OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# dutxa
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈdu.t͡ʃə/, occidental /ˈdu.t͡ʃa/
       Informal: nord-occidental /ˈdu.t͡ʃɛ/
   * Rimes: -utʃa
   * Etimologia: Del francès douche.

### Nom

dutxa f. ‎(plural dutxes)
* Aparell sanitari consistent en un ruixador i una cubeta o plat de dutxa amb desguàs que permet banyar-se dret.
* Bany pres en una dutxa.

#### Traduccions

* Afrikaans: stort $^{(af)}$
* Albanès: dush $^{(sq)}$ m.
* Alemany: Dusche $^{(de)}$ f.
* Anglès: shower $^{(en)}$
* Àrab: دُش‎ $^{(ar)}$ m.
* Armeni: ցնցուղ $^{(hy)}$ ‎(txntxukh)
* Basc: dutxa $^{(en)}$
* Belarús: душ $^{(be)}$ m. ‎(duix)
* Castellà: ducha $^{(es)}$ f.
* Coreà: 샤워 $^{(ko)}$ ‎(syawo)
* Eslovac: sprcha $^{(sk)}$ f.
* Eslovè: prha $^{(sl)}$ f.
* Estonià: dušš $^{(et)}$
* Feroès: brúsa $^{(fo)}$ f.
* Finès: suihku $^{(fi)}$
* Francès: douche $^{(fr)}$ f.
* Friülà: duše $^{(fur)}$ f.
* Gallec: ducha $^{(gl)}$ f.
* Gal·lès: cawod $^{(cy)}$ m.
* Georgià: შხაპი $^{(ka)}$ ‎(xkhapi)
* Grec: ντουζιέρα $^{(el)}$ f. ‎(duziera)
* Grec antic: κατάχυτλον $^{(grc)}$ n. ‎(katákhytlon)
* Hebreu: מִקְלַחַת‎ $^{(he)}$ f.
* Hindi: शावर $^{(hi)}$ f.
* Hongarès: zuhany $^{(hu)}$
* Irlandès: cith $^{(ga)}$ m.
* Islandès: sturta $^{(is)}$ f.
* Italià: doccia $^{(it)}$ f.
* Japonès: シャワー $^{(ja)}$ ‎(shawā)
* Kazakh: душ $^{(kk)}$ ‎(dwş/duix)
* Kirguís: душ $^{(ky)}$ ‎(duix)
* Letó: duša $^{(lv)}$ f.
* Lituà: dušas $^{(lt)}$ m.
* Llengua de signes catalana: DUTXA $^{(csc)}$, DUTXA+BANYAR $^{(csc)}$
* Luxemburguès: Dusch $^{(lb)}$ f.
* Macedoni: туш $^{(mk)}$ m.
* Malai: pancuran $^{(ms)}$
* Maltès: doċċa $^{(mt)}$ f.
* Mongol: шүршүүр $^{(mn)}$
* Neerlandès: douche $^{(nl)}$ m.
* Noruec: dusj $^{(no)}$ m.
* Polonès: prysznic $^{(pl)}$ m.
* Portuguès: duche $^{(pt)}$ m.
* Retoromànic: duscha $^{(rm)}$ f.
* Romanès: duș $^{(ro)}$ n.
* Rus: душ $^{(ru)}$ m. ‎(duix)
* Serbocroat: туш $^{(sh)}$ m. (ciríl·lic), tuš $^{(sh)}$ m. (llatí)
* Suec: dusch $^{(sv)}$ c.
* Tadjik: душ $^{(tg)}$
* Tagal: paliguan $^{(tl)}$
* Tai: ฝักบัว $^{(th)}$
* Tàtar: душ $^{(tt)}$
* Tibetà: འཐོར་ཆུ $^{(bo)}$
* Turc: duş $^{(tr)}$
* Txec: sprcha $^{(cs)}$ f.
* Ucraïnès: душ $^{(uk)}$ m. ‎(duix)
* Urdú: شاور‎ $^{(ur)}$ f.
* Uzbek: dush $^{(uz)}$
* Vietnamita: vòi sen $^{(vi)}$
* Volapük: dujet $^{(vo)}$
* Xinès: 淋浴 $^{(zh)}$ ‎(lìnyù)

### Miscel·lània

* Síl·labes: dut·xa (2)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# dutxar-se
## Català
### Verb

dutxar-se
* Forma pronominal de dutxar.
# duty-free
## Anglès
### Adjectiu

duty-free ‎(no comparable)
* lliure d'impostos
    These days, British travellers can only buy duty free goods if they are travelling outside of the European Union
    There are a number of duty free shops at Heathrow Airport.

### Nom

duty-free ‎(plural duty-frees)
* Establiment on es venen productes lliures d'impostos.

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# duumvir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /duwmˈbir/, balear /duwɱˈviɾ/ Occidental: nord-occidental /duwmˈbir/ valencià /duwɱˈviɾ/, /duwmˈbiɾ/
   * Rimes: -iɾ
   * Etimologia: Del llatí duumvir.

### Nom

duumvir m. ‎(plural duumvirs)
* (dret romà) Cadascun dels dos magistrats romans que exercien funcions civils o religioses.

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: duum·vir (2)

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC
# improvésseu
## Català
### Verb

improvésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# improvéssiu
## Català
### Verb

improvéssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# improvés
## Català
### Verb

improvés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# improvéssem
## Català
### Verb

improvéssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# improvéssim
## Català
### Verb

improvéssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb improvar.
# improví
## Català
### Verb

improví
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de improvar.
# improvís
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.pɾuˈβis/ balear /im.pɾoˈvis/, /im.pɾuˈvis/ Occidental: nord-occidental /im.pɾoˈβis/ valencià /im.pɾoˈvis/, /im.pɾoˈβis/
   * Rimes: -is
   * Etimologia: Del llatí improvisus, segle XIV.

### Adjectiu

improvís m. ‎(femení improvisa, plural masculí improvisos, plural femení improvises)
* Que ve tot d'un cop, sense previsió.

#### Derivats

* d'improvís

#### Traduccions

* Castellà: improviso $^{(es)}$

### Verb

improvís
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de improvisar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pro·vís (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# improvàveu
## Català
### Verb

improvàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de improvar.
# imprudentemente
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \im.pɾuˌðen.teˈmen.te\, meridional \im.pɾuˌðeŋ.teˈmen.te\
       Americà: alt /im.pɾuˌden.teˈmen.t(e)/, baix \im.pɾuˌðeŋ.teˈmen.te\, austral \im.pɾuˌðen.teˈmen.te\
   * Rimes: -ente
   * Etimologia: De imprudente i el sufix -mente.

### Adverbi

imprudentemente
* imprudentment

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pru·den·te·men·te (6)

## Italià

   * Pronúncia: /im.pruˌdɛn.teˈmen.te/
   * Etimologia: De imprudente i el sufix -mente.

### Adverbi

imprudentemente
* imprudentment

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pru·den·te·mén·te (6)
# infravalori
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɾə.βəˈɫo.ɾi/, balear /iɱ.fɾə.vəˈɫo.ɾi/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾi/ valencià /iɱ.fɾa.vaˈɫo.ɾi/, /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾi/
   * Rimes: -oɾi

### Verb

infravalori
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infravalorar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb infravalorar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb infravalorar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb infravalorar.
# infravaloressin
## Català
### Verb

infravaloressin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb infravalorar.
# infravaloreu
## Català
### Verb

infravaloreu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de infravalorar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb infravalorar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb infravalorar.
# infravaloris
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɾə.βəˈɫo.ɾis/, balear /iɱ.fɾə.vəˈɫo.ɾis/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾis/ valencià /iɱ.fɾa.vaˈɫo.ɾis/, /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾis/
   * Rimes: -oɾis

### Verb

infravaloris
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb infravalorar.
# infravaloràrem
## Català
### Verb

infravaloràrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de infravalorar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infravalorar.
# infravaloro
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɾə.βəˈɫo.ɾu/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾo/ valencià /iɱ.fɾa.vaˈɫo.ɾo/, /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾo/
   * Rimes: -oɾo

### Verb

infravaloro
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infravalorar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱ.fɾa.βaˈlo.ɾo\
       Americà: alt \iɱ.f(ɾa).baˈlo.ɾo\, baix \iŋ.fɾa.βaˈlo.ɾo\, austral \iɱ.fɾa.βaˈlo.ɾo\
   * Rimes: -oɾo

### Verb

infravaloro
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb infravalorar
# infravaloresses
## Català
### Verb

infravaloresses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infravalorar.
# infravaloressis
## Català
### Verb

infravaloressis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb infravalorar.
# infravalorin
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iɱ.fɾə.βəˈɫo.ɾin/, balear /iɱ.fɾə.vəˈɫo.ɾin/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾin/ valencià /iɱ.fɾa.vaˈɫo.ɾin/, /iɱ.fɾa.βaˈɫo.ɾin/
   * Rimes: -oɾin

### Verb

infravalorin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb infravalorar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb infravalorar.
# infravalorà
## Català
### Verb

infravalorà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de infravalorar.
# inquisiciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.ki.siˈθjo.nes\, meridional \iŋ.ki.siˈθjo.neh\
       Americà: alt \iŋ.ki.s(i)ˈsjo.nes\, baix \iŋ.ki.siˈsjo.neh\, austral \iŋ.ki.siˈsjo.nes\
   * Rimes: -ones

### Nom

inquisiciones f. pl.
* forma plural de inquisición

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·si·cio·nes (5)
# inrevés
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.rəˈβes/, balear /in.rəˈves/ Occidental: nord-occidental /in.reˈβes/ valencià /in.reˈves/, /in.reˈβes/
   * Rimes: -es
   * Etimologia: Del prefix in- i revés, amb valor de reforç, segle XX.

### Nom

inrevés m. ‎(plural inrevessos)
* (col·loquial) revés

#### Compostos i expressions

* a l'inrevés

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·re·vés (3)
* Anagrames: enervis, enveris, esverin, servien, veneris, verines, verinés

### Vegeu també

* Obres de referència: DNV, GDLC
# insacul
## Català
### Verb

insacul
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de insacular.
# inqüestionable
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kwəs.ti.uˈnab.bɫə/, /iŋ.kwəs.ti.uˈna.βɫə/ balear /iŋ.kwəs.ti.oˈnab.bɫə/, /iŋ.kwəs.ti.uˈnab.bɫə/ Occidental: nord-occidental /iŋ.kwes.ti.oˈnab.bɫe/, /iŋ.kwes.ti.oˈna.βɫe/ valencià /iŋ.kwes.ti.oˈna.bɫe/
   * Rimes: -able
   * Etimologia: Del prefix in- i qüestionable.

### Adjectiu

inqüestionable inv. ‎(plural inqüestionables)
* De certesa tan clara que no ha de ser qüestionada.

#### Sinònims

* obvi

#### Antònims

* qüestionable, dubtós

#### Traduccions

* Anglès: unquestionable $^{(en)}$
* Castellà: incuestionable $^{(es)}$
* Francès: indiscutable $^{(fr)}$
* Italià: indiscutibile $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qües·ti·o·na·ble (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# inriktning
## Suec

   * Pronúncia: /²'ɪnːrɪkːtnɪŋ/
   * Etimologia: De inrikta ‎(«dirigir») i el sufix -ning.

### Nom

inriktning c. ‎(plural indefinit inriktningar, plural definit inriktningarna)
* direcció
* orientació
* especialització

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada inriktning al Svenska Akademiens ordlista.
* Per a més informació vegeu l'entrada inriktning al Svensk ordbok.
* Per a més informació vegeu l'entrada inriktning al Svenska Akademiens ordbok.
# inquisición
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋ.ki.siˈθjon\, meridional \iŋ.ki.siˈθjoŋ\
       Americà: alt \iŋ.ki.s(i)ˈsjon\, baix \iŋ.ki.siˈsjoŋ\, austral \iŋ.ki.siˈsjon\
   * Rimes: -on
   * Etimologia: Del llatí inquisitio.

### Nom

inquisición f. ‎(plural inquisiciones)
* inquisició

#### Relacionats

* inquirir

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·qui·si·ción (4)

### Vegeu també

* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre inquisición
# insacula
## Català

   * Pronúncia: oriental /in.səˈku.ɫə/, occidental /in.saˈku.ɫa/
   * Rimes: -ula

### Verb

insacula
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de insacular.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb insacular.
# emperlareu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.pər.ɫəˈɾɛw/ balear /əm.pəɾ.ɫəˈɾəw/, /əm.pər.ɫəˈɾɛw/ Occidental: /em.peɾ.ɫaˈɾew/
   * Rimes: -ɛw

### Verb

emperlareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de emperlar.
# emperlarien
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾi.ən/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

emperlarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de emperlar.
# emperlassen
## Català
### Verb

emperlassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb emperlar.

#### Variants

* emperlessin, emperlessen, emperlassin, emperlaren
# emperlaries
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾi.əs/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾi.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

emperlaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de emperlar.
# emperlaria
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾi.ə/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

emperlaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de emperlar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de emperlar.
# emperlarà
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾa/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾa/
   * Rimes: -a

### Verb

emperlarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de emperlar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: em·per·la·rà (4)
* Anagrama: mareperla
# emperlaràs
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾas/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾas/
   * Rimes: -as

### Verb

emperlaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de emperlar.
# emperlaré
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾe/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

emperlaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de emperlar.
# emperlaríeu
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pər.ɫəˈɾi.əw/, occidental /em.peɾ.ɫaˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

emperlaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de emperlar.
# instituiguera
## Català
### Verb

instituiguera
* (col·loquial valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituigueren
## Català
### Verb

instituigueren
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de instituir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituigueven
## Català
### Verb

instituigueven
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
# instituigué
## Català
### Verb

instituigué
* (col·loquial balear) Primera persona del singular (jo) del passat simple de instituir.
* (col·loquial balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de instituir.
# institui
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈstɪ.tʊ.iː/

### Verb

īnstituī
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de īnstituō
# instituigueres
## Català
### Verb

instituigueres
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del passat simple de instituir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituiguessen
## Català
### Verb

instituiguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituigueves
## Català
### Verb

instituigueves
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
# instituiguesses
## Català
### Verb

instituiguesses
* (col·loquial) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb instituir.
# instituigueva
## Català
### Verb

instituigueva
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de instituir.
# elaborarien
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ɫə.βu.ɾəˈɾi.ən/ balear /ə.ɫə.bo.ɾəˈɾi.ən/, /ə.ɫə.bu.ɾəˈɾi.ən/ Occidental: /e.ɫa.bo.ɾaˈɾi.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

elaborarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de elaborar.

#### Variants

* elaborariven

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·la·bo·ra·ri·en (6)
# elaborariven
## Català
### Verb

elaborariven
* (alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de elaborar.

#### Variants

* elaborarien

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·la·bo·ra·ri·ven (6)
# elaborarives
## Català
### Verb

elaborarives
* (alguerès) Segona persona del singular (tu) del condicional de elaborar.

#### Variants

* elaboraries

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·la·bo·ra·ri·ves (6)
# elaboraren
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ɫə.βuˈɾa.ɾən/ balear /ə.ɫə.boˈɾa.ɾən/, /ə.ɫə.buˈɾa.ɾən/ Occidental: /e.ɫa.boˈɾa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

elaboraren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de elaborar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb elaborar.

#### Variants

* [2] elaboressin, elaboressen, elaborassin, elaborassen

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·la·bo·ra·ren (5)
# elaborariva
## Català
### Verb

elaborariva
* (alguerès) Primera persona del singular (jo) del condicional de elaborar.
* (alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de elaborar.

#### Variants

* [1] elaboraria
* [2] elaboraria

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·la·bo·ra·ri·va (6)
# insuflaia
## Català
### Verb

insuflaia
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de insuflar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de insuflar.
# insuflaran
## Català
### Verb

insuflaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de insuflar.
# insuflaien
## Català
### Verb

insuflaien
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de insuflar.
# insuflara
## Català
### Verb

insuflara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb insuflar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb insuflar.
# insuflaies
## Català
### Verb

insuflaies
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de insuflar.
# insuflam
## Català
### Verb

insuflam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de insuflar.
# insuflaren
## Català
### Verb

insuflaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de insuflar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb insuflar.
# insuflar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /in.suˈfɫa/ Occidental: nord-occidental /in.suˈfɫa/ valencià /in.suˈfɫaɾ/, /in.suˈfɫa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: insuflà
   * Etimologia: Del llatí insufflāre.

### Verb

insuflar trans.
* Introduir aire en els pulmons bufant.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: insuflo, insufla, insuflem

#### Traduccions

* Anglès: insufflate $^{(en)}$
* Castellà: insuflar $^{(es)}$
* Francès: insuffler $^{(fr)}$
* Italià: insufflare $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·su·flar (3)
* Heterograma de 8 lletres (afilnrsu)
* Anagrama: friülans

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana. Editorial Salvat, 1910. Tom 2

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.suˈflaɾ/, meridional \iŋ.suˈflaɾ\
       Americà: alt /in.s(u)ˈflaɾ/, baix \iŋ.suˈflaɾ\, austral /in.suˈflaɾ/
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: Del llatí insufflāre.

### Verb

insuflar trans. ‎(present insuflo, passat insuflé, futur insuflaré)
* insuflar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·su·flar (3)
* Heterograma de 8 lletres (afilnrsu)
# dissetè
## Català

   * Pronúncia: oriental /di.səˈtɛ/, occidental /di.seˈte/
   * Rimes: -ɛ
   * Etimologia: Derivat de disset amb el sufix -è.

### Numeral

dissetè m. ‎(femení dissetena, plural masculí dissetens, plural femení dissetenes)
* (ordinal) Que en l'ordre d'una sèrie ocupa la posició disset.
* (partitiu) De les parts d'un tot dividit disset parts iguals.

#### Notes

* Se solen utilitzar xifres romanes amb valor d'ordinal darrere de noms propis i de segles, i davant d'esdeveniments periòdics.
* L'ordinal normalment va davant del substantiu. Quan es posposa, i darrere de noms propis a partir de l'onze, es pot substituir pel cardinal masculí: segle xvii (disset).

#### Sinònims

* dessetè, en balear i alguerès
* desseté, en valencià
* desassetè, en septentrional

#### Traduccions

* Anglès: seventeenth $^{(en)}$
* Castellà: décimo $^{(es)}$ séptimo
* Esperanto: deksepa $^{(eo)}$
* Francès: dix-septième $^{(fr)}$
* Gallec: décimo $^{(gl)}$ sétimo
* Italià: diciassettesimo $^{(it)}$
* Occità: dètz-e-seten $^{(oc)}$, dètz-e-setau $^{(oc)}$
* Portuguès: décimo-sétimo $^{(pt)}$

### Nom

dissetè m. ‎(plural dissetens)
* Una de les disset parts iguals en que es divideix un tot
    un dissetè es representa 1/17

### Miscel·lània

* Síl·labes: dis·se·tè (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# disset-cents
## Català

   * Pronúncia: /diˌsɛtˈsens/
   * Rimes: -ens
   * Etimologia: Compost de disset i cents per analogia amb les centenes.

### Numeral

disset-cents inv.
* (popular, arcaisme) mil set-cents (1700)
    «Digué que tornaría a fer del bosch de Sarrià un jardí; ¡y aprés disset cents anys vèusela aquí!» (Jacint Verdaguer, «Flors del cel: Llegenda del Tibidabo», Al cel, 1903)

#### Relacionats

* 1000, 1100, 1200, 1300, 1400, 1500, 1600, 1700, 1800, 1900

#### Traduccions

* Anglès: seventeen hundred $^{(en)}$
* Francès: dix-sept cents $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: dis·set·cents (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# dissetens
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /di.səˈtɛns/ balear /di.səˈtəns/, /di.səˈtɛns/ Occidental: /di.seˈtens/
   * Rimes: -ɛns

### Numeral

dissetens
* Forma plural de dissetè.

### Miscel·lània

* Síl·labes: dis·se·tens (3)
* Anagrama: tendisses
# dissidència
## Català

   * Pronúncia: oriental /di.siˈðɛn.si.ə/, occidental /di.siˈðɛn.si.a/
   * Rimes: -ɛnsia
   * Etimologia: Del llatí dissidentia, segle XIX

### Nom

dissidència f. ‎(plural dissidències)
* Desacord parcial o total amb l'ordre establert en la societat o en algun dels seus àmbits.
* Conjunt de persones dissidents amb una societat determinada o algun dels seus àmbits encara que no ho facin necessàriament des del mateix punt de vista i per tant no constitueixin una força homogènia.

#### Traduccions

* Anglès: dissidence $^{(en)}$
* Castellà: disidencia $^{(es)}$
* Francès: dissidence $^{(fr)}$ dissension $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: dis·si·dèn·ci·a (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, Optimot
# dissetena
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /di.səˈtɛ.nə/ balear /di.səˈtə.nə/, /di.səˈtɛ.nə/ Occidental: /di.seˈte.na/
   * Rimes: -ɛna

### Numeral

dissetena
* Forma femenina de dissetè.

### Miscel·lània

* Síl·labes: dis·se·te·na (4)
* Anagrames: atendessi, editassen
# eguí
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈɣi/, occidental /eˈɣi/
   * Rimes: -i
   * Etimologia: De egua i el sufix -í.

### Adjectiu

eguí m. ‎(femení eguina, plural masculí eguins, plural femení eguines)
* Procedent d’egua, especialment un mul o mula.

#### Relacionats

* somerí

#### Traduccions

* Castellà: yeguato $^{(es)}$

### Nom

eguí m. ‎(plural eguins)
* renill

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·guí (2)
* Anagrama: guie

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# egutegitzat
## Basc
### Nom

egutegitzat
* prolatiu indefinit de egutegi
# egües
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈɛ.ɣwəs/, occidental /ˈe.ɣwes/

### Nom

egües f. pl.
* Forma plural de egua.

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·gües (2)
* Anagrames: segue, segué
# egutegitik
## Basc
### Nom

egutegitik
* ablatiu definit singular de egutegi
# egutegiz
## Basc
### Nom

egutegiz
* instrumental indefinit de egutegi