: ingenuu $^{(ro)}$
* Castellà: ingenuo $^{(es)}$
* Llatí: ingenuus $^{(la)}$, liber $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ge·nu (3)
* Anagrames: neguin, ungien

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840.
* FIGUERA, Pere Antoni. Diccionari Mallorquí-Castellà, Palma, 1840.
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: ingenu