OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# inquieto
## Català
### Verb

inquieto
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de inquietar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb inquietar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb inquietar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋˈkie.to\
       Americà: alt \iŋˈkie.t(o)\, baix \iŋˈkie.to\
   * Rimes: -ieto

### Adjectiu

inquieto m. ‎(femení inquieta, plural masculí inquietos, plural femení inquietas)
* inquiet

### Verb

inquieto
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb inquietar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·quie·to (3)
# inquietud
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.ki.əˈtut/, occidental /iŋ.ki.eˈtut/
   * Rimes: -ut
   * Etimologia: Del llatí inquietũdo, format per prefix in- ‎(«sense»), l'arrel del verb quiescere ‎(«calmar-se, reposar») i el sufix -tud ‎(«qualitat de»).

### Nom

inquietud f. ‎(plural inquietuds)
* Sensació de neguit, manca de repòs en l'estat d'ànim causat per la sospita d'un mal esdevenidor o per problemes sense resoldre.
* Ànsia per millorar.
    Ell té inquietuds professionals.

#### Traduccions

* Anglès: restlessness $^{(en)}$
* Castellà: inquietud $^{(es)}$
* Francès: inquiétude $^{(fr)}$
* Italià: irrequietezza $^{(it)}$, inquietudine $^{(it)}$
* Llengua de signes catalana: NERVIÓS $^{(csc)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·e·tud (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.kjeˈtuð\, meridional \iŋ.kjeˈtu(ð)\
       Americà: alt \iŋ.kjeˈtud\, baix \iŋ.kjeˈtuð\, austral \iŋ.kjeˈtud\
   * Rimes: -ud

### Nom

inquietud f. ‎(plural inquietudes)
* inquietud

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·quie·tud (3)
# inquietudini
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.kwjeˈtuː.di.ni/

### Nom

inquietudini f. pl.
* forma plural de inquietudine

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·quie·tù·di·ni (5)
# inquietudes
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.kjeˈtu.ðes\, meridional \iŋ.kjeˈtu.ðeh\
       Americà: alt \iŋ.kjeˈtu.d(e)s\, baix \iŋ.kjeˈtu.ðeh\, austral \iŋ.kjeˈtu.ðes\
   * Rimes: -udes

### Nom

inquietudes f. pl.
* forma plural de inquietud
# inquietudine
## Italià

   * Pronúncia: /iŋ.kwjeˈtuː.di.ne/

### Nom

inquietudine f. ‎(plural inquietudini)
* inquietud

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·quie·tù·di·ne (5)
# inquietos
## Català
### Verb

inquietos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb inquietar.

### Miscel·lània

* Anagrames: qüestioni, qüestioní

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋˈkie.tos\, meridional \iŋˈkie.toh\
       Americà: alt \iŋˈkie.t(o)s\, baix \iŋˈkie.toh\, austral \iŋˈkie.tos\
   * Rimes: -ietos

### Adjectiu

inquietos m. pl.
* forma plural de inquieto
# imprimireu
## Català
### Verb

imprimireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de imprimir.
# imprimiria
## Català
### Verb

imprimiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de imprimir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de imprimir.
# imprimirien
## Català
### Verb

imprimirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de imprimir.
# imprimiries
## Català
### Verb

imprimiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de imprimir.
# imprimiren
## Català
### Verb

imprimiren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de imprimir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb imprimir.
# imprimira
## Català
### Verb

imprimira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb imprimir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb imprimir.
# imprimiran
## Català
### Verb

imprimiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de imprimir.
# imprimires
## Català
### Verb

imprimires
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de imprimir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb imprimir.
# inclouríeu
## Català
### Verb

inclouríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de incloure.
# incloésseu
## Català
### Verb

incloésseu
* (col·loquial central) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.
# inclouré
## Català
### Verb

inclouré
* Primera persona del singular (jo) del futur de incloure.

### Miscel·lània

* Anagrama: clourien
# incloéssem
## Català
### Verb

incloéssem
* (col·loquial central) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.
# incloéveu
## Català
### Verb

incloéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de incloure.
# inclous
## Català

   * Pronúncia: /iŋˈkɫɔws/
   * Rimes: -ɔws

### Verb

inclous
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incloure.
# incloés
## Català
### Verb

incloés
* (col·loquial central) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.
* (col·loquial central) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incloure.

### Miscel·lània

* Anagrames: colines, escolin
# inclouràs
## Català
### Verb

inclouràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de incloure.
# intactos
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.toːs/

### Adjectiu

intāctōs
* acusatiu masculí plural de intāctus
# inte
## Suec

   * Pronúncia: /²ɪntɛ/
   * Etimologia: Del suec antic ænkti, ænti o ingti, de ængin. Relacionat amb icke.

### Adverbi

inte
* no, pas
    Jag kan inte dansa.No sé ballar.

#### Sinònims

* ej, icke

#### Compostos i expressions

* jag förstår inte

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada inte al Svenska Akademiens ordbok.
* Per a més informació vegeu l'entrada inte al Svenska Akademiens ordlista.
* Per a més informació vegeu l'entrada inte al Svensk ordbok.
* Per a més informació vegeu l'entrada al dict.com sobre inte
# integra
## Català

   * Pronúncia: oriental /inˈte.ɣɾə/, occidental /inˈte.ɣɾa/

### Verb

integra
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de integrar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb integrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·te·gra (3)
* Heterograma de 7 lletres (aeginrt)
* Anagrames: argenti, argentí, enagrit, entriga, entrigà, gitaren, reganti, regantí, tangerí, teginar, tragine
# integraciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.te.ɣɾaˈθjo.nes\, meridional \iŋ.te.ɣɾaˈθjo.neh\
       Americà: alt /in.te.ɡɾaˈsjo.n(e)s/, baix \iŋ.te.ɣɾaˈsjo.neh\, austral \in.te.ɣɾaˈsjo.nes\
   * Rimes: -ones

### Nom

integraciones f. pl.
* forma plural de integración
# intactus
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tʊs/
   * Etimologia: Del prefix in- i tāctus.

### Adjectiu

intāctus m., intācta f., intāctum n.
* intacte

#### Declinació

Primera i segona declinació, -us, -a, -um.
| Cas | Singular | Singular | Singular | Plural | Plural | Plural |
| Cas | Masculí | Femení | Neutre | Masculí | Femení | Neutre |
| Nominatiu | intāctus | intācta | intāctum | intāctī | intāctae | intācta |
| Vocatiu | intācte | intācta | intāctum | intāctī | intāctae | intācta |
| Acusatiu | intāctum | intāctam | intāctum | intāctōs | intāctās | intācta |
| Genitiu | intāctī | intāctae | intāctī | intāctōrum | intāctārum | intāctōrum |
| Datiu | intāctō | intāctae | intāctō | intāctīs | intāctīs | intāctīs |
| Ablatiu | intāctō | intāctā | intāctō | intāctīs | intāctīs | intāctīs |
# intarsios
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈtaɾ.sjos/, meridional \iŋˈtaɾ.sjoh\
       Americà: alt /inˈtaɾ.s(jo)s/, baix \iŋˈtaɾ.sjoh\, austral /inˈtaɾ.sjos/
   * Rimes: -aɾsjos

### Nom

intarsios m. pl.
* forma plural de intarsio
# integracion
## Occità

   * Pronúncia: /in.te.ɣɾaˈsju/

### Nom

integracion f. ‎(plural integracions)
* integració

#### Derivats

* desintegracion
* reintegracion
# intactum
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈtaːk.tʊm/

### Adjectiu

intāctum
* nominatiu neutre singular de intāctus
* vocatiu neutre singular de intāctus
* acusatiu masculí singular de intāctus
* acusatiu neutre singular de intāctus
# intarsio
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈtaɾ.sjo/, meridional \iŋˈtaɾ.sjo\
       Americà: alt /inˈtaɾ.sjo/, baix \iŋˈtaɾ.sjo\, austral /inˈtaɾ.sjo/
   * Rimes: -aɾsjo

### Nom

intarsio m. ‎(plural intarsios)
* marqueteria

#### Sinònims

* taracea

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·tar·sio (3)

### Vegeu també

* intarsio. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juny 2014].
# integr
## Català
### Verb

integr
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de integrar.

### Miscel·lània

* Anagrama: entrig
# instruido
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)sˈtɾwi.ðo\, meridional \i(ŋ)hˈtɾwi.ðo\
       Americà: alt /insˈt͡swi.do/, baix \i(ŋ)hˈtɾwi.ðo\, austral \i(n)hˈtɾwi.ðo\
   * Rimes: -ido
   * Etimologia: Participi del verb instruir.

### Adjectiu

instruido m. ‎(femení instruida, plural masculí instruidos, plural femení instruidas)
* instruït

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·trui·do (3)
# instruiguesses
## Català
### Verb

instruiguesses
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
# instruida
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)sˈtɾwi.ða\, meridional \i(ŋ)hˈtɾwi.ða\
       Americà: alt /insˈt͡swi.da/, baix \i(ŋ)hˈtɾwi.ða\, austral \i(n)hˈtɾwi.ða\
   * Rimes: -ida

### Adjectiu

instruida f. ‎(plural instruidas)
* forma femenina de instruido
# instruidos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)sˈtɾwi.ðos\, meridional \i(ŋ)hˈtɾwi.ðoh\
       Americà: alt /insˈt͡swi.d(o)s/, baix \i(ŋ)hˈtɾwi.ðoh\, austral \i(n)hˈtɾwi.ðos\
   * Rimes: -idos

### Adjectiu

instruidos m. pl.
* forma plural de instruido
# instruiguera
## Català
### Verb

instruiguera
* (col·loquial valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
# instruigueva
## Català
### Verb

instruigueva
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de instruir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de instruir.
# instruiguessen
## Català
### Verb

instruiguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
# instruidas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)sˈtɾwi.ðas\, meridional \i(ŋ)hˈtɾwi.ðah\
       Americà: alt /insˈt͡swi.d(a)s/, baix \i(ŋ)hˈtɾwi.ðah\, austral \i(n)hˈtɾwi.ðas\
   * Rimes: -idas

### Adjectiu

instruidas f. pl.
* forma plural de instruida
# instruigueren
## Català
### Verb

instruigueren
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de instruir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
# instruigueres
## Català
### Verb

instruigueres
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del passat simple de instruir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instruir.
# inquirir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iŋ.kiˈɾi/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kiˈɾi/ valencià /iŋ.kiˈɾiɾ/, /iŋ.kiˈɾi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: inquirí
   * Etimologia: Del llatí inquirere, segle XIII.

### Verb

inquirir trans.
* Indagar, esbrinar o examinar acuradament alguna cosa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: inquireixo, inquireix, inquirim

#### Derivats

* inquiridor

#### Traduccions

* Anglès: inquire $^{(en)}$
* Castellà: inquirir $^{(es)}$
* Francès: s'enquérer $^{(fr)}$, s'informer $^{(fr)}$
* Italià: inquisire $^{(it)}$, ricercare $^{(it)}$
* Llatí: inquirere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·rir (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Català antic

   * Etimologia: Del llatí inquirere.

### Verb

inquirir
* inquirir

#### Variants

* enquerir, enquirir

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB, Faraudo, DTCA, CIVAL

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iŋ.kiˈɾiɾ\
       Americà: alt \iŋ.k(i)ˈɾiɾ\, baix \iŋ.kiˈɾiɾ\
   * Rimes: -iɾ
   * Etimologia: Del llatí inquirere.

### Verb

inquirir ‎(present inquiero, passat inquirí, futur inquiriré)
* inquirir

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·rir (3)
# inquirira
## Català
### Verb

inquirira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquirir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquirir.

## Català antic
### Verb

inquirira
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de inquirir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de inquirir

#### Variants

* [1] inquirís
* [2] inquirís
# inquirireu
## Català
### Verb

inquirireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de inquirir.

## Català antic
### Verb

inquirireu
* segona persona plural (vós, vosaltres) del futur de inquirir
# inquiring
## Anglès

   * Pronúncia: àudio (EUA)

### Verb

inquiring
* gerundi de inquire
# inquiriran
## Català
### Verb

inquiriran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de inquirir.

## Català antic
### Verb

inquiriran
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del futur de inquirir
# inquiriren
## Català
### Verb

inquiriren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de inquirir.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquirir.

## Català antic
### Verb

inquiriren
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del passat de inquirir
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet de subjuntiu de inquirir

#### Variants

* [2] inquirissen
# inquirires
## Català
### Verb

inquirires
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de inquirir.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquirir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·ri·res (4)
* Anagrama: esquirriïn

## Català antic
### Verb

inquirires
* segona persona singular (tu) del passat de inquirir
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de inquirir

#### Variants

* [1] inquirist
* [2] inquirisses
# inquiriria
## Català
### Verb

inquiriria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de inquirir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de inquirir.

## Català antic
### Verb

inquiriria
* primera persona singular (io, yo, jo) del condicional de inquirir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) del condicional de inquirir
# incendio
## Català

   * Pronúncia: central /in.sənˈdi.u/, occidental /in.senˈdi.o/
   * Rimes: -io

### Verb

incendio
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incendiar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incendiar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈθen.djo/, meridional \iŋˈθeŋ.djo\
       Americà: alt /inˈsen.djo/, baix \iŋˈseŋ.djo\, austral /inˈsen.djo/
   * Rimes: -endjo
   * Etimologia: Del llatí incendium.

### Nom

incendio m. ‎(plural incendios)
* incendi

### Verb

incendio
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb incendiar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·dio (3)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre incendio
# incendiessen
## Català
### Verb

incendiessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiesses
## Català
### Verb

incendiesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiessi
## Català
### Verb

incendiessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·di·es·si (5)
* Anagrama: indiciessen
# incendiessin
## Català
### Verb

incendiessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendii
## Català
### Verb

incendii
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de incendiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cen·dii (3)
* Anagrames: incidien, indicien
# incendieu
## Català
### Verb

incendieu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de incendiar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incendiar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb incendiar.
# incendies
## Català
### Verb

incendies
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incendiar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiessa
## Català
### Verb

incendiessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# incendiessis
## Català
### Verb

incendiessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incendiar.
# inculcades
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈka.ðəs/, occidental /iŋ.kuɫˈka.ðes/
   * Rimes: -ades

### Verb

inculcades
* Participi femení plural del verb inculcar.
    Inculcades [elles/aquelles]...; [les he...] inculcat o inculcades.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cul·ca·des (4)
* Anagrama: alcudiencs
# inculcai
## Italià
### Verb

inculcai
* primera persona singular (io) del passat de inculcare
# inculcaien
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫˈka.jen/

### Verb

inculcaien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [ells/elles/vostès] inculcaven.
# inculcam
## Català

   * Pronúncia: oriental /iŋ.kuɫˈkam/
   * Rimes: -am

### Verb

inculcam
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de inculcar.
    Forma baleàrica: [nosaltres] inculquem o inculcam.
# inculcando
## Italià
### Verb

inculcando
* gerundi de inculcare
# inculcano
## Italià
### Verb

inculcano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del present d'indicatiu de inculcare
# inculcaia
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫˈka.jɛ/, /iŋ.kuɫˈka.je/

### Verb

inculcaia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [jo] inculcava.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [ell/ella/vostè] inculcava.
# inculcaies
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /iŋ.kuɫˈka.jes/

### Verb

inculcaies
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de inculcar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [tu] inculcaves.
# inculcammo
## Italià
### Verb

inculcammo
* primera persona plural (noi) del passat de inculcare
# interlineésseu
## Català
### Verb

interlineésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb interlinear.
# interlineéssim
## Català
### Verb

interlineéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb interlinear.
# interlineéssiu
## Català
### Verb

interlineéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb interlinear.
# interlineí
## Català
### Verb

interlineí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de interlinear.
# interlocutòria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tər.ɫu.kuˈtɔ.ɾi.ə/ balear /in.təɾ.ɫo.kuˈtɔ.ɾi.ə/, /in.tər.ɫu.kuˈtɔ.ɾi.ə/ Occidental: /in.teɾ.ɫo.kuˈtɔ.ɾi.a/
   * Rimes: -ɔɾia

### Nom

interlocutòria m. ‎(plural interlocutòries)
* (dret) Resolució judicial motivada que decideix qüestions secundàries o prèvies en un procés per les que no es requereix una sentència.

#### Sinònims

* aute (Andorra)

#### Traduccions

* Anglès: interlocutory $^{(en)}$
* Castellà: auto $^{(es)}$
* Francès: interlocutoire $^{(fr)}$

### Adjectiu

interlocutòria f. ‎(plural interlocutòries)
* Forma alternativa de interlocutori.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·lo·cu·tò·ri·a (7)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# interlineï
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.ɫiˈne.i/, occidental /in.teɾ.ɫiˈne.i/
   * Rimes: -ei

### Verb

interlineï
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de interlinear.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb interlinear.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb interlinear.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb interlinear.
# interlineïn
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.ɫiˈne.in/, occidental /in.teɾ.ɫiˈne.in/

### Verb

interlineïn
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb interlinear.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb interlinear.
# interlineïs
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.ɫiˈne.is/, occidental /in.teɾ.ɫiˈne.is/

### Verb

interlineïs
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb interlinear.
# interlineéssem
## Català
### Verb

interlineéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb interlinear.
# interlingua
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tərˈɫiŋ.ɡwə/, occidental /in.teɾˈɫiŋ.ɡwa/
   * Etimologia: Del llatí inter i lingua.

### Nom

interlingua m. ‎(només en singular)
* Llengua artificial basada en el vocabulari i la gramàtica d'altres set llengües (anglès, castellà, portuguès, francès, italià, alemany i rus).

#### Traduccions

* Anglès: Interlingua $^{(en)}$
* Castellà: interlingua $^{(es)}$
* Interlingua: interlingua $^{(ia)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·lin·gua (4)

### Vegeu també

* Wiktionario, edició en interlingua
* Entrades en interlingua al Viccionari en català
* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: GDLC
# interactuaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾək.tuˈa.βən/, balear /in.tə.ɾək.tuˈa.vən/ Occidental: nord-occidental /in.te.ɾak.tuˈa.βen/ valencià /in.te.ɾak.tuˈa.ven/, /in.te.ɾak.tuˈa.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

interactuaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de interactuar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ac·tu·a·ven (6)
# interactuem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾək.tuˈɛm/ balear /in.tə.ɾək.tuˈəm/, /in.tə.ɾək.tuˈɛm/ Occidental: /in.te.ɾak.tuˈem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

interactuem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de interactuar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb interactuar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb interactuar.

#### Variants

* [1] interactuam

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ac·tu·em (5)