OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# dimitiguera
## Català
### Verb

dimitiguera
* (col·loquial valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dimitir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb dimitir.
# dimitiguessen
## Català
### Verb

dimitiguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb dimitir.
# desolavi
## Llatí

   * Pronúncia: /deː.soːˈlaː.wiː/

### Verb

dēsōlāvī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de dēsōlō
# dimesticherete
## Italià
### Verb

dimesticherete
* segona persona plural (voi) del futur de dimesticare
# dimestichiamo
## Italià
### Verb

dimestichiamo
* primera persona plural (noi) del present d'indicatiu de dimesticare
* primera persona plural (noi) del present de subjuntiu de dimesticare
* primera persona plural (noi) de l'imperatiu de dimesticare
# dimesticheremmo
## Italià
### Verb

dimesticheremmo
* primera persona plural (noi) del condicional de dimesticare
# dimesticheremo
## Italià
### Verb

dimesticheremo
* primera persona plural (noi) del futur de dimesticare
# dimestichi
## Italià
### Verb

dimestichi
* segona persona singular (tu) del present d'indicatiu de dimesticare
* primera persona singular (io) del present de subjuntiu de dimesticare
* segona persona singular (tu) del present de subjuntiu de dimesticare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del present de subjuntiu de dimesticare
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperatiu de dimesticare
# dimesticheresti
## Italià
### Verb

dimesticheresti
* segona persona singular (tu) del condicional de dimesticare
# dimesticherò
## Italià
### Verb

dimesticherò
* primera persona singular (io) del futur de dimesticare
# dimesticherei
## Italià
### Verb

dimesticherei
* primera persona singular (io) del condicional de dimesticare
# dimestichereste
## Italià
### Verb

dimestichereste
* segona persona plural (voi) del condicional de dimesticare
# dimesticherà
## Italià
### Verb

dimesticherà
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) del futur de dimesticare
# deshumanizo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /des.u.maˈni.θo/, meridional /deh.u.maˈni.θo/
       Americà: alt /d(e)s.u.maˈni.so/, baix /deh.u.maˈni.so/
   * Rimes: -iθo

### Verb

deshumanizo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb deshumanizar
# desidem
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdeː.sɪ.dɛm/

### Adjectiu

dēsidem
* acusatiu masculí/femení singular de dēses
# desidere
## Llatí

   * Pronúncia: /deː.sɪˈdeː.rɛ/

### Verb

dēsidēre
* infinitiu del present actiu de dēsideō
# desideràtum
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zi.ðəˈɾa.tum/, occidental /de.zi.ðeˈɾa.tum/
   * Etimologia: Cultisme del llatí dēsīderātum ‎(«allò desitjat»), forma neutra de dēsīderātus, participi de dēsīderāre ‎(«desitjar»). Doblet de desiderata.

### Nom

desideràtum m. ‎(plural desideràtums)
* Desig màxim, allò que és desitjable considerant-ho essencial.

#### Traduccions

* Anglès: desideratum $^{(en)}$
* Castellà: desiderátum $^{(es)}$ m.
* Francès: desideratum $^{(fr)}$ m.
* Italià: desiderato $^{(it)}$ m.

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·si·de·rà·tum (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# desideràtums
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zi.ðəˈɾa.tums/, occidental /de.zi.ðeˈɾa.tums/

### Nom

desideràtums m. pl.
* Forma plural de desideràtum.

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·si·de·rà·tums (5)
# desiderabilmente
## Italià

   * Pronúncia: /de.zi.deˌra.bilˈmen.te/
   * Etimologia: De desiderabile i el sufix -mente.

### Adverbi

desiderabilmente
* desitjablement

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·si·de·ra·bil·mén·te (7)
# desiderates
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zi.ðəˈɾa.təs/, occidental /de.zi.ðeˈɾa.tes/
   * Rimes: -ates

### Nom

desiderates f. pl.
* Forma plural de desiderata.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·i·de·ra·tes (5)
# desideo
## Llatí

   * Pronúncia: /deːˈsɪ.dɛ.oː/
   * Etimologia: Del prefix de- i sedeō.

### Verb

dēsideō ‎(1a present$^?$), dēsidēs ‎(2a present), dēsidēre ‎(infinitiu), dēsēdī ‎(perfet)
* romandre assegut
* estar assegut de braços plegats, estar ociós
* defecar
# desiderata
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.zi.ðəˈɾa.tə/, occidental /de.zi.ðeˈɾa.ta/
   * Rimes: -ata
   * Etimologia: Del llatí dēsīderāta, plural neutre de dēsīderātus ‎(«allò desitjat»), doblet de desideràtum.

### Nom

desiderata f. ‎(plural desiderates)
* Petició que es fa a una biblioteca per tal que adquireixi un llibre concret.
* (per extensió) Coses objecte de desig.

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: des·i·de·ra·ta (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# dirigixen
## Català
### Verb

dirigixen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de dirigir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb dirigir.
# dirigiven
## Català
### Verb

dirigiven
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de dirigir.
# dirigixo
## Català
### Verb

dirigixo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de dirigir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dirigir.
# dirigixos
## Català
### Verb

dirigixos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dirigir.
# dirigiva
## Català
### Verb

dirigiva
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de dirigir.
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de dirigir.
# dirigixa
## Català
### Verb

dirigixa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb dirigir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dirigir.
# dirigixes
## Català
### Verb

dirigixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de dirigir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dirigir.
# dirigo
## Llatí

   * Pronúncia: /ˈdiː.rɪ.ɡoː/
   * Etimologia: Del prefix dis- i regō.

### Verb

dīrigō ‎(1a present$^?$), dīrigis ‎(2a present), dīrigere ‎(infinitiu), dīrexī ‎(perfet), dīrectum ‎(supí)
* posar dret, redreçar, alçar
* dirigir, comandar
* adreçar, enviar, distribuir
# dirigives
## Català
### Verb

dirigives
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de dirigir.
# dirigix
## Català
### Verb

dirigix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de dirigir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb dirigir.
# despitraléssem
## Català
### Verb

despitraléssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb despitralar.

#### Variants

* despitralàssem, despitralàrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·lés·sem (5)
# despitregat
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəs.pi.tɾəˈɣat/, occidental /des.pi.tɾeˈɣat/
   * Rimes: -at

### Adjectiu

despitregat m. ‎(femení despitregada, plural masculí despitregats, plural femení despitregades)
* (central) Sinònim de espitregat.
    «El meu cor saltava quan veia un home musculós carregant el carro del gel, mig despitregat.» (Jaume Cabré, L'ombra de l'eunuc, 1996)

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tre·gat (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# despitregats
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəs.pi.tɾəˈɣats/, occidental /des.pi.tɾeˈɣats/
   * Rimes: -ats

### Adjectiu

despitregats m. pl.
* Forma plural de despitregat.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tre·gats (4)
# despitralàvem
## Català
### Verb

despitralàvem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de despitralar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·là·vem (5)
# despitralàveu
## Català
### Verb

despitralàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de despitralar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·là·veu (5)
# despitralés
## Català
### Verb

despitralés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb despitralar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb despitralar.

#### Variants

* [1] despitralara
* [2] despitralara

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·lés (4)
# despitralésseu
## Català
### Verb

despitralésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb despitralar.

#### Variants

* despitralàsseu, despitralàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·lés·seu (5)
# despitralí
## Català
### Verb

despitralí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de despitralar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tra·lí (4)
# despitregada
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəs.pi.tɾəˈɣa.ðə/, occidental /des.pi.tɾeˈɣa.ða/
   * Rimes: -ada

### Adjectiu

despitregada f. ‎(plural despitregades)
* Forma femenina de despitregat.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tre·ga·da (5)
# despitregades
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəs.pi.tɾəˈɣa.ðəs/, occidental /des.pi.tɾeˈɣa.ðes/
   * Rimes: -ades

### Adjectiu

despitregades f. pl.
* Forma plural de despitregada.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·pi·tre·ga·des (5)
# dimitesques
## Català
### Verb

dimitesques
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dimitir.
# dimitesca
## Català
### Verb

dimitesca
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb dimitir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dimitir.
# dimitesquen
## Català
### Verb

dimitesquen
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb dimitir.
# dimitia
## Català

   * Pronúncia: oriental /di.miˈti.ə/, occidental /di.miˈti.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

dimitia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de dimitir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de dimitir.
# dimitesqui
## Català
### Verb

dimitesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb dimitir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dimitir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb dimitir.
# diumengeres
## Català

   * Pronúncia: oriental /diw.məɲˈʒe.ɾəs/, occidental /diw.meɲˈd͡ʒe.ɾes/
   * Rimes: -eɾes

### Nom

diumengeres f. pl.
* Forma plural de diumengera.

### Adjectiu

diumengeres f. pl.
* Forma plural de diumengera.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·ge·res (4)
# diumengins
## Català

   * Pronúncia: oriental /diw.məɲˈʒins/, occidental /diw.meɲˈd͡ʒins/
   * Rimes: -ins

### Adjectiu

diumengins m. pl.
* Forma plural de diumengí.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·gins (3)
# diurem
## Català
### Verb

diurem
* (alguerès) Primera persona del plural (nosaltres) del futur de dir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·rem (2)
* Heterograma de 6 lletres (deimru)
* Anagrames: duríem, reduïm
# diumengers
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /diw.məɲˈʒes/ Occidental: nord-occidental /diw.meɲˈd͡ʒes/, valencià /diw.meɲˈd͡ʒeɾs/
   * Rimes: -e(ɾ)s

### Nom

diumengers m. pl.
* Forma plural de diumenger.

### Adjectiu

diumengers m. pl.
* Forma plural de diumenger.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·gers (3)
# diuran
## Català
### Verb

diuran
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de dir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·ran (2)
* Heterograma de 6 lletres (adinru)
* Anagrama: diürna
# diumengina
## Català

   * Pronúncia: oriental /diw.məɲˈʒi.nə/, occidental /diw.meɲˈd͡ʒi.na/
   * Rimes: -ina
   * Etimologia: Nom: de la locució velada diumengina, segle XIX.

### Nom

diumengina f. ‎(plural diumengines)
* (rar) dominical

### Adjectiu

diumengina f. ‎(plural diumengines)
* Forma femenina de diumengí.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·gi·na (4)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# diumengines
## Català

   * Pronúncia: oriental /diw.məɲˈʒi.nəs/, occidental /diw.meɲˈd͡ʒi.nes/
   * Rimes: -ines

### Nom

diumengines f. pl.
* Forma plural de diumengina.

### Adjectiu

diumengines f. pl.
* Forma plural de diumengina.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·gi·nes (4)
* Anagrama: endiumengis
# diumengí
## Català

   * Pronúncia: oriental /diw.məɲˈʒi/, occidental /diw.meɲˈd͡ʒi/
   * Rimes: -i
   * Etimologia: De diumenge i el sufix -í, segle XX.

### Adjectiu

diumengí m. ‎(femení diumengina, plural masculí diumengins, plural femení diumengines)
* Corresponent o pertanyent al diumenge.

#### Sinònims

* dominical, diumenger

#### Traduccions

* Anglès: Sunday $^{(en)}$ (atributiu)
* Castellà: dominical $^{(es)}$ m. f., dominguero $^{(es)}$ m.

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·men·gí (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# diure
## Català

   * Pronúncia: alguerès /ˈdiw.ɾa/
   * Etimologia: Modificació de l'arcaic dire per influència de la forma verbal diu.

### Verb

diure trans.
* (alguerès) dir

### Miscel·lània

* Síl·labes: diu·re (2)
* Anagrames: deriu, direu, eduir, rediu, reduí

### Vegeu també

* El català de l'Alguer: un model d'àmbit restringit, de l'IEC.
# dissuades
## Llatí

   * Pronúncia: /dɪs.sʊˈaː.deːs/

### Verb

dissuādēs
* segona persona singular del present d'indicatiu actiu de dissuadeo
# dissuadesc
## Català
### Verb

dissuadesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de dissuadir.

#### Variants

* dissuadeix, dissuadeixo, dissuadeixi, dissuadisc, dissuadixo
# dissuadeixen
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /di.su.əˈðɛ.ʃən/ balear /di.su.əˈðə.ʃən/, /di.su.əˈðɛ.ʃən/ Occidental: nord-occidental /di.su.aˈðej.ʃen/ valencià /di.su.aˈðej.ʃen/, /di.su.aˈðe.ʃen/
   * Rimes: -ɛjʃen

### Verb

dissuadeixen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de dissuadir.

#### Variants

* dissuadixen
# dissuadeo
## Llatí

   * Pronúncia: /dɪs.sʊˈaː.dɛ.oː/
   * Etimologia: Format pel prefix dis- ‎(«desfer») i el verb suādeō ‎(«aconsellar»), és a dir, «aconsellar per fer canviar de parer».

### Verb

dissuādeō ‎(1a present$^?$), dissuādēs ‎(2a present), dissuādēre ‎(infinitiu), dissuāsī ‎(perfet), dissuāsum ‎(supí)
* dissuadir, jo dissuadeixo
# dissuadere
## Llatí

   * Pronúncia: /dɪs.sʊ.aˈdeː.rɛ/

### Verb

dissuadere
* infinitiu del present actiu de dissuādeō
# dinyo
## Català
### Verb

dinyo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de dinyar-la.
# dinyàreu
## Català
### Verb

dinyàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de dinyar-la.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.
# dinyà
## Català
### Verb

dinyà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de dinyar-la.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nyà (2)
* Anagrames: danyi, danyí
# dinyàssem
## Català
### Verb

dinyàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nyàs·sem (3)
* Anagrames: danyéssim, dissenyam
# dinyàrem
## Català
### Verb

dinyàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de dinyar-la.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.
# dinyàssim
## Català
### Verb

dinyàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.
# dinyàs
## Català
### Verb

dinyàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nyàs (2)
* Heterograma de 6 lletres (adinsy)
* Anagrama: danyis
# dinyàsseu
## Català
### Verb

dinyàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.

### Miscel·lània

* Síl·labes: di·nyàs·seu (3)
* Anagrames: danyéssiu, dissenyau
# dinyàssiu
## Català
### Verb

dinyàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb dinyar-la.
# desus.
## Castellà
### Abreviatura

desus.
* forma abreujada de desusado
# desvagada
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /dəz.bəˈɣa.ðə/, balear /dəz.vəˈɣa.ðə/ Occidental: nord-occidental /dez.βaˈɣa.ða/ valencià /dez.vaˈɣa.ða/, /dez.βaˈɣa.ða/
   * Rimes: -ada

### Adjectiu

desvagada f. ‎(plural desvagades)
* Forma femenina de desvagat.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·va·ga·da (4)
# desvagades
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /dəz.bəˈɣa.ðəs/, balear /dəz.vəˈɣa.ðəs/ Occidental: nord-occidental /dez.βaˈɣa.ðes/ valencià /dez.vaˈɣa.ðes/, /dez.βaˈɣa.ðes/
   * Rimes: -ades

### Adjectiu

desvagades f. pl.
* Forma plural de desvagada.

### Miscel·lània

* Síl·labes: des·va·ga·des (4)
# desusadamente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \de.suˌsa.ðaˈmen.te\
       Americà: alt /de.s(u)ˌsa.daˈmen.te/, baix \de.suˌsa.ðaˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De desusado i el sufix -mente.

### Adverbi

desusadamente
* desusadament

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·su·sa·da·men·te (6)
# desvagat
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /dəz.bəˈɣat/, balear /dəz.vəˈɣat/ Occidental: nord-occidental /dez.βaˈɣat/ valencià /dez.vaˈɣat/, /dez.βaˈɣat/
   * Rimes: -at
   * Etimologia: De desvagar-se, segle XX.

### Adjectiu

desvagat m. ‎(femení desvagada, plural masculí desvagats, plural femení desvagades)
* Que no té feina.

#### Sinònims

* ociós

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: des·va·gat (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# detestem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /də.təsˈtɛm/ balear /də.təsˈtəm/, /də.təsˈtɛm/ Occidental: /de.tesˈtem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

detestem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de detestar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb detestar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb detestar.

#### Variants

* [1] detestam
* [2] detesteguem

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·tem (3)
* Anagrama: destetem
# detesten
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəˈtes.tən/, occidental /deˈtes.ten/
   * Rimes: -esten

### Verb

detesten
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de detestar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb detestar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb detestar.

#### Variants

* [2] detestin
* [3] detestin

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·ten (3)
* Anagrames: dentetes, desteten
# detesteguéssom
## Català
### Verb

detesteguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detestéssim, detestéssem, detestàssim, detestàssem, detestàrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·te·gués·som (5)
# detesteguéssou
## Català
### Verb

detesteguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detestéssiu, detestésseu, detestàssiu, detestàsseu, detestàreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·te·gués·sou (5)
# detestegueu
## Català
### Verb

detestegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detesteu

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·te·gueu (4)
# detestes
## Català

   * Pronúncia: oriental /dəˈtes.təs/, occidental /deˈtes.tes/
   * Rimes: -estes

### Verb

detestes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de detestar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* [2] detestis, detestos

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·tes (3)
* Anagrames: destetes, destetés
# detestessen
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.təsˈte.sən/, occidental /de.tesˈte.sen/
   * Rimes: -esen

### Verb

detestessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detesteguessen, detestessin, detestassin, detestassen, detestaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·tes·sen (4)
* Anagrama: destetessen
# detestesses
## Català

   * Pronúncia: oriental /də.təsˈte.səs/, occidental /de.tesˈte.ses/
   * Rimes: -eses

### Verb

detestesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detesteguesses, detestessis, detestassis, detestasses, detestares

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·tes·ses (4)
* Anagrama: destetesses
# detestegués
## Català
### Verb

detestegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detestessi, detestés, detestàs, detestara

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·te·gués (4)
# detestessa
## Català
### Verb

detestessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb detestar.

#### Variants

* detestessi, detesteguessa, detestés, detestàs, detestara

### Miscel·lània

* Síl·labes: de·tes·tes·sa (4)
# dividiu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /di.βiˈðiw/, balear /di.viˈðiw/ Occidental: nord-occidental /di.βiˈðiw/ valencià /di.viˈðiw/, /di.βiˈðiw/
   * Rimes: -iw

### Verb

dividiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de dividir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb dividir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb dividir.
# dividix
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /di.βiˈðiʃ/, balear /di.viˈðiʃ/ Occidental: nord-occidental /di.βiˈðiʃ/ valencià /di.viˈðiʃ/, /di.βiˈðiʃ/
   * Rimes: -iʃ

### Verb

dividix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de dividir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb dividir.
# dividiva
## Català
### Verb

dividiva
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de dividir.
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de dividir.
# dividiven
## Català
### Verb

dividiven
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de dividir.
# dividixen
## Català
### Verb

dividixen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de dividir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb dividir.
# dividixes
## Català
### Verb

dividixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de dividir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb dividir.
# dividives
## Català
### Verb

dividives
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de dividir.
# dividixa
## Català
### Verb

dividixa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb dividir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb dividir.