OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# inhumaré
## Català
### Verb

inhumaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de inhumar.

## Castellà

   * Pronúncia: /i.nu.maˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

inhumaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inhumar
# induiran
## Català
### Verb

induiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de induir.
# induiria
## Català
### Verb

induiria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de induir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de induir.
# induireu
## Català
### Verb

induireu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de induir.
# induiriva
## Català
### Verb

induiriva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de induir.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de induir.
# induiriven
## Català
### Verb

induiriven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de induir.
# induiries
## Català
### Verb

induiries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de induir.
# induirives
## Català
### Verb

induirives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de induir.
# induir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.duˈi/ Occidental: nord-occidental /in.duˈi/ valencià /in.duˈiɾ/, /in.duˈi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: induí
   * Etimologia: Del llatí indūcere, segle XIV.

### Verb

induir trans.
* Instigar, persuadir, moure a algú a fer quelcom.
* Ocasionar, donar motiu perquè s'esdevingui un fet.
* Inferir una veritat que és comuna a diversos fets.
* Produir el fenomen de la inducció electromagnètica.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: indueixo, indueix, induïm

#### Sinònims

* arrossegar (figurat), emmenar, empènyer, instigar
* causar, fer
* despertar, incitar, moure, originar, portar, produir, provocar, suscitar

#### Derivats

* induïble
* induït

#### Relacionats

* inducció, inducte, inductor

#### Traduccions

* Anglès: induce $^{(en)}$
* Castellà: inducir $^{(es)}$
* Francès: induire $^{(fr)}$, instiguer $^{(fr)}$, pousser $^{(fr)}$
* Italià: indurre $^{(it)}$
* Llatí: inducere $^{(la)}$
* Anglès: induce $^{(en)}$
* Castellà: ocasionar $^{(es)}$, causar $^{(es)}$
* Francès: occasioner $^{(fr)}$
* Italià: fare $^{(it)}$, causere $^{(it)}$, cagionare $^{(it)}$
* Llatí: efficere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·du·ir (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: induir

## Català antic

   * Etimologia: Del llatí indūcere.

### Verb

induir
* menar, portar
    «Per les cartes e per les altres proves induites per la part de Morella és provada sufficientment la intenció de la dita universitat de Morella.» (Berenguer de Ripoll, Pergamins, processos i cartes reials, 1300)
* induir (instigar, ocasionar)
    «Essent yo infant de poca edat tenia contínuament tres frares de l’orde de Sent Francesch, mestres en la sacra teologia, e moltes voltes me induïen a tornar-me crestià.» (Joanot Martorell, Tirant lo Blanch, 1490)

#### Variants

* enduir, enduyr, induhir, induyr

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB, Faraudo, DTCA, CIVAL
# induirien
## Català
### Verb

induirien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de induir.
# insteu
## Català
### Verb

insteu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de instar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb instar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·teu (2)
* Heterograma de 6 lletres (einstu)
* Anagrames: sentiu, situen
# instessin
## Català
### Verb

instessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tes·sin (3)
* Anagrama: sentissin
# instessis
## Català
### Verb

instessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tes·sis (3)
* Anagrama: sentissis
# instig
## Català
### Verb

instig
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de instigar.
# instessen
## Català
### Verb

instessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tes·sen (3)
* Anagrames: sentissen, tensessin
# instiga
## Català
### Verb

instiga
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de instigar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·ga (3)
* Anagrama: gatinis
# instesses
## Català
### Verb

instesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tes·ses (3)
* Anagrames: sentisses, tensessis
# instessi
## Català
### Verb

instessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·tes·si (3)
* Anagrames: sentissi, síntesis
# inmadurez
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.ma.ðuˈɾeθ\, meridional \iŋ.ma.ðuˈɾeh\
       Americà: alt /in.ma.duˈɾes/, baix \iŋ.ma.ðuˈɾeh\, austral \in.ma.ðuˈɾes\
   * Rimes: -eθ

### Nom

inmadurez f. ‎(plural inmadureces)
* immaduresa

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ma·du·rez (4)
* Heterograma de 9 lletres (adeimnruz)

### Vegeu també

* inmadurez. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 12 febrer 2015].
# inmaterializar
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.te.ɾja.liˈθaɾ/, meridional \iŋ.ma.te.ɾja.liˈθaɾ\
       Americà: alt /in.ma.te.ɾja.l(i)ˈsaɾ/, baix \iŋ.ma.te.ɾja.liˈsaɾ\, austral /in.ma.te.ɾja.liˈsaɾ/
   * Rimes: -aɾ

### Verb

inmaterializar ‎(present inmaterializo, passat inmaterialicé, futur inmaterializaré)
* immaterialitzar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ma·te·ria·li·zar (6)
# inmaterializaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.te.ɾja.li.θaˈɾe/, meridional \iŋ.ma.te.ɾja.li.θaˈɾe\
       Americà: alt /in.ma.te.ɾja.l(i).saˈɾe/, baix \iŋ.ma.te.ɾja.li.saˈɾe\, austral /in.ma.te.ɾja.li.saˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

inmaterializaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inmaterializar
# inmatricular
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.tɾi.kuˈlaɾ/, meridional \iŋ.ma.tɾi.kuˈlaɾ\
       Americà: alt /in.ma.t͡s(i).kuˈlaɾ/, baix \iŋ.ma.tɾi.kuˈlaɾ\, austral /in.ma.tɾi.kuˈlaɾ/
   * Rimes: -aɾ

### Verb

inmatricular trans. ‎(present inmatriculo, passat inmatriculé, futur inmatricularé)
* immatricular

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ma·tri·cu·lar (5)
# inmaterialicé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.te.ɾja.liˈθe/, meridional \iŋ.ma.te.ɾja.liˈθe\
       Americà: alt /in.ma.te.ɾja.l(i)ˈse/, baix \iŋ.ma.te.ɾja.liˈse\, austral /in.ma.te.ɾja.liˈse/
   * Rimes: -e

### Verb

inmaterialicé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb inmaterializar
# inmaterializo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.te.ɾjaˈli.θo/, meridional \iŋ.ma.te.ɾjaˈli.θo\
       Americà: alt /in.ma.te.ɾjaˈli.s(o)/, baix \iŋ.ma.te.ɾjaˈli.so\, austral /in.ma.te.ɾjaˈli.so/
   * Rimes: -iθo

### Verb

inmaterializo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb inmaterializar
# inmatricularé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.ma.tɾi.ku.laˈɾe/, meridional \iŋ.ma.tɾi.ku.laˈɾe\
       Americà: alt /in.ma.t͡s(i).ku.laˈɾe/, baix \iŋ.ma.tɾi.ku.laˈɾe\, austral /in.ma.tɾi.ku.laˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

inmatricularé
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inmatricular
# inlays
## Anglès
### Nom

inlays
* forma plural de inlay
# inlay
## Anglès

   * Pronúncia: /ˈɪn.leɪ/
   * Etimologia: Del prefix in- i lay.

### Nom

inlay ‎(plural inlays)
* (orfebreria) embotició, embotiment
* incrustació

### Vegeu també

* inlay. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juny 2014].
# inmadureces
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \in.ma.ðuˈɾe.θes\, meridional \iŋ.ma.ðuˈɾe.θeh\
       Americà: alt /in.ma.duˈɾe.s(e)s/, baix \iŋ.ma.ðuˈɾe.seh\, austral \in.ma.ðuˈɾe.ses\
   * Rimes: -eθes

### Nom

inmadureces f. pl.
* forma plural de inmadurez
# instigara
## Català
### Verb

instigara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·ga·ra (4)
* Anagrama: transigia
# instigaran
## Català
### Verb

instigaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de instigar.
# instigaies
## Català
### Verb

instigaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ins.tiˈɣa/ Occidental: nord-occidental /ins.tiˈɣa/ valencià /ins.tiˈɣaɾ/, /ins.tiˈɣa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: instigà
   * Etimologia: Del llatí instigare.

### Verb

instigar trans.
* Incitar, provocar o induir a algú a que faci alguna cosa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: instigo, instiga, instiguem

#### Sinònims

* arrossegar (figurat), emmenar, empènyer, induir

#### Relacionats

* instigació, instigador

#### Traduccions

* Anglès: instigate $^{(en)}$
* Castellà: instigar $^{(es)}$
* Francès: instiguer $^{(fr)}$
* Italià: istigare $^{(it)}$
* Llatí: instigare $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·gar (3)
* Anagrames: intrigàs, traginis, transigí

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: instigar

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \i(n)s.tiˈɣaɾ\, meridional \i(ŋ)h.tiˈɣaɾ\
       Americà: alt /ins.t(i)ˈɡaɾ/, baix \i(ŋ)h.tiˈɣaɾ\, austral \i(n)h.tiˈɣaɾ\
   * Rimes: -aɾ

### Verb

instigar ‎(present instigo, passat instigué, futur instigaré)
* instigar

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·gar (3)
# instigam
## Català
### Verb

instigam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de instigar.
# instigaia
## Català
### Verb

instigaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigaien
## Català
### Verb

instigaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de instigar.
# instigare
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪn.stiːˈɡaː.rɛ/

### Verb

īnstīgāre
* infinitiu del present actiu de īnstīgō
# instigades
## Català
### Verb

instigades
* Participi femení plural del verb instigar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ins·ti·ga·des (4)
* Anagrama: indigestàs
# indultos
## Català
### Verb

indultos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb indultar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈdul.tos/, meridional \iŋˈdul.toh\
       Americà: alt /inˈdul.t(o)s/, baix \iŋˈdul.toh\, austral /inˈdul.tos/
   * Rimes: -ultos

### Nom

indultos m. pl.
* forma plural de indulto
# indultà
## Català
### Verb

indultà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de indultar.
# indultàieu
## Català
### Verb

indultàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de indultar.
# indultàreu
## Català
### Verb

indultàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de indultar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb indultar.
# indultàs
## Català
### Verb

indultàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb indultar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb indultar.
# indultàssem
## Català
### Verb

indultàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indultar.
# indulto
## Català
### Verb

indulto
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indultar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb indultar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb indultar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /inˈdul.to/, meridional \iŋˈdul.to\
       Americà: alt /inˈdul.t(o)/, baix \iŋˈdul.to\, austral /inˈdul.to/
   * Rimes: -ulto

### Nom

indulto m. ‎(plural indultos)
* indult

### Verb

indulto
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb indultar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dul·to (3)
* Heterograma de 7 lletres (dilnotu)
# indultàrem
## Català
### Verb

indultàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de indultar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb indultar.
# innestavo
## Italià
### Verb

innestavo
* primera persona singular (io) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innesterai
## Italià
### Verb

innesterai
* segona persona singular (tu) del futur de innestare
# innestavate
## Italià
### Verb

innestavate
* segona persona plural (voi) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innesterebbe
## Italià
### Verb

innesterebbe
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del condicional de innestare
# innesterebbero
## Italià
### Verb

innesterebbero
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del condicional de innestare
# innesterei
## Italià
### Verb

innesterei
* primera persona singular (io) del condicional de innestare
# innesteremmo
## Italià
### Verb

innesteremmo
* primera persona plural (noi) del condicional de innestare
# innestavano
## Italià
### Verb

innestavano
* tercera persona plural (loro, essi/esse) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innestavi
## Italià
### Verb

innestavi
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de innestare
# innesteranno
## Italià
### Verb

innesteranno
* tercera persona plural (loro, essi/esse) del futur de innestare
# inscrivísseu
## Català
### Verb

inscrivísseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivíssim
## Català
### Verb

inscrivíssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivíreu
## Català
### Verb

inscrivíreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de inscriure.
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# insculpture
## Anglès
### Nom

insculpture ‎(plural insculptures)
* (escultura) inscultura

### Vegeu també

* insculpture. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 juny 2014].
# inscrivís
## Català
### Verb

inscrivís
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivíssem
## Català
### Verb

inscrivíssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrivíssiu
## Català
### Verb

inscrivíssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inscriure.
# inscrutable
## Anglès

   * Pronúncia: /ˌɪnˈskɹuːtəbl/

### Adjectiu

inscrutable ‎(comparatiu more inscrutable, superlatiu most inscrutable)
* inescrutable

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# inscrivíveu
## Català
### Verb

inscrivíveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inscriure.
# intercaléssem
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫe.səm/, occidental /in.ter.kaˈɫe.sem/
       Informal: /in.ter.kaˈɫe.sɛm/
   * Rimes: -esem

### Verb

intercaléssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Nosaltres] intercaléssim, intercaléssem, intercalàssem, intercalàssim o intercalàrem.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ca·lés·sem (5)
* Anagrama: entrecaléssim
# intercalí
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫi/, occidental /in.ter.kaˈɫi/
   * Rimes: -i

### Verb

intercalí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de intercalar.
    [Jo] intercalí o vaig intercalar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ca·lí (4)
* Anagrama: licitaren
# intercalés
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫes/, occidental /in.ter.kaˈɫes/
   * Rimes: -es

### Verb

intercalés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Jo] intercalés, intercalàs o intercalara.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Ell/ella/vostè] intercalés, intercalàs o intercalara.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ca·lés (4)
* Anagrama: entrecalis
# intercaléssim
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫe.sim/, occidental /in.ter.kaˈɫe.sim/
   * Rimes: -esim

### Verb

intercaléssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Nosaltres] intercaléssim, intercaléssem, intercalàssem, intercalàssim o intercalàrem.
# intercaléssiu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫe.siw/, occidental /in.ter.kaˈɫe.siw/
   * Rimes: -esiw

### Verb

intercaléssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Vosaltres/vós] intercaléssiu, intercalésseu, intercalàsseu, intercalàssiu o intercalàreu.
# intercalàveu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.tər.kəˈɫa.βəw/, /in.tər.kəˈɫa.vəw/ Occidental: nord-occidental /in.ter.kaˈɫa.βɛw/, /in.ter.kaˈɫa.ɛw/ valencià /in.ter.kaˈɫa.vew/, /in.ter.kaˈɫa.βew/
   * Rimes: -avew

### Verb

intercalàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de intercalar.
# intercalé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.teɾ.kaˈle/, meridional \iŋ.teɾ.kaˈle\
       Americà: alt /in.teɾ.k(a)ˈle/, baix \iŋ.teɾ.kaˈle\, austral /in.teɾ.kaˈle/
   * Rimes: -e

### Verb

intercalé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb intercalar
# intercalésseu
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.tər.kəˈɫe.səw/, occidental /in.ter.kaˈɫe.sew/
       Informal: /in.ter.kaˈɫe.sɛw/
   * Rimes: -esew

### Verb

intercalésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb intercalar.
    [Vosaltres/vós] intercaléssiu, intercalésseu, intercalàsseu, intercalàssiu o intercalàreu.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ter·ca·lés·seu (5)
* Anagrama: entrecaléssiu
# interessara
## Català
### Verb

interessara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb interessar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb interessar.

### Miscel·lània

* Anagrama: esterniaràs
# interessar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tə.ɾəˈsar.sə/ balear /in.tə.ɾəˈsaɾ.sə/, /in.tə.ɾə.sərˈsə/ Occidental: /in.te.ɾeˈsaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

interessar-se
* Forma pronominal de interessar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'interesso, s'interessa, ens interessem

### Miscel·lània

* Anagrama: interessares
# insinuaren
## Català
### Verb

insinuaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de insinuar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinuam
## Català
### Verb

insinuam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de insinuar.
# insinuara
## Català
### Verb

insinuara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insinuar.
# insinuar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.si.nuˈar.sə/ balear /in.si.nuˈaɾ.sə/, /in.si.nu.ərˈsə/ Occidental: /in.si.nuˈaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

insinuar-se
* Forma pronominal de insinuar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'insinuo, s'insinua, ens insinuem

### Miscel·lània

* Anagrama: insinuares
# insinuar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.si.nuˈa/ Occidental: nord-occidental /in.si.nuˈa/ valencià /in.si.nuˈaɾ/, /in.si.nuˈa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: insinuà
   * Etimologia: Del llatí insinuāre.

### Verb

insinuar trans., pron. ‎(pronominal insinuar-se)
* Indicar, apuntar lleugerament alguna cosa.
* Significar alguna cosa només suggerint-la.
* (dret) Fer la manifestació d'algun instrument davant el jutge competent perquè hi interposi la seva autoritat.
* (pronominal) Mostrar indirectament l'interès a mantenir una relació amorosa.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: insinuo, insinua, insinuem

#### Derivats

* insinuable

#### Relacionats

* insinuació, insinuant, insinuatiu

#### Traduccions

* Anglès: insinuate $^{(en)}$
* Castellà: insinuar $^{(es)}$
* Francès: insinuer $^{(fr)}$
* Italià: insinuare $^{(it)}$
* Llatí: leviter attingere $^{(la)}$
* Anglès: insinuate $^{(en)}$
* Castellà: insinuar $^{(es)}$
* Francès: insinuer $^{(fr)}$
* Italià: insinuare $^{(it)}$
* Llatí: in animum inducere $^{(la)}$
* Anglès: insinuate $^{(en)}$
* Castellà: insinuar $^{(es)}$
* Francès: insinuer $^{(fr)}$
* Italià: insinuare $^{(it)}$
* Llatí: indicare $^{(la)}$
* Anglès: to make advances $^{(en)}$
* Castellà: insinuarse $^{(es)}$
* Francès: faire des avances $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·si·nu·ar (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.siˈnwaɾ/, meridional \iŋ.siˈnwaɾ\
       Americà: alt /in.s(i)ˈnwaɾ/, baix \iŋ.siˈnwaɾ\, austral /in.siˈnwaɾ/
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí insinuāre.

### Verb

insinuar trans., pron. ‎(pronominal insinuarse, present insinúo, passat insinué, futur insinuaré)
* insinuar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·si·nuar (3)
# insinuaien
## Català
### Verb

insinuaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
# insinuaran
## Català
### Verb

insinuaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de insinuar.
# insinuaies
## Català
### Verb

insinuaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de insinuar.
# interpel·leu
## Català
### Verb

interpel·leu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de interpel·lar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb interpel·lar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb interpel·lar.
# interpel·li
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.tərˈpɛɫ.ɫi/, /in.tərˈpɛ.ɫi/ balear /in.təɾˈpɛɫ.ɫi/ Occidental: /in.teɾˈpɛɫ.ɫi/, /in.teɾˈpɛ.ɫi/
   * Rimes: -ɛlli

### Verb

interpel·li
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de interpel·lar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb interpel·lar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb interpel·lar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb interpel·lar.