OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ennui
## Francès

   * Pronúncia: /ɑ̃.nɥi/ àudio
   * Etimologia: Del ennuyer.

### Nom

ennui m. ‎(plural ennuis)
* avorriment
    «L’ennui est la grande maladie de la vie ; on ne cesse de maudire sa brièveté, et toujours elle est trop longue, puisqu’on n’en sait que faire.» (Alfred de Vigny, Journal d’un poète, Editions Librairire Delagrave, 1921, p.86)L'avoriment és la gran malaltia de la vida; no parem de maleir la seva brevetat, però sempre és massa llarga, puix que no sabem què fer.
* deixadesa, desídia
    «Cet état de tranquillité un peu dolente […] cessa brusquement. Un jour, l’ennui s’implanta en lui, l’ennui noir qui ne permet ni de travailler, ni de lire, ni de prier, qui vous accable à ne plus savoir ni que devenir, ni que faire.» (Joris-Karl Huysmans, La Cathédrale, ed.Plon-Nourrit, 1915)Aquest estat de tranquil·litat una mica trist...cessa bruscament. Un dia, la desídia s'implanta en nosaltres, una deixadesa negra que no permet ni treballar ni llegir ni resar, que ens lliga a no saber ni què ser ni què fer.
* cabòria, neguit, preocupació
    «Beaucoup s’en vont. Ceux qui restent se désaffectionnent de leur champ ; ils traînent leurs ennuis sur la glèbe, tourmentés par des aspirations vagues, des idées confuses d’ambitions nouvelles et de jouissances qu’ils ne connaîtront jamais.» (Octave Mirbeau, Le Tripot aux champs, Le Journal, 27 de setembre del 1896)Molts marxen. Els que es queden es desentenen dels seus camps; arrosseguen els seus neguits sobre la terra, turmentats per vagues aspiracions, idees confuses de noves ambicions i de satisfaccions que mai coneixeran.

### Vegeu també

* Entrada «ennui» al Trésor de la langue française informatisé (TLFi).
# ennuegàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.nu.əˈɣa.βəw/, balear /ən.nu.əˈɣa.vəw/ Occidental: nord-occidental /en.nu.eˈɣa.βew/ valencià /en.nu.eˈɣa.vew/, /en.nu.eˈɣa.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

ennuegàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de ennuegar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·nu·e·gà·veu (5)
# ennuegàssiu
## Català
### Verb

ennuegàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ennuegar.

#### Variants

* ennueguéssiu, ennueguésseu, ennuegàsseu, ennuegàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·nu·e·gàs·siu (5)
* Anagrama: anguniésseu
# ennuegàvem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.nu.əˈɣa.βəm/, balear /ən.nu.əˈɣa.vəm/ Occidental: nord-occidental /en.nu.eˈɣa.βem/ valencià /en.nu.eˈɣa.vem/, /en.nu.eˈɣa.βem/
   * Rimes: -avem

### Verb

ennuegàvem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de ennuegar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·nu·e·gà·vem (5)
# ennuis
## Francès
### Nom

ennuis m. pl.
* forma plural de ennui
# ennuegàssem
## Català
### Verb

ennuegàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ennuegar.

#### Variants

* ennueguéssim, ennueguéssem, ennuegàssim, ennuegàrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·nu·e·gàs·sem (5)
* Anagrama: maneguessen
# ensolcau
## Català
### Verb

ensolcau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de ensolcar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb ensolcar.
# ensolcaríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.suɫ.kəˈɾi.əw/ balear /ən.soɫ.kəˈɾi.əw/, /ən.suɫ.kəˈɾi.əw/ Occidental: /en.soɫ.kaˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

ensolcaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de ensolcar.
# ensolcassen
## Català
### Verb

ensolcassen
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb ensolcar.

#### Variants

* ensolquessin, ensolcassin
# ensolcassis
## Català
### Verb

ensolcassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ensolcar.

#### Variants

* ensolquessis, ensolcasses
# ensolcat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.suɫˈkat/ balear /ən.soɫˈkat/, /ən.suɫˈkat/ Occidental: /en.soɫˈkat/
   * Rimes: -at

### Verb

ensolcat
* Participi masculí singular del verb ensolcar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·sol·cat (3)
* Heterograma de 8 lletres (acelnost)
* Anagrames: caletons, escolant
# ensolcaré
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.suɫ.kəˈɾe/ balear /ən.soɫ.kəˈɾe/, /ən.suɫ.kəˈɾe/ Occidental: /en.soɫ.kaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

ensolcaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de ensolcar.

### Miscel·lània

* Anagrama: escolaren
# ensolcasses
## Català
### Verb

ensolcasses
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb ensolcar.

#### Variants

* ensolquessis, ensolcassis
# ensolcassin
## Català
### Verb

ensolcassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb ensolcar.

#### Variants

* ensolquessin, ensolcassen
# encarigués
## Català
### Verb

encarigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.

#### Variants

* [1] encarissi, encariguera, encarís, encarira
* [2] encarissi, encariguera, encarís, encarira

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gués (4)
* Anagrama: escarnigué
# encariguéveu
## Català
### Verb

encariguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de encarir.

#### Variants

* encaríveu, encaríeu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gué·veu (5)
# encariguéssem
## Català
### Verb

encariguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.

#### Variants

* encariguérem, encaríssim, encaríssem, encarírem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gués·sem (5)
# encarigueves
## Català
### Verb

encarigueves
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de encarir.

#### Variants

* encarives, encaries

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gue·ves (5)
# encariguéreu
## Català
### Verb

encariguéreu
* (col·loquial balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de encarir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.

#### Variants

* [1] encaríreu
* [2] encariguésseu, encaríssiu, encarísseu, encaríreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gué·reu (5)
# encariguévem
## Català
### Verb

encariguévem
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de encarir.

#### Variants

* encarívem, encaríem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gué·vem (5)
# encarigué
## Català
### Verb

encarigué
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de encarir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de encarir.

#### Variants

* [1] encarí
* [2] encarí

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gué (4)
* Anagrama: caigueren
# encariguérem
## Català
### Verb

encariguérem
* (col·loquial balear) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de encarir.
* (col·loquial valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.

#### Variants

* [1] encarírem
* [2] encariguéssem, encaríssim, encaríssem, encarírem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gué·rem (5)
# encariguésseu
## Català
### Verb

encariguésseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb encarir.

#### Variants

* encariguéreu, encaríssiu, encarísseu, encaríreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ca·ri·gués·seu (5)
# ennemy
## Francès mitjà

   * Etimologia: (pendent)

### Nom

ennemy m. ‎(plural ennemis)
* Enemic
   * Exemples:
       "C'eſtoit le plus puiſſant ennemy que les Romains euſſent, qui les auoit ſi vilainement traictez ſoubs Varus, & qui ſeul empeſchoit l'accroiſſement de ſa domination en ces contrees-là." — era l'enemic més poderós que tenien els romans; els havia tractat molt igniominiosament sota Varus, i era l'únic que impedia el creixement de la seua dominació en aquestes comarques.

### Vegeu també

* ↑ de Montaigne, Michel. «De l'Vtilité & de l'Honnesteté - Chap. I.». A: Les Essais de Michel Seigneur de Montaigne, 1602. París: Abel L'Angelier, p. 811.
* ↑ de Montaigne, Michel; Alonso, Vicent (trad.). Assaigs - Llibre tercer, 2012. Barcelona: labutxaca, 2008, pp. 9-10. ISBN 978-84-9930-505-9.

#### Descendents

* Francès: ennemi
# ennemis
## Francès

   * Pronúncia: /ɛnˈmi/

### Nom

ennemis m. pl.
* forma plural de ennemi

## Francès mitjà
### Nom

ennemis
* forma plural de ennemy
    Il fit reſponſe, que le peuple Romain auoit accouſtumé de ſe venger de ſes ennemis par voye ouuerte, les armes en main, nô par fraude & en cachette
       Va respondre que el poble romà tenia el costum de venjar-se dels seus enemics obertament, amb les armes a la mà, no fraudulentament i d'amagat

### Vegeu també

* ↑ de Montaigne, Michel. «De l'Vtilité & de l'Honnesteté - Chap. I.». A: Les Essais de Michel Seigneur de Montaigne, 1602. París: Abel L'Angelier, p. 811.
* ↑ de Montaigne, Michel; Alonso, Vicent (trad.). Assaigs - Llibre tercer, 2012. Barcelona: labutxaca, 2008, pp. 9-10. ISBN 978-84-9930-505-9.
# ennemi
## Francès

   * Etimologia: Del francès mitjà ennemy

### Nom

ennemi m. ‎(plural ennemis)
* Enemic

#### Antònims

* ami

#### Relacionats

* inamical
* inimitié

### Vegeu també

* Entrada «ennemi» al Trésor de la langue française informatisé (TLFi).
# ennegrir-se
## Català
### Verb

ennegrir-se
* Forma pronominal de ennegrir.
    «Té un aspecte lluent, brunyit i argentat, i igual que la plata tendeix a ennegrir-se a causa de l'oxidació si no rep tractament químic.»

#### Sinònims

* enfosquir-se

### Vegeu també

* ↑ Guillem Ferran Masip, Materials i Tecnologia: Metalls, 2017, ed.Bombolla, p.41
# enriquecimientos curriculares
## Castellà
### Nom

enriquecimientos curriculares m. pl.
* forma plural de enriquecimiento curricular
# enriquecimiento curricular
## Castellà
### Nom

enriquecimiento curricular m. ‎(plural enriquecimientos curriculares)
* enriquiment del currículum

#### Sinònims

* enriquecimiento del currículum

### Vegeu també

* enriquecimiento curricular. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# enriquidors
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ən.ri.kiˈðos/ Occidental: nord-occidental /en.ri.kiˈðos/, valencià /en.ri.kiˈðoɾs/
   * Rimes: -o(ɾ)s

### Adjectiu

enriquidors m. pl.
* Forma plural de enriquidor.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ri·qui·dors (4)
# enriquiment curricular
## Català
### Nom

enriquiment curricular m. ‎(plural enriquiments curriculars)
* enriquiment del currículum

### Vegeu també

* enriquiment curricular. Diccionari d'educació. Informació cedida per TERMCAT.
# enriquecimientos del currículum
## Castellà
### Nom

enriquecimientos del currículum m. pl.
* forma plural de enriquecimiento del currículum
# enriquidores
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.ri.kiˈðo.ɾəs/, occidental /en.ri.kiˈðo.ɾes/
   * Rimes: -oɾes

### Adjectiu

enriquidores f. pl.
* Forma plural de enriquidora.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ri·qui·do·res (5)
# enriquecimiento del currículum
## Castellà
### Nom

enriquecimiento del currículum m. ‎(plural enriquecimientos del currículum)
* enriquiment del currículum

#### Sinònims

* enriquecimiento curricular

### Vegeu també

* enriquecimiento del currículum. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# enriquidor
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ən.ri.kiˈðo/ Occidental: nord-occidental /en.ri.kiˈðo/, valencià /en.ri.kiˈðoɾ/
   * Rimes: -o(ɾ)
   * Etimologia: De enriquir i el sufix -dor, segle XIX.

### Adjectiu

enriquidor m. ‎(femení enriquidora, plural masculí enriquidors, plural femení enriquidores)
* Que enriqueix.
    «El Museu Picasso és gairebé una marca internacional i el MNAC, tot i les seves dimensions, és un museu de país. Tot i això, les possibilitats que té el MNAC quant a recerca, conservació i varietat són molt enriquidores.» (Abdon Vilà, Martí Rossell, «Entrevista a Maite Ocaña», L'Universitari, Universitat Pompeu Fabra, feb. 2022)

#### Traduccions

* Anglès: enriching $^{(en)}$
* Castellà: enriquecedor $^{(es)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ri·qui·dor (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, Optimot
# enriquidora
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.ri.kiˈðo.ɾə/, occidental /en.ri.kiˈðo.ɾa/
   * Rimes: -oɾa

### Adjectiu

enriquidora f. ‎(plural enriquidores)
* Forma femenina de enriquidor.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ri·qui·do·ra (5)
# enriquiment del currículum
## Català
### Nom

enriquiment del currículum m. ‎(plural enriquiments del currículum)
* Modificació del currículum ordinari d'un alumne amb altes capacitats intel·lectuals consistent en l'aprofundiment o l'ampliació de coneixements.

#### Sinònims

* enriquiment curricular

#### Traduccions

* Anglès: curriculum enrichment $^{(en)}$
* Castellà: enriquecimiento curricular $^{(es)}$, enriquecimiento del currículum $^{(es)}$
* Francès: enrichissement du curriculum $^{(fr)}$

### Vegeu també

* enriquiment del currículum. Diccionari d'educació. Informació cedida per TERMCAT.
# encontreguéssou
## Català
### Verb

encontreguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontréssiu, encontrésseu, encontràssiu, encontràsseu, encontràreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tre·gués·sou (5)
# encontren
## Català

   * Pronúncia: oriental /əŋˈkɔn.tɾən/, occidental /eŋˈkon.tɾen/

### Verb

encontren
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de encontrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb encontrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb encontrar.

#### Variants

* [2] encontrin
* [3] encontrin

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tren (3)
# encontrer
## Francès antic

   * Pronúncia: /ɑ̃.kɔ̃ˈtʁe/
   * Etimologia: De encontre.

### Verb

encontrer
* trobar, retrobar
    Et Do li recourut devant à l’encontrer.

### Vegeu també

* ↑ Doon de Maience, chanson de geste, édition de Alexandre Pëy, 1859
# encontres
## Català

   * Pronúncia: oriental /əŋˈkɔn.tɾəs/, occidental /eŋˈkon.tɾes/

### Nom

encontres m. pl.
* Forma plural de encontre.

### Verb

encontres
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de encontrar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* [2] encontris, encontros

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres (3)
* Anagrama: encrosten

## Francès
### Nom

encontres m. pl.
* forma plural de encontre
# encontresses
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.kunˈtɾe.səs/ balear /əŋ.konˈtɾe.səs/, /əŋ.kunˈtɾe.səs/ Occidental: /eŋ.konˈtɾe.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

encontresses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontreguesses, encontressis, encontrassis, encontrasses, encontrares

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres·ses (4)
* Anagrama: encrostessen
# encontressin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.kunˈtɾe.sin/ balear /əŋ.konˈtɾe.sin/, /əŋ.kunˈtɾe.sin/ Occidental: /eŋ.konˈtɾe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

encontressin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontreguessen, encontressen, encontrassin, encontrassen, encontraren

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres·sin (4)
# encontrem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.kunˈtɾɛm/ balear /əŋ.konˈtɾəm/, /əŋ.kunˈtɾɛm/ Occidental: /eŋ.konˈtɾem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

encontrem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de encontrar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb encontrar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb encontrar.

#### Variants

* [1] encontram
* [2] encontreguem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·trem (3)
# encontressa
## Català
### Verb

encontressa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontressi, encontreguessa, encontrés, encontràs, encontrara

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres·sa (4)
* Anagrama: recontassen
# encontressen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.kunˈtɾe.sən/ balear /əŋ.konˈtɾe.sən/, /əŋ.kunˈtɾe.sən/ Occidental: /eŋ.konˈtɾe.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

encontressen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontreguessen, encontressin, encontrassin, encontrassen, encontraren

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres·sen (4)
# encontressi
## Català
### Verb

encontressi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb encontrar.

#### Variants

* encontressa, encontreguessa, encontrés, encontràs, encontrara

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·con·tres·si (4)
* Anagrames: consentir-se, recontessin
# enrabiara
## Català
### Verb

enrabiara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb enrabiar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb enrabiar.

#### Variants

* [1] enrabiessi, enrabiessa, enrabieguessa, enrabiés, enrabiàs
* [2] enrabiessi, enrabiegués, enrabiés, enrabiàs

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ra (5)
# enrabiaren
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βiˈa.ɾən/, occidental /en.ra.biˈa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

enrabiaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de enrabiar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb enrabiar.

#### Variants

* [2] enrabieguessen, enrabiessin, enrabiessen, enrabiassin, enrabiassen

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ren (5)
# enrabiareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βi.əˈɾɛw/ balear /ən.rə.bi.əˈɾəw/, /ən.rə.bi.əˈɾɛw/ Occidental: /en.ra.bi.aˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

enrabiareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de enrabiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·reu (5)
* Anagrama: abeurarien
# enrabiaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βi.əˈɾan/, occidental /en.ra.bi.aˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

enrabiaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de enrabiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ran (5)
# enrabiarem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.rə.βi.əˈɾɛm/ balear /ən.rə.bi.əˈɾəm/, /ən.rə.bi.əˈɾɛm/ Occidental: /en.ra.bi.aˈɾem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

enrabiarem
* Primera persona del plural (nosaltres) del futur de enrabiar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·rem (5)
# enrabiares
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βiˈa.ɾəs/, occidental /en.ra.biˈa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

enrabiares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de enrabiar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enrabiar.

#### Variants

* [2] enrabieguesses, enrabiessis, enrabiesses, enrabiassis, enrabiasses

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·res (5)
* Anagrama: enrabiar-se
# enrabiaries
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βi.əˈɾi.əs/, occidental /en.ra.bi.aˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

enrabiaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de enrabiar.

#### Variants

* enrabiarives

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ri·es (6)
# enrabiariva
## Català
### Verb

enrabiariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de enrabiar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de enrabiar.

#### Variants

* [1] enrabiaria
* [2] enrabiaria

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ri·va (6)
# enrabiarien
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βi.əˈɾi.ən/, occidental /en.ra.bi.aˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

enrabiarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de enrabiar.

#### Variants

* enrabiariven

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ri·en (6)
# enrabiaria
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.rə.βi.əˈɾi.ə/, occidental /en.ra.bi.aˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

enrabiaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de enrabiar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de enrabiar.

#### Variants

* [1] enrabiariva
* [2] enrabiariva

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ra·bi·a·ri·a (6)
# enrondat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.runˈdat/ balear /ən.ronˈdat/, /ən.runˈdat/ Occidental: /en.ronˈdat/
   * Rimes: -at

### Verb

enrondat
* Participi masculí singular del verb enrondar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ron·dat (3)
* Anagrama: ordenant
# enrondaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.runˈda.βən/ balear /ən.ronˈda.vən/, /ən.runˈda.vən/ Occidental: nord-occidental /en.ronˈda.βen/ valencià /en.ronˈda.ven/, /en.ronˈda.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

enrondaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.
# enrondaves
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.runˈda.βəs/ balear /ən.ronˈda.vəs/, /ən.runˈda.vəs/ Occidental: nord-occidental /en.ronˈda.βes/ valencià /en.ronˈda.ves/, /en.ronˈda.βes/
   * Rimes: -aves

### Verb

enrondaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.
# enrondavo
## Català
### Verb

enrondavo
* (col·loquial central) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.

#### Variants

* enrondàveu
# enrondava
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.runˈda.βə/ balear /ən.ronˈda.və/, /ən.runˈda.və/ Occidental: nord-occidental /en.ronˈda.βa/ valencià /en.ronˈda.va/, /en.ronˈda.βa/
   * Rimes: -ava

### Verb

enrondava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.

#### Variants

* [1] enrondavi

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ron·da·va (4)
* Anagrama: adornaven
# enrondavi
## Català
### Verb

enrondavi
* (col·loquial septentrional) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de enrondar.

#### Variants

* enrondava

### Miscel·lània

* Anagrama: ordinaven
# enrondaríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.run.dəˈɾi.əw/ balear /ən.ron.dəˈɾi.əw/, /ən.run.dəˈɾi.əw/ Occidental: /en.ron.daˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

enrondaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de enrondar.
# encotillàreu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.ku.tiˈʎa.ɾəw/ balear /əŋ.ko.tiˈʎa.ɾəw/, /əŋ.ku.tiˈʎa.ɾəw/ Occidental: /eŋ.ko.tiˈʎa.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

encotillàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de encotillar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb encotillar.

#### Variants

* [2] encotilléssiu, encotillésseu, encotillàssiu, encotillàsseu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·co·ti·llà·reu (5)
# encotillessin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əŋ.ku.tiˈʎe.sin/ balear /əŋ.ko.tiˈʎe.sin/, /əŋ.ku.tiˈʎe.sin/ Occidental: /eŋ.ko.tiˈʎe.sin/
   * Rimes: -esin

### Verb

encotillessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb encotillar.

#### Variants

* encotillessen, encotillassin, encotillassen, encotillaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·co·ti·lles·sin (5)