# persona
## Català

   * Pronúncia: oriental /pərˈso.nə/, occidental /peɾˈso.na/
   * Rimes: -ona
   * Etimologia: Del llatí persōna ‎(«màscara teatral, personatge»), segle XII.

### Nom

persona f. ‎(plural persones)
* Ésser humà.
* subjecte
* Tret gramatical que indica de qui o de què es parla: narrador, receptor immediat del missatge o qualsevol altre. El català, considerant que diferencia el nombre, tot plegat té sis persones.

#### Compostos i expressions

* persona física: En dret individu que és part d'un judici, contracte, etc.
* persona gramatical: Vegeu persona [3] (tret gramatical...).
* persona jurídica: En dret entitat que és part d'un judici, contracte, etc.

#### Derivats

* apersonat
* cercapersones
* personificar
* personar-se
* personat
* personatge
* Relacionats: personal

#### Sinònims

* cap, habitant, individu, ànima
* habitant, home, individu, subjecte, ànima, ésser

#### Traduccions

* Alemany: Person $^{(de)}$ f., Mensch $^{(de)}$ m.
* Anglès: person $^{(en)}$
* Asturià: persona $^{(ast)}$ f.
* Basc: pertsona $^{(eu)}$
* Belarús: чалаве́к $^{(be)}$ m. ‎(txalavek)
* Castellà: persona $^{(es)}$ f.
* Eslovac: osoba $^{(sk)}$ f.
* Eslovè: oseba $^{(sl)}$ f.
* Esperanto: persono $^{(eo)}$
* Francès: personne $^{(fr)}$ f.
* Gaèlic escocès: pearsa $^{(gd)}$ m.
* Gallec: persoa $^{(gl)}$
* Grec: άνθρωπος $^{(el)}$ m. ‎(ànthropos)
* Grec antic: ἄνθρωπος $^{(grc)}$ m. ‎(ánthrōpos)
* Indonesi: orang $^{(id)}$
* Islandès: manneskja $^{(is)}$ f., persóna $^{(is)}$ f.
* Italià: persona $^{(it)}$ f.
* Llatí: homo $^{(la)}$ m.
* Llengua de signes catalana: PERSONA $^{(csc)}$
* Macedoni: личност $^{(mk)}$ f., човек $^{(mk)}$ m.
* Malai: orang $^{(ms)}$
* Neerlandès: persoon $^{(nl)}$ m.
* Noruec: person $^{(no)}$ m., menneske $^{(no)}$ n.
* Occità: persona $^{(oc)}$
* Polonès: osoba $^{(pl)}$ f.
* Portuguès: pessoa $^{(pt)}$ f.
* Romanès: persoană $^{(ro)}$ f.
* Rus: челове́к $^{(ru)}$ m. ‎(txelovek)
* Sànscrit: पुरुष $^{(sa)}$ m.
* Suahili: mtu $^{(sw)}$
* Suec: person $^{(sv)}$ inv.
* Turc: kişi $^{(tr)}$
* Txec: osoba $^{(cs)}$ f., člověk $^{(cs)}$ m.
* Volapük: pösod $^{(vo)}$

### Verb

persona
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de personar-se. («es persona»)
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb personar-se. («persona’t»)

### Miscel·lània

* Síl·labes: per·so·na (3)
* Heterograma de 7 lletres (aenoprs)
* Anagrames: arpones, arponés, enaspro, posaren, soparen

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: persona

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: /peɾˈso.na/
       Americà: alt /p(e)ɾˈso.na/, baix /peɾˈso.na/
   * Rimes: -ona

### Nom

persona f. ‎(plural personas)
* persona

### Miscel·lània

* Síl·labes: per·so·na (3)
* Heterograma de 7 lletres (aenoprs)

## Italià

   * Pronúncia: /perˈsoː.na/
   * Etimologia: Del llatí persōna.

### Nom

persona f. ‎(plural persone)
* persona

### Miscel·lània

* Síl·labes: per·só·na (3)
* Heterograma de 7 lletres (aenoprs)

## Llatí

   * Pronúncia: /pɛrˈsoː.na/
   * Etimologia: Tradicionalment s'ha explicat la formació d'aquesta paraula amb la unió de per i sonare, és a dir «sonar a través de», ja que procedeix de l'àmbit teatral. Altres, però proposen un origen etrusc φersu (phersu, «personatge emmascarat»), que hauria derivat del grec antic πρόσωπον ‎(prósōpon, «per parlar») i que hauria donat lloc al verb llatí persōnare ‎(«posar-se una màscara»), però és difícil que la doble o grega hagi passat a una o senzilla en llatí. Una tercera proposta és que derivi del terme en grec antic ζώνη ‎(zṓnē, «disfressa»).

### Nom

persōna f. ‎(genitiu persōnae)
* màscara
* personatge
* (gramàtica) persona
* (llatí medieval) persona

#### Declinació

1a declinació -a, -ae :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | persōna | persōnae |
| Vocatiu | persōna | persōnae |
| Acusatiu | persōnam | persōnās |
| Genitiu | persōnae | persōnārum |
| Datiu | persōnae | persōnīs |
| Ablatiu | persōnā | persōnīs |

#### Derivats

* persolla
* persōnālis

### Vegeu també

* ↑ Michel Bréal, Anatole Bailly, Dictionnaire étymologique latin, Hachette, París, 1885
* ↑ Josep L Blasco, XV Congrés Valencià de Filosofia, 2004, p.154
* ↑ Consejo Superior de Investigaciones Científicas Instituto Luis Vives, Revista de Filosofía, 1953, volums 44-47, p.512
* ↑ María Elena Pelly, Notas para una explicación de la persona gramatical, 1986, p.4

## Occità

   * Pronúncia: /peɾˈsu.nɔ/

### Nom

persona f. ‎(plural personas o persones [aranès])
* persona