OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# orina
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /uˈɾi.nə/ balear /oˈɾi.nə/, /uˈɾi.nə/ Occidental: /oˈɾi.na/
   * Rimes: -ina
   * Etimologia: Del llatí urina, segle XII.

### Nom

orina f. ‎(plural orines)
* Excreció líquida dels ronyons expel·lida a través de l'aparell urinari.

#### Derivats

* orinada
* orinaire
* orins

#### Traduccions

* Anglès: urine $^{(en)}$
* Castellà: orina $^{(es)}$ f.
* Francès: urine $^{(fr)}$ f.
* Llengua de signes catalana: ORINAR $^{(csc)}$

### Verb

orina
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de orinar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb orinar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·ri·na (3)
* Anagrames: arnio, norai, nòria, oiran, roina, roinà, roïna

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC

## Castellà

   * Pronúncia: /oˈɾi.na/
   * Rimes: -ina
   * Etimologia: Del llatí urīna.

### Nom

orina f. ‎(plural orinas)
* orina

#### Relacionats

* orinal
* orinar
* urinario

### Verb

orina
* tercera persona del singular (él, ella, usted) del present d’indicatiu del verb orinar
* segona persona del singular (tú) de l'imperatiu del verb orinar

#### Variants

* [2]: (voseo) oriná

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·ri·na (3)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre orina
# originàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈna.βəw/ balear /o.ɾi.ʒiˈna.vəw/, /u.ɾi.ʒiˈna.vəw/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈna.βew/ valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈna.vew/, /o.ɾi.d͡ʒiˈna.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

originàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de originar.
# originés
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈnes/ balear /o.ɾi.ʒiˈnes/, /u.ɾi.ʒiˈnes/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈnes/, valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈnes/
   * Rimes: -es

### Verb

originés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb originar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb originar.

#### Variants

* [1] originàs, originara
* [2] originàs, originara
# originéssiu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈne.siw/ balear /o.ɾi.ʒiˈne.siw/, /u.ɾi.ʒiˈne.siw/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈne.siw/, valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈne.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

originéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb originar.

#### Variants

* originésseu, originàssiu, originàsseu, originàreu
# originésseu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈne.səw/ balear /o.ɾi.ʒiˈne.səw/, /u.ɾi.ʒiˈne.səw/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈne.sew/, valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈne.sew/
   * Rimes: -esew

### Verb

originésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb originar.

#### Variants

* originéssiu, originàssiu, originàsseu, originàreu
# originí
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈni/ balear /o.ɾi.ʒiˈni/, /u.ɾi.ʒiˈni/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈni/, valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈni/
   * Rimes: -i

### Verb

originí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de originar.
# originéssem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.ʒiˈne.səm/ balear /o.ɾi.ʒiˈne.səm/, /u.ɾi.ʒiˈne.səm/ Occidental: nord-occidental /o.ɾi.ʒiˈne.sem/, valencià /o.ɾi.d͡ʒiˈne.sem/
   * Rimes: -esem

### Verb

originéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb originar.

#### Variants

* originéssim, originàssim, originàssem, originàrem
# nitrurares
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾuˈɾa.ɾəs/, occidental /ni.tɾuˈɾa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

nitrurares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de nitrurar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruraren
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾuˈɾa.ɾən/, occidental /ni.tɾuˈɾa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

nitruraren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de nitrurar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruraria
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾu.ɾəˈɾi.ə/, occidental /ni.tɾu.ɾaˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

nitruraria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de nitrurar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de nitrurar.
# nitrurarà
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾu.ɾəˈɾa/, occidental /ni.tɾu.ɾaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

nitrurarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de nitrurar.
# nitrurara
## Català
### Verb

nitrurara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb nitrurar.
# nitruraran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾu.ɾəˈɾan/, occidental /ni.tɾu.ɾaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

nitruraran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de nitrurar.
# nitrurareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ni.tɾu.ɾəˈɾɛw/ balear /ni.tɾu.ɾəˈɾəw/, /ni.tɾu.ɾəˈɾɛw/ Occidental: /ni.tɾu.ɾaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

nitrurareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de nitrurar.
# nitruraries
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾu.ɾəˈɾi.əs/, occidental /ni.tɾu.ɾaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

nitruraries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de nitrurar.
# nitrurarien
## Català

   * Pronúncia: oriental /ni.tɾu.ɾəˈɾi.ən/, occidental /ni.tɾu.ɾaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

nitrurarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de nitrurar.
# orinàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈna.βəw/ balear /o.ɾiˈna.vəw/, /u.ɾiˈna.vəw/ Occidental: nord-occidental /o.ɾiˈna.βew/ valencià /o.ɾiˈna.vew/, /o.ɾiˈna.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

orinàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de orinar.

#### Variants

* orinavo, orinàieu

### Miscel·lània

* Anagrames: vionareu, vionàreu
# orinàssiu
## Català
### Verb

orinàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orineguéssou, orinéssiu, orinésseu, orinàsseu, orinàreu
# orinàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈna.ɾəw/ balear /o.ɾiˈna.ɾəw/, /u.ɾiˈna.ɾəw/ Occidental: /o.ɾiˈna.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

orinàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de orinar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [2] orineguéssou, orinéssiu, orinésseu, orinàssiu, orinàsseu

### Miscel·lània

* Anagrama: ornaríeu
# orinàssim
## Català
### Verb

orinàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orineguéssom, orinéssim, orinéssem, orinàssem, orinàrem
# orinés
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈnes/ balear /o.ɾiˈnes/, /u.ɾiˈnes/ Occidental: /o.ɾiˈnes/
   * Rimes: -es

### Verb

orinés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [1] orinessi, orinessa, orineguessa, orinàs, orinara
* [2] orinessi, orinegués, orinàs, orinara

### Miscel·lània

* Anagrames: enrosi, enrosí, nòries, roines, roinés, roïnes, sènior
# orinàs
## Català
### Verb

orinàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [1] orinessi, orinessa, orineguessa, orinés, orinara
* [2] orinessi, orinegués, orinés, orinara

### Miscel·lània

* Anagrames: norais, rosina, rosinà, Sornià
# orinàsseu
## Català
### Verb

orinàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orineguéssou, orinéssiu, orinésseu, orinàssiu, orinàreu
# orinàssem
## Català
### Verb

orinàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* orineguéssom, orinéssim, orinéssem, orinàssim, orinàrem

### Miscel·lània

* Anagrames: aromessin, minoressa, somniares
# orinam
## Català
### Verb

orinam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de orinar.

#### Variants

* orinem

### Miscel·lània

* Anagrames: aromin, marino, Marion, minora, minorà, romaní
# orinara
## Català
### Verb

orinara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [1] orinessi, orinessa, orineguessa, orinés, orinàs
* [2] orinessi, orinegués, orinés, orinàs

### Miscel·lània

* Anagrames: ornaria, roinarà
# orinaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈna.ɾən/ balear /o.ɾiˈna.ɾən/, /u.ɾiˈna.ɾən/ Occidental: /o.ɾiˈna.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

orinaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de orinar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [2] orineguessen, orinessin, orinessen, orinassin, orinassen

### Miscel·lània

* Anagrames: anorreïn, ornarien
# orinares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈna.ɾəs/ balear /o.ɾiˈna.ɾəs/, /u.ɾiˈna.ɾəs/ Occidental: /o.ɾiˈna.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

orinares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de orinar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb orinar.

#### Variants

* [2] orineguesses, orinessis, orinesses, orinassis, orinasses

### Miscel·lània

* Anagrames: anorreïs, orinar-se, ornaries, orsarien, rosarien
# orinali
## Italià

   * Pronúncia: /o.riˈnaː.li/

### Nom

orinali m. pl.
* orinals
# orinar-se
## Català
### Verb

orinar-se
* Forma pronominal de orinar.

### Miscel·lània

* Anagrames: anorreïs, orinares, ornaries, orsarien, rosarien
# orinar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾiˈna/ balear /o.ɾiˈna/, /u.ɾiˈna/ Occidental: nord-occidental /o.ɾiˈna/ valencià /o.ɾiˈnaɾ/, /o.ɾiˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: orinà
   * Etimologia: Del llatí urinari, segle XIII.

### Verb

orinar intr., trans., pron. ‎(pronominal orinar-se)
* Expulsar orina o un altre líquid mitjançant l'aparell excretor, per la uretra.
* (pronominal) Expulsar orina de forma involuntària o inconvenient.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: orino, orina, orinem

#### Sinònims

* pixar, fer un riu

#### Traduccions

* Anglès: urinate $^{(en)}$
* Castellà: orinar $^{(es)}$
* Esperanto: urini $^{(eo)}$
* Francès: uriner $^{(fr)}$
* Llengua de signes catalana: ORINAR $^{(csc)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: o·ri·nar (3)
* Anagrama: roinar

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# orinaran
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.ɾi.nəˈɾan/ balear /o.ɾi.nəˈɾan/, /u.ɾi.nəˈɾan/ Occidental: /o.ɾi.naˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

orinaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de orinar.
# ornamate
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.te/

### Verb

ornamate
* participi passiu adverbial present de ornami
# ornamato
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.to/

### Verb

ornamato ‎(plural ornamatoj, acusatiu ornamaton, plural acusatiu ornamatojn)
* participi passiu nominal present de ornami
# ornamaton
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.ton/

### Verb

ornamaton
* acusatiu de ornamato
# ornamatoj
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.toj/

### Verb

ornamatoj
* forma plural de ornamato
# ornamatojn
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.tojn/

### Verb

ornamatojn
* acusatiu plural de ornamato
# ornamatan
## Esperanto

   * Pronúncia: /or.naˈma.tan/

### Verb

ornamatan
* acusatiu de ornamata
# ornament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.nəˈmen/ balear /oɾ.nəˈment/, /ur.nəˈmen/ Occidental: nord-occidental /or.naˈmen/ valencià /oɾ.naˈment/, /oɾ.naˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: Del llatí ornamentum, segle XIV.

### Nom

ornament m. ‎(plural ornaments)
* Element que serveix per ornamentar, embellir quelcom.

#### Traduccions
### Verb

ornament
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de ornamentar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·na·ment (3)
* Anagrames: mantorne, romanent

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# nolits
## Català antic
### Nom

nolits
* forma plural de nolit

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /ˈno.li(t)s/, meridional /ˈno.li(t)h/
       Americà: alt /ˈno.lits/, baix /ˈno.li(t)h/, austral /ˈno.li(t)s/
   * Rimes: -olits

### Nom

nolits m. pl.
* forma plural de nolit
# noliġġ
## Maltès

   * Etimologia: Del català nolieig.

### Nom

noliġġ
* nolieig
# nolla
## Finès
### Nom

nolla
* zero (numeral)
* Article corresponent a la Viquipèdia en finès
* Per a més informació vegeu l'entrada al Kielitoimiston sanakirja sobre nolla
# nolle
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈnoːl.lɛ/

### Verb

nōlle
* infinitiu del present actiu de nōlō
# noliejàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /nu.ɫi.əˈʒa.βəw/ balear /no.ɫi.əˈd͡ʒa.vəw/, /nu.ɫi.əˈʒa.vəw/ Occidental: nord-occidental /no.ɫi.eˈʒa.βew/ valencià /no.ɫi.eˈd͡ʒa.vew/, /no.ɫi.eˈd͡ʒa.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

noliejàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de noliejar.
# nolis
## Català

   * Pronúncia: /ˈnɔ.ɫis/
   * Rimes: -ɔlis

### Nom

nolis m. pl.
* Forma plural de noli.

### Miscel·lània

* Síl·labes: no·lis (2)
* Anagrama: insol
# nolo
## Italià

   * Pronúncia: /ˈnɔː.lo/

### Nom

nolo m. ‎(plural noli)
* noli
* lloguer

### Miscel·lània

* Síl·labes: nò·lo (2)

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈnoː.loː/
   * Etimologia: De ne i volo.

### Verb

nōlō ‎(1a present$^?$), nōn vis ‎(2a present), nōlle ‎(infinitiu), nōlui ‎(perfet); irregular, només veu activa
* no desitjar, no voler
    Abire nollumusNo desitgem marxar.
    Me nolente.Contra la meva voluntat.
* saber-ne greu
    Nollem factum.Em sap greu.
* acceptar, no tenir cap objecció
    Non nolle.(afegiu la traducció en català)
* no! (en imperatiu)
    Noli irasci.No t'enfadis!
    Noli me tangere.Que ningú em toqui!
# nolit
## Català antic
### Nom

nolit m. ‎(plural nolits)
* nòlit o noli (preu de transport o lloguer d'una nau).
    "...que sia pres à ell lo terç per rason del nolit." (Tractat de pau entre Jaume I i Miramomni Aboabdille (1270)).

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \noˈlið\, meridional \noˈli(ð)\
       Americà: alt /noˈlid/, baix \noˈlið\, austral /noˈlid/
   * Rimes: -id
   * Etimologia: Del català antic nolit

### Nom

nolit m. ‎(plural nolits)
* noli

#### Sinònims

* flete

### Miscel·lània

* Síl·labes: no·lit (2)
# noltros
## Català

   * Pronúncia: balear /ˈnɔɫ.tɾos/, /ˈnɔɫ.tɾus/

### Pronom

noltros pl.
* (col·loquial mallorquí, menorquí) Forma alternativa de nosaltres.

### Miscel·lània

* Síl·labes: nol·tros (2)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# nolui
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈnoː.lʊ.ɪ/

### Verb

nōlui
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de nōlō
# ornen
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈor.nən/, occidental /ˈoɾ.nen/
   * Rimes: -oɾnen

### Verb

ornen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de ornar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb ornar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb ornar.

#### Variants

* [2] ornin
* [3] ornin
# ornaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /urˈna.βəs/ balear /oɾˈna.vəs/, /urˈna.vəs/ Occidental: nord-occidental /orˈna.βes/ valencià /oɾˈna.ves/, /oɾˈna.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

ornaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de ornar.

### Miscel·lània

* Anagrames: esnovar, orsaven, rosaven
# orne
## Català
### Verb

orne
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de ornar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb ornar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb ornar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb ornar.

#### Variants

* [1] orno, orni, orn
* [2] orni
* [3] orni
* [4] orni

### Miscel·lània

* Anagrames: nero, neró, oren
# ornaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /urˈna.βən/ balear /oɾˈna.vən/, /urˈna.vən/ Occidental: nord-occidental /orˈna.βen/ valencià /oɾˈna.ven/, /oɾˈna.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

ornaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de ornar.

### Miscel·lània

* Anagrama: ennovar
# ornements
## Francès

   * Pronúncia: /ɔʁ.nəˈmɑ̃/

### Nom

ornements m. pl.
* forma plural de ornement
# ornava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /urˈna.βə/ balear /oɾˈna.və/, /urˈna.və/ Occidental: nord-occidental /orˈna.βa/ valencià /oɾˈna.va/, /oɾˈna.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

ornava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de ornar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de ornar.
# ornement
## Francès

   * Pronúncia: /ɔʁ.nəˈmɑ̃/

### Nom

ornement m. ‎(plural ornements)
* ornament, adornament
# ornavi
## Llatí

   * Pronúncia: /oːrˈnaː.wiː/

### Verb

ōrnāvī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de ōrnō
# ormejaren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.məˈʒa.ɾən/ balear /oɾ.məˈd͡ʒa.ɾən/, /ur.məˈʒa.ɾən/ Occidental: nord-occidental /or.meˈʒa.ɾen/, valencià /oɾ.meˈd͡ʒa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

ormejaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de ormejar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb ormejar.
# ormejares
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.məˈʒa.ɾəs/ balear /oɾ.məˈd͡ʒa.ɾəs/, /ur.məˈʒa.ɾəs/ Occidental: nord-occidental /or.meˈʒa.ɾes/, valencià /oɾ.meˈd͡ʒa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

ormejares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de ormejar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ormejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: orsejarem, orsejàrem
# ormejareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.mə.ʒəˈɾɛw/ balear /oɾ.mə.ʒəˈɾəw/, /ur.mə.ʒəˈɾɛw/ Occidental: nord-occidental /or.me.ʒaˈɾew/, valencià /oɾ.me.d͡ʒaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

ormejareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de ormejar.
# ormejaré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ur.mə.ʒəˈɾe/ balear /oɾ.mə.ʒəˈɾe/, /ur.mə.ʒəˈɾe/ Occidental: nord-occidental /or.me.ʒaˈɾe/, valencià /oɾ.me.d͡ʒaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

ormejaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de ormejar.

### Miscel·lània

* Anagrames: orejarem, orejàrem
# pagès de remença
## Català
### Nom

pagès de remença m. ‎(plural pagesos de remença)
* (història) Pagès de la Catalunya medieval lligat (amb la seva família) a unes terres del seu senyor feudal.

### Termes relacionats

* remences

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
# pahies
## Català antic
### Verb

pahies
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de pahir
# pahir
## Català antic
### Verb

pahir
* pair, digerir
* pair, suportar
    «La rèplica vostra per molt que·s disponga [...] yo no u puch pahir que no us hi responga.» (Bernat Fenollar, Lo procés de les olives, 1497)

#### Variants

* pair, payr

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB, Faraudo, DTCA, CIVAL
# pagín
## Català
### Verb

pagín
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de paginar.

#### Variants

* pagino, pagine, pagini
# pahim
## Català antic
### Verb

pahim
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present d'indicatiu de pahir
* primera persona plural (nós, nosaltres) del passat de pahir
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present de subjuntiu de pahir
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperatiu de pahir

#### Variants

* [2] pahírem
* [3] pahíam
* [4] pahíam
# pahiran
## Català antic
### Verb

pahiran
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del futur de pahir
# pahia
## Català antic
### Verb

pahia
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet d'indicatiu de pahir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet d'indicatiu de pahir
# pahien
## Català antic
### Verb

pahien
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet d'indicatiu de pahir
# pahira
## Català antic
### Verb

pahira
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de pahir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de pahir

#### Variants

* [1] pahís
* [2] pahís
# pahint
## Català antic
### Verb

pahint
* gerundi de pahir
# orrendamente
## Italià

   * Pronúncia: /orˌrɛn.daˈmen.te/
   * Etimologia: De orrendo i el sufix -mente.

### Adverbi

orrendamente
* horrorosament

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ren·da·mén·te (5)
# orri
## Català

   * Pronúncia: /ˈɔ.ri/
   * Etimologia: Del llatí horreum ‎(«graner»), segle XIII.

### Nom

orri m. ‎(plural orris)
* (arcaisme, alguerès) graner
* Construcció generalment de pedra, típica dels Pirineus que serveix per conduir les ovelles per poder-les munyir.
* Lloc per munyir i fer formatges.

#### Compostos i expressions

* anar-se'n en orri (o en orris): estar una cosa mal aconduïda, ser un desastre.
* anar en orri: navegar amb vent molt fort i mar revolta.
* en orri: en gran abundància.
* fer orri: munyir les ovelles.
* vi orri: vi esbravat o agre.

#### Traduccions

* Castellà: hórreo $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ri (2)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
# orribili
## Italià

   * Pronúncia: /orˈriː.bi.li/

### Adjectiu

orribili inv. pl.
* forma plural de orribile

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·rì·bi·li (4)
# orribile
## Italià

   * Pronúncia: /orˈriː.bi.le/
   * Etimologia: Del llatí horribile, derivat de horrēre ‎(«eriçar-se») amb la terminació -ibilis, -ibile ‎(«-ble»), pròpiament «capaç d'eriçar o fer tremolar».

### Adjectiu

orribile inv. ‎(plural orribili)
* horrible

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·rì·bi·le (4)
# orrienques
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.riˈɛŋ.kəs/ balear /o.riˈəŋ.kəs/, /u.riˈɛŋ.kəs/ Occidental: /o.riˈeŋ.kes/
   * Rimes: -ɛŋkes

### Adjectiu

orrienques f. pl.
* Forma plural de orrienca.

### Nom

orrienques f. pl.
* Forma plural de orrienca.

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ri·en·ques (4)
# orribilmente
## Italià

   * Pronúncia: /orˌri.bilˈmen.te/
   * Etimologia: De orribile i el sufix -mente.

### Adverbi

orribilmente
* horriblement

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ri·bil·mén·te (5)
# orridamente
## Italià

   * Pronúncia: /ˌɔr.ri.daˈmen.te/
   * Etimologia: De orrido i el sufix -mente.

### Adverbi

orridamente
* hòrridament

### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ri·da·mén·te (5)
# orrienc
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /u.riˈɛŋ/ balear /o.riˈəŋk/, /u.riˈɛŋk/ Occidental: nord-occidental /o.riˈeŋ/ valencià /o.riˈeŋk/, /o.riˈeŋ/
   * Rimes: -ɛŋk
   * Etimologia: De Òrrius i el sufix -enc.

### Adjectiu

orrienc m. ‎(femení orrienca, plural masculí orriencs, plural femení orrienques)
* Relatiu o pertanyent a Òrrius.

#### Traduccions
### Nom

orrienc m. ‎(plural orriencs, femení orrienca)
* Persona que habita o és originària d'Òrrius.

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: or·ri·enc (3)
* Anagrama: incorre

### Vegeu també

* Obres de referència: DNV, ésAdir