OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# identificaia
## Català

   * Pronúncia: nord-occidental /i.ðen.ti.fiˈka.jɛ/, /i.ðen.ti.fiˈka.je/

### Verb

identificaia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de identificar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [jo] identificava.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de identificar.
    Forma col·loquial d'alguns parlars nord-occidentals per [ell/ella/vostè] identificava.
# identificador
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /i.ðən.ti.fi.kəˈðo/ Occidental: nord-occidental /i.ðen.ti.fi.kaˈðo/, valencià /i.ðen.ti.fi.kaˈðoɾ/
   * Rimes: -o(ɾ)
   * Etimologia: De identificar i el sufix -dor.

### Adjectiu

identificador m. ‎(femení identificadora, plural masculí identificadors, plural femení identificadores)
* Que serveix per identificar.

#### Traduccions

* Anglès: identifying $^{(en)}$
* Castellà: identificativo $^{(es)}$
* Francès: identificateur $^{(fr)}$
* Italià: identificativo $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·den·ti·fi·ca·dor (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
# incomodeguessen
## Català
### Verb

incomodeguessen
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodeguesses
## Català
### Verb

incomodeguesses
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodeguéssou
## Català
### Verb

incomodeguéssou
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodegueu
## Català
### Verb

incomodegueu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodegués
## Català
### Verb

incomodegués
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodeguéssom
## Català
### Verb

incomodeguéssom
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# incomoden
## Català
### Verb

incomoden
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de incomodar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incomodar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incomodar.
# incomodes
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /iŋ.kuˈmɔ.ðəs/ balear /iŋ.koˈmɔ.ðəs/, /iŋ.kuˈmɔ.ðəs/ Occidental: /iŋ.koˈmɔ.ðes/
   * Rimes: -ɔdes

### Verb

incomodes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de incomodar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incomodar.
# incomodeguessa
## Català
### Verb

incomodeguessa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb incomodar.
# impedí
## Català
### Verb

impedí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de impedir.
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de impedir.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \im.peˈði\
       Americà: alt /im.p(e)ˈdi/, baix \im.peˈði\
   * Rimes: -i

### Verb

impedí
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb impedir
# impedíreu
## Català
### Verb

impedíreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de impedir.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impedíssem
## Català
### Verb

impedíssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impedixes
## Català
### Verb

impedixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de impedir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impedir.
# impedíeu
## Català
### Verb

impedíeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de impedir.
# impedírem
## Català
### Verb

impedírem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de impedir.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impedixo
## Català
### Verb

impedixo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impedir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impedir.
# impedís
## Català
### Verb

impedís
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb impedir.
# impedixos
## Català
### Verb

impedixos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impedir.
# imatja
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈma.d͡ʒə/, occidental /iˈma.d͡ʒa/
   * Rimes: -adʒa

### Verb

imatja
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de imatjar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja (3)
# imatjar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /i.məˈd͡ʒa/ Occidental: nord-occidental /i.maˈd͡ʒa/ valencià /i.maˈd͡ʒaɾ/, /i.maˈd͡ʒa/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Etimologia: De imatge i la desinència -ar, segle XX.

### Verb

imatjar trans.
* Reproduir o representar mitjançant una o més imatges.
    «Les idees que vesteix, per ser les més altes, les més abstractes, sovint les més severes, són les més difícils d'imatjar amablement.» (Carles Cardó, Emmanuel: estudis sobre Jesucrist, 1955)
* (lingüística) Introduir una imatge retòrica.
    «Si diem, referint-nos a una donzella, que és fresca com una rosa, imatgem l'expressió d'una manera probablement intel·ligible arreu del món.» (Josep M. López-Picó, Entre la crítica i l'ideal, 1923)

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: imatjo, imatja, imatgem

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·jar (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
* Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionari Descriptiu de la Llengua Catalana sobre imatjar
# imatjada
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.məˈd͡ʒa.ðə/, occidental /i.maˈd͡ʒa.ða/
   * Rimes: -ada

### Verb

imatjada
* Participi femení singular del verb imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·da (4)
# imatjades
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.məˈd͡ʒa.ðəs/, occidental /i.maˈd͡ʒa.ðes/
   * Rimes: -ades

### Verb

imatjades
* Participi femení plural del verb imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·des (4)
# imatjarem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.mə.d͡ʒəˈɾɛm/ balear /i.mə.d͡ʒəˈɾəm/, /i.mə.d͡ʒəˈɾɛm/ Occidental: /i.ma.d͡ʒaˈɾem/
   * Rimes: -ɛm

### Verb

imatjarem
* Primera persona del plural (nosaltres) del futur de imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·rem (4)
# imatjaren
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.məˈd͡ʒa.ɾən/, occidental /i.maˈd͡ʒa.ɾen/
   * Rimes: -aɾen

### Verb

imatjaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·ren (4)
* Anagrames: marinejat, matinejar, natjaríem, tiranejam
# imati
## Serbocroat

   * Pronúncia: /'ǐmati/
   * Etimologia: Del protoeslau *jьmati, del protoindoeuropeu *h₁em-.

### Verb

imati ‎(alfabet ciríl·lic ѝмати)
* (transitiu) tenir
    Imam mnogo prijatelja.Tinc un munt d'amics.
* (intransitiu) haver-hi
    Šta ima za večeru?Què hi ha per sopar?
* (transitiu, roba) vestir, portar
    Imala je crveni šešir.Duia un capell vermell.

#### Variants

* imeti (dialecte kaikavià)

#### Derivats

* pòimati, snímati, ùimati, zàimati

#### Antònims

* némati
# imatjares
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.məˈd͡ʒa.ɾəs/, occidental /i.maˈd͡ʒa.ɾes/
   * Rimes: -aɾes

### Verb

imatjares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·res (4)
# imatjant
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.məˈd͡ʒan/ balear /i.məˈd͡ʒant/, /i.məˈd͡ʒan/ Occidental: nord-occidental /i.maˈd͡ʒan/ valencià /i.maˈd͡ʒant/, /i.maˈd͡ʒan/
   * Rimes: -ant

### Verb

imatjant
* Gerundi del verb imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·jant (3)
# imatjaran
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.mə.d͡ʒəˈɾan/, occidental /i.ma.d͡ʒaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

imatjaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de imatjar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mat·ja·ran (4)
* Anagrama: amitjanar
# hibernessen
## Català
### Verb

hibernessen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# hibernesses
## Català
### Verb

hibernesses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# hiberneu
## Català
### Verb

hiberneu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de hibernar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb hibernar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb hibernar.
# hibernen
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈβɛr.nən/, occidental /iˈbɛɾ.nen/
   * Rimes: -ɛɾnen

### Verb

hibernen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de hibernar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb hibernar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb hibernar.
# hibernes
## Català

   * Pronúncia: oriental /iˈβɛr.nəs/, occidental /iˈbɛɾ.nes/
   * Rimes: -ɛɾnes

### Verb

hibernes
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de hibernar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb hibernar.
# hibernessis
## Català
### Verb

hibernessis
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# hibernessi
## Català
### Verb

hibernessi
* (col·loquial septentrional, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
* (col·loquial septentrional, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# hibernessin
## Català
### Verb

hibernessin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# hibernessa
## Català
### Verb

hibernessa
* (col·loquial central, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb hibernar.
# impetrava
## Català
### Verb

impetrava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de impetrar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tra·va (4)
* Anagrames: apitràvem, taparívem, tempirava
# impetraves
## Català
### Verb

impetraves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de impetrar.
# impetraven
## Català
### Verb

impetraven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tra·ven (4)
* Anagrama: prèviament
# impetren
## Català

   * Pronúncia: oriental /imˈpe.tɾən/, occidental /imˈpe.tɾen/

### Verb

impetren
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de impetrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb impetrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tren (3)
* Anagrames: permetin, temperin
# impetrau
## Català
### Verb

impetrau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de impetrar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·trau (3)
* Heterograma de 8 lletres (aeimprtu)
* Anagrames: imputaré, tuparíem
# impetre
## Català
### Verb

impetre
* (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de impetrar.
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb impetrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb impetrar.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tre (3)
* Anagrames: peritem, permeti, permetí, temperi, temperí, tempire
# impetres
## Català

   * Pronúncia: oriental /imˈpe.tɾəs/, occidental /imˈpe.tɾes/

### Verb

impetres
* Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de impetrar.
* (occidental, balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tres (3)
* Anagrames: empresti, emprestí, permetis, temperis, tempirés
# impetressen
## Català
### Verb

impetressen
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tres·sen (4)
* Anagrames: penetréssim, permetessin, sempiternes, temperessin
# impetresses
## Català
### Verb

impetresses
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·tres·ses (4)
* Anagrames: emprestessi, permetessis, temperessis
# impetrem
## Català
### Verb

impetrem
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de impetrar.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb impetrar.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb impetrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pe·trem (3)
* Anagrama: impremte
# ignoràveu
## Català
### Verb

ignoràveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de ignorar.
# ignoràrem
## Català
### Verb

ignoràrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de ignorar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
# ignoràs
## Català
### Verb

ignoràs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ig·no·ràs (3)
* Heterograma de 7 lletres (aginors)
* Anagrama: grisona
# ignoràssem
## Català
### Verb

ignoràssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ig·no·ràs·sem (4)
* Anagrama: organismes
# ignoràsseu
## Català
### Verb

ignoràsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
# ignoràssim
## Català
### Verb

ignoràssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
# ignoràreu
## Català
### Verb

ignoràreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de ignorar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
# ignoràssiu
## Català
### Verb

ignoràssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb ignorar.
# homme libre
## Francès

   * Pronúncia: /ɔm libʁ/

### Nom

homme libre m. ‎(plural hommes libres)
* (futbol) defensa lliure

#### Sinònims

* balayeur
* bétonneur
* libéro
* verrouilleur

### Vegeu també

* homme libre. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1 octubre 2014].
# hommes
## Francès

   * Pronúncia: /ɔm/

### Nom

hommes m. pl.
* forma plural de homme
# hommes de sûreté
## Francès
### Nom

hommes de sûreté m. pl.
* forma plural de homme de sûreté
# homme de sûreté libre
## Francès
### Nom

homme de sûreté libre m. ‎(plural hommes de sûreté libre)
* (futbol americà) saguer lliure

#### Sinònims

* free safety

### Vegeu també

* homme de sûreté libre. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1 octubre 2014].
# homo-
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈɔ.mu/, /uˈmɔ/, occidental /ˈo.mo/, /oˈmɔ/
   * Etimologia: Forma prefixada del grec antic ὁμός ‎(homós, «igual, semblant»).

### Prefix

homo-
* igual, semblant
    homo- + -grafia → homografia

#### Antònims

* hetero-

#### Traduccions

* Anglès: homo- $^{(en)}$
* Francès: homo- $^{(fr)}$

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# homocystinuria
## Anglès
### Nom

homocystinuria ‎(comptable i incomptable, plural homocystinurias)
* homocistinúria

### Vegeu també

* homocystinuria. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 15 setembre 2014].
# hommes de sûreté fort
## Francès
### Nom

hommes de sûreté fort m. pl.
* forma plural de homme de sûreté fort
# hommes de sûreté libre
## Francès
### Nom

hommes de sûreté libre m. pl.
* forma plural de homme de sûreté libre
# hommes libres
## Francès
### Nom

hommes libres m. pl.
* forma plural de homme libre
# homo
## Català

   * Pronúncia: (homosexual) /ˈo.mo/
   * Pronúncia: (home)
       Oriental: central /ˈɔ.mu/ balear /ˈɔ.mo/, /ˈɔ.mu/
   * Etimologia: [1, 2] Apòcope de homosexual, per influx del castellà home.
   * Etimologia: [3] De home per harmonia vocàlica.

### Adjectiu

homo inv. ‎(plural homos)
* (col·loquial) Forma abreujada de homosexual..

#### Traduccions

* Castellà: homo $^{(es)}$

### Nom

homo m. ‎(plural homos)
* (col·loquial) Forma abreujada de homosexual.

#### Traduccions

* Anglès: homo $^{(en)}$
* Castellà: homo $^{(es)}$

### Nom

homo m. ‎(plural homos)
* (mallorquí, menorquí, empordanès) Forma alternativa de home.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ho·mo (2)

### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB, ésAdir

## Llatí

   * Pronúncia: /ˈhɔ.moː/
   * Etimologia: Del llatí arcaic hemō, procedent d'una arrel protoindoeuropea *dʰǵʰm̥mō- («fet de terra, procedent de la terra»).

### Nom

homō m. ‎(genitiu hominis)
* Ésser humà.
    Homō hominī lupus est.L'ésser humà és com un llop per a si mateix.
* Senyor
    Tū, homō, adigis mē ad insaniam.Tu, senyor, em fas parar boig.

#### Declinació

3a declinació -, -is (tema cons.) :
| Cas | Singular | Plural |
| Nominatiu | homō | hominēs |
| Vocatiu | homō | hominēs |
| Acusatiu | hominem | hominēs |
| Genitiu | hominis | hominum |
| Datiu | hominī | hominibus |
| Ablatiu | homine | hominibus |

#### Antònims

* nēmō - ningú

#### Derivats

* ad hominem - contrari a l'ésser humà
* homunculus - diminutiu de homo
* humanitas- humanitat
* humanus - humà

#### Descendents

* Aragonès: ombre [1]
* Asturià: home [1]
* Castellà: hombre [1]
* Català: home [1], hom [2]
* Dalmaci: jomno [1]
* Francès: homme [1], on [2]
* Friülès: omp [1], om [2]
* Gallec: home [1]
* Italià: uomo [1]
* Occità: òme [1]
* Portuguès: homem [1]
* Romanès: om [1]
* Sard: ómine [1]
* Sicilià: omu [1]
# inapplicable
## Anglès
### Adjectiu

inapplicable
* inaplicable

## Francès

   * Etimologia: Del prefix in- i applicable.

### Adjectiu

inapplicable inv. ‎(plural inapplicables)
* inaplicable

#### Antònims

* applicable

#### Relacionats

* inapplicabilité
# inanizione
## Italià

   * Pronúncia: /i.na.nitˈt͡sjoː.ne/

### Nom

inanizione f. ‎(plural inanizioni)
* inanició

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·na·ni·zió·ne (5)
# inapel·lablement
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.nə.pəɫˌɫab.bɫəˈmen/, /i.nə.pəˌɫa.βɫəˈmen/ balear /i.nə.pəɫˌɫab.bɫəˈment/, /i.nə.pəɫˌɫab.bɫəˈmen/ Occidental: nord-occidental /i.na.peɫˌɫab.bɫeˈmen/, /i.na.peˌɫa.βɫeˈmen/ valencià /i.na.peɫˌɫa.bɫeˈment/, /i.na.peˌɫa.βɫeˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De inapel·lable i el sufix -ment.

### Adverbi

inapel·lablement
* D’una manera inapel·lable, sense possible apel·lació.

#### Traduccions

* Anglès: unappealably $^{(en)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·a·pel·la·ble·ment (6)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# inapplicabilité
## Francès
### Nom

inapplicabilité f. ‎(plural inapplicabilités)
* inaplicabilitat
   * Antònims: applicabilité
   * Relacionats: inapplicable
   * Exemples:
       "L'idée de l'inapplicabilité de la loi relative aux droits des malades du 4 mars 2002 repose sur ce fantasme du suicide chez le patient informé."

### Vegeu també

* ↑ Fainzang, Sylvie. La relation médecin-malades : information et mensonge, 2006. París: Puf, 46. ISBN 2-13-055828-3.
# inanium
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪˈnaː.nɪ.ʊm/

### Adjectiu

inānium
* genitiu masculí/femení/neutre plural de inānis
# inanivi
## Llatí

   * Pronúncia: /ɪ.naːˈniː.wɪ/

### Verb

inānīvi
* primera persona singular del pretèrit perfet d'indicatiu actiu de ināniō
# inanizioni
## Italià

   * Pronúncia: /i.na.nitˈt͡sjoː.ni/

### Nom

inanizioni f. pl.
* forma plural de inanizione
# inappetence
## Anglès
### Nom

inappetence ‎(plural inappetences)
* desgana, inapetència

### Vegeu també

* inappetence. Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 setembre 2014].
# inappetences
## Anglès
### Nom

inappetences
* forma plural de inappetence
# inapplicabilités
## Francès

   * Pronúncia: /i.na.pli.ka.bi.liˈte/

### Nom

inapplicabilités f. pl.
* forma plural de inapplicabilité
# imploràsseu
## Català
### Verb

imploràsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploré
## Castellà

   * Pronúncia: /im.ploˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

imploré
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb implorar
# imploràssim
## Català
### Verb

imploràssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# implorés
## Català
### Verb

implorés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·plo·rés (3)
* Heterograma de 8 lletres (eilmoprs)
* Anagrames: omplir-se, omplires
# imploréssem
## Català
### Verb

imploréssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploràssiu
## Català
### Verb

imploràssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imploràveu
## Català
### Verb

imploràveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de implorar.
# implorésseu
## Català
### Verb

implorésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb implorar.
# imitàreu
## Català
### Verb

imitàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de imitar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tà·reu (4)
* Anagrama: atuiríem
# imitàssim
## Català
### Verb

imitàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imitàs
## Català
### Verb

imitàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·mi·tàs (3)
* Anagrames: amisti, amistí, matisi, matisí, tamisi, tamisí
# imitàssem
## Català
### Verb

imitàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imitàsseu
## Català
### Verb

imitàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imitàieu
## Català
### Verb

imitàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de imitar.
# imitàrem
## Català
### Verb

imitàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de imitar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# imitàssiu
## Català
### Verb

imitàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb imitar.
# indigenengandik
## Basc
### Nom

indigenengandik
* ablatiu definit plural de indigena