OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# aconhortasses
## Català
### Verb

aconhortasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb aconhortar.

#### Variants

* aconhortessis, aconhortesses, aconhortassis, aconhortares
# aconhortassen
## Català
### Verb

aconhortassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb aconhortar.

#### Variants

* aconhortessin, aconhortessen, aconhortassin, aconhortaren
# aconhortaríveu
## Català
### Verb

aconhortaríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de aconhortar.

#### Variants

* aconhortaríeu
# aconhortassis
## Català
### Verb

aconhortassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb aconhortar.

#### Variants

* aconhortessis, aconhortesses, aconhortasses, aconhortares
# aconhortaríeu
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ku.nur.təˈɾi.əw/ balear /ə.ko.noɾ.təˈɾi.əw/, /ə.ku.nur.təˈɾi.əw/ Occidental: /a.ko.noɾ.taˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

aconhortaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de aconhortar.

#### Variants

* aconhortaríveu
# advertix
## Català
### Verb

advertix
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de advertir.
* (occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb advertir.
# advertixa
## Català
### Verb

advertixa
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb advertir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb advertir.
# advertixen
## Català
### Verb

advertixen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present d'indicatiu de advertir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb advertir.
# advertixos
## Català
### Verb

advertixos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb advertir.
# advertives
## Català
### Verb

advertives
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de advertir.
# advertiu
## Català
### Verb

advertiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de advertir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb advertir.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb advertir.
# advertiven
## Català
### Verb

advertiven
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de advertir.
# advertixes
## Català
### Verb

advertixes
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present d'indicatiu de advertir.
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb advertir.
# advertiva
## Català
### Verb

advertiva
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de advertir.
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de advertir.
# advertixo
## Català
### Verb

advertixo
* (nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de advertir.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb advertir.
# adulterule
## Romanès
### Nom

adulterule
* vocatiu singular de adulter
# adulterà
## Català
### Verb

adulterà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de adulterar.
# adulterously
## Anglès

   * Etimologia: De adulterous i el sufix -ly.

### Adverbi

adulterously ‎(comparatiu more adulterously, superlatiu most adulterously)
* adulterinament
# adulterul
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -ul.

### Nom

adulterul
* nominatiu i acusatiu definit singular de adulter
# adultery
## Anglès

   * Pronúncia: /əˈdʌltəɹi/ àudio (EUA)

### Nom

adultery ‎(comptable i incomptable, plural adulteries)
* adulteri
# adulteros
## Català
### Verb

adulteros
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb adulterar.
# adulterului
## Romanès

   * Etimologia: Amb article sufixat -ului.

### Nom

adulterului
* genitiu i datiu definit singular de adulter
# adultero
## Català
### Verb

adultero
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de adulterar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb adulterar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb adulterar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \a.ðulˈte.ɾo\
       Americà: alt /a.dulˈte.ɾo/, baix \a.ðulˈte.ɾo\
   * Rimes: -eɾo

### Verb

adultero
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb adulterar

## Italià

   * Pronúncia: /aˈdul.te.ro/

### Adjectiu

adultero m. ‎(femení adultera, plural masculí adulteri, plural femení adultere)
* adúlter

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dùl·te·ro (4)
* Heterograma de 8 lletres (adelortu)

## Llatí

   * Pronúncia: /aˈdʊɫ.tɛ.roː/
   * Etimologia: Format per la unió del prefix ad i el verb altero ‎(«canviar»).

### Verb

adulterō ‎(1a present$^?$), adulterās ‎(2a present), adulterāre ‎(infinitiu), adulterāvi ‎(perfet), adulterātum ‎(supí)
* adulterar
# adulteràieu
## Català
### Verb

adulteràieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de adulterar.
# adormiguéreu
## Català
### Verb

adormiguéreu
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.
# adormigués
## Català
### Verb

adormigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.
# adormiguésseu
## Català
### Verb

adormiguésseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·mi·gués·seu (5)
* Anagrama: admireguéssou
# adormir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ðurˈmi/ balear /ə.ðoɾˈmi/, /ə.ðurˈmi/ Occidental: nord-occidental /a.ðorˈmi/ valencià /a.ðoɾˈmiɾ/, /a.ðoɾˈmi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: adormí
   * Etimologia: Del prefix a- i dormir, segle XIII

### Verb

adormir trans., pron. ‎(pronominal adormir-se)
* Causar son o fer dormir.
* Agafar la son.
* Endormiscar-se algú, vèncer-lo la son.
* Entorpir-se algun membre del cos.
* Descuidar-se, obrar amb negligència.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: adormo, adorm, adormim

#### Derivats

* adormissar

#### Traduccions

* Anglès: sent sleep $^{(en)}$, cause sleep $^{(en)}$
* Castellà: adormecer $^{(es)}$
* Esperanto: luli $^{(eo)}$
* Francès: endormir $^{(fr)}$
* Italià: addormentare $^{(it)}$, addurre $^{(it)}$, conciliar $^{(it)}$ il sonno, sopire $^{(it)}$, insonnare $^{(it)}$
* Llatí: sopire $^{(la)}$
* Anglès: fall asleep $^{(en)}$
* Castellà: dormirse $^{(es)}$
* Francès: s'endormir $^{(fr)}$
* Italià: addormirsi $^{(it)}$, assonnarsi $^{(it)}$, esser soprappreso dal sonno, legar la giumenta
* Llatí: dormire $^{(la)}$, somno $^{(la)}$ se dare
* Anglès: go sleep $^{(en)}$
* Castellà: adormecerse $^{(es)}$
* Francès: s'endormir $^{(fr)}$, commencer à dormir $^{(fr)}$
* Italià: addormentarsi $^{(it)}$, lasciarsi vincer dal sonno
* Llatí: dormitare $^{(la)}$
* Anglès: go numb $^{(en)}$, fall asleep $^{(en)}$
* Castellà: adormecerse $^{(es)}$, envararse $^{(es)}$
* Francès: s'engourdir $^{(fr)}$
* Italià: assiderarsi $^{(it)}$, agghiadare $^{(it)}$, aggranchiare $^{(it)}$
* Llatí: torpescere $^{(la)}$, torpore affici
* Castellà: dormirse $^{(es)}$, dormir $^{(es)}$
* Francès: dormir $^{(fr)}$
* Italià: anneghittire $^{(it)}$, transcurare $^{(it)}$
* Llatí: negligenter agere, rem parum curare

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·mir (3)
* Anagrames: amordir, dormira, dormirà, mirador

### Vegeu també

* FIGUERA, Pere Antoni. Diccionari Mallorquí-Castellà, Palma, 1840.
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom I.
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# adormint
## Català
### Verb

adormint
* Gerundi del verb adormir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·mint (3)
* Heterograma de 8 lletres (adimnort)
* Anagrama: amordint
# adormira
## Català
### Verb

adormira
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.

### Miscel·lània

* Anagrama: amordirà
# adormiguéssem
## Català
### Verb

adormiguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb adormir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·mi·gués·sem (5)
* Anagrama: admireguéssom
# adormin
## Català
### Verb

adormin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb adormir.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb adormir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·min (3)
* Heterograma de 7 lletres (adimnor)
* Anagrames: dominar, minador
# adormim
## Català
### Verb

adormim
* Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de adormir.
* Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb adormir.
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperatiu del verb adormir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dor·mim (3)
* Anagrama: amordim
# adormir-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ðurˈmir.sə/ balear /ə.ðoɾˈmiɾ.sə/, /ə.ður.mirˈsə/ Occidental: /a.ðoɾˈmiɾ.se/
   * Rimes: -iɾse

### Verb

adormir-se
* Forma pronominal de adormir.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'adormo, s'adorm, ens adormim

### Miscel·lània

* Anagrames: adormires, amordires
# addimesticati
## Italià
### Verb

addimesticati
* participi passat masculí plural de addimesticare
# addimesticatesi
## Italià
### Verb

addimesticatesi
* participi passat femení plural de addimesticarsi
# addimesticatosi
## Italià
### Verb

addimesticatosi m. ‎(femení addimesticatasi, plural masculí addimesticatisi, plural femení addimesticatesi)
* participi passat masculí singular de addimesticarsi
# addimesticava
## Italià
### Verb

addimesticava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de addimesticare
# addimesticatasi
## Italià
### Verb

addimesticatasi
* participi passat femení singular de addimesticarsi
# addimesticate
## Italià
### Verb

addimesticate
* participi passat femení plural de addimesticare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de addimesticare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de addimesticare
# addimesticavamo
## Italià
### Verb

addimesticavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de addimesticare
# addimesticatevi
## Italià
### Verb

addimesticatevi
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de addimesticarsi
# addimesticatisi
## Italià
### Verb

addimesticatisi
* participi passat masculí plural de addimesticarsi
# addimesticato
## Italià
### Verb

addimesticato m. ‎(femení addimesticata, plural masculí addimesticati, plural femení addimesticate)
* participi passat masculí singular de addimesticare
# afebligueren
## Català
### Verb

afebligueren
* (col·loquial balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de afeblir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb afeblir.
# afebliguera
## Català
### Verb

afebliguera
* (col·loquial valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb afeblir.
* (col·loquial valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb afeblir.
# afebligueres
## Català
### Verb

afebligueres
* (col·loquial balear) Segona persona del singular (tu) del passat simple de afeblir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb afeblir.
# afebliguessen
## Català
### Verb

afebliguessen
* (col·loquial) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb afeblir.
# advertíssiu
## Català
### Verb

advertíssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb advertir.
# advertíveu
## Català
### Verb

advertíveu
* (col·loquial nord-occidental, alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de advertir.
# adveràreu
## Català
### Verb

adveràreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de adverar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb adverar.
# adveràs
## Català
### Verb

adveràs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb adverar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb adverar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ad·ve·ràs (3)
* Anagrames: adversa, varades, vedaràs, versada
# advertíssem
## Català
### Verb

advertíssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb advertir.
# advertísseu
## Català
### Verb

advertísseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb advertir.
# advertíssim
## Català
### Verb

advertíssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb advertir.
# adveràrem
## Català
### Verb

adveràrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de adverar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb adverar.
# adverà
## Català
### Verb

adverà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de adverar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: ad·ve·rà (3)
* Anagrames: vedara, vedarà, verada
# adscric
## Català
### Verb

adscric
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de adscriure.
# ads
## Anglès
### Nom

ads
* forma plural de ad
# adscrigau
## Català
### Verb

adscrigau
* (col·loquial occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb adscriure.
# adrogueria
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.ðɾu.ɣəˈɾi.ə/ balear /ə.ðɾo.ɣəˈɾi.ə/, /ə.ðɾu.ɣəˈɾi.ə/ Occidental: /a.ðɾo.ɣeˈɾi.a/
   * Rimes: -ia
   * Etimologia: De adroguer i el sufix -ia, segle XVII.

### Nom

adrogueria f. ‎(plural adrogueries)
* botiga on venen espècies, articles de neteja i aliments conservats

#### Relacionats

* drogueria

#### Traduccions

* Alemany: Krämerladen $^{(de)}$ m.
* Anglès: grocery $^{(en)}$
* Castellà: colmado $^{(es)}$
* Francès: épicerie $^{(fr)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·dro·gue·ri·a (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
# adscrigam
## Català
### Verb

adscrigam
* (col·loquial occidental) Primera persona del plural (nosaltres) del present de subjuntiu del verb adscriure.
# adrémenti
## Extremeny

   * Pronúncia: (pendent)
   * Etimologia: De adré i el sufix -menti.

### Adverbi

adrémenti
* a propòsit, a posta, intencionalment

#### Sinònims

* adré, aposta

### Vegeu també

* Diccionario de equivalencias castellano-estremeñu
# adscriga
## Català
### Verb

adscriga
* (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb adscriure.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb adscriure.
* (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb adscriure.
# adscrigo
## Català
### Verb

adscrigo
* (col·loquial central, nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb adscriure.
# addomesticate
## Italià
### Verb

addomesticate
* participi passat femení plural de addomesticare
* segona persona plural (voi) del present d'indicatiu de addomesticare
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de addomesticare
# addomesticatesi
## Italià
### Verb

addomesticatesi
* participi passat femení plural de addomesticarsi
# addomesticati
## Italià
### Verb

addomesticati
* participi passat masculí plural de addomesticare
# addomesticatisi
## Italià
### Verb

addomesticatisi
* participi passat masculí plural de addomesticarsi
# addomesticava
## Italià
### Verb

addomesticava
* tercera persona singular (lui/lei, esso/essa) de l'imperfet d'indicatiu de addomesticare
# addomesticavamo
## Italià
### Verb

addomesticavamo
* primera persona plural (noi) de l'imperfet d'indicatiu de addomesticare
# addomesticatasi
## Italià
### Verb

addomesticatasi
* participi passat femení singular de addomesticarsi
# addomesticatosi
## Italià
### Verb

addomesticatosi m. ‎(femení addomesticatasi, plural masculí addomesticatisi, plural femení addomesticatesi)
* participi passat masculí singular de addomesticarsi
# addomesticato
## Italià
### Verb

addomesticato m. ‎(femení addomesticata, plural masculí addomesticati, plural femení addomesticate)
* participi passat masculí singular de addomesticare
# addomesticatevi
## Italià
### Verb

addomesticatevi
* segona persona plural (voi) de l'imperatiu de addomesticarsi
# aferrallau
## Català
### Verb

aferrallau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de aferrallar-se.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb aferrallar-se.
# aferrallassin
## Català
### Verb

aferrallassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb aferrallar-se.
# aferrallassis
## Català
### Verb

aferrallassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb aferrallar-se.
# aferrallaven
## Català
### Verb

aferrallaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de aferrallar-se.
# aferrallasses
## Català
### Verb

aferrallasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb aferrallar-se.
# aferrallaves
## Català
### Verb

aferrallaves
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de aferrallar-se.
# aferrallassen
## Català
### Verb

aferrallassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb aferrallar-se.
# aferrallava
## Català
### Verb

aferrallava
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de aferrallar-se.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de aferrallar-se.
# afamà
## Català
### Verb

afamà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de afamar.
# afamàreu
## Català
### Verb

afamàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de afamar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afamàs
## Català
### Verb

afamàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afamàsseu
## Català
### Verb

afamàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afamos
## Català
### Verb

afamos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb afamar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fa·mos (3)
* Anagrama: famosa
# afamàrem
## Català
### Verb

afamàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de afamar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afamàssim
## Català
### Verb

afamàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afamàieu
## Català
### Verb

afamàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de afamar.
# afamàssem
## Català
### Verb

afamàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb afamar.
# afonam
## Català
### Verb

afonam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de afonar.
# afonar-se
## Català

   * Pronúncia: oriental /ə.fuˈnar.sə/, occidental /a.foˈnaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

afonar-se
* Forma pronominal de afonar.

### Miscel·lània

* Anagrames: afonares, faraones
# afollí
## Català
### Verb

afollí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de afollar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fo·llí (3)
* Anagrames: afillo $^{(alfagrama)}$, follia
# afon
## Català
### Verb

afon
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de afonar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fon (2)
* Anagrames: fona, fonà
# afonant
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.fuˈnan/ balear /ə.foˈnant/, /ə.fuˈnan/ Occidental: nord-occidental /a.foˈnan/ valencià /a.foˈnant/, /a.foˈnan/
   * Rimes: -ant

### Verb

afonant
* Gerundi del verb afonar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fo·nant (3)
* Anagrama: fontana
# afonar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ə.fuˈna/ balear /ə.foˈna/, /ə.fuˈna/ Occidental: nord-occidental /a.foˈna/ valencià /a.foˈnaɾ/, /a.foˈna/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: afonà
   * Etimologia: Del prefix a- i fons, segle XIII.

### Verb

afonar trans., pron. ‎(pronominal afonar-se)
* (occidental, mallorquí) enfonsar

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: afono, afona, afonem

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fo·nar (3)
* Anagrames: fonarà, forana

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
# afona
## Català

   * Pronúncia: oriental /əˈfo.nə/, occidental /aˈfo.na/
   * Rimes: -ona

### Verb

afona
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de afonar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb afonar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fo·na (3)
* Anagrama: afano
# afonara
## Català
### Verb

afonara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb afonar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb afonar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·fo·na·ra (4)
* Anagrama: faraona
# adelitara
## Català
### Verb

adelitara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb adelitar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb adelitar.

### Miscel·lània

* Anagrama: delataria
# adelitareu
## Català
### Verb

adelitareu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del futur de adelitar.

### Miscel·lània

* Anagrama: delataríeu
# adelitaria
## Català
### Verb

adelitaria
* Primera persona del singular (jo) del condicional de adelitar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del condicional de adelitar.
# adelitaren
## Català
### Verb

adelitaren
* (literari) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del passat simple de adelitar.
* (valencià) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb adelitar.

### Miscel·lània

* Anagrama: delatarien
# adelitaries
## Català
### Verb

adelitaries
* Segona persona del singular (tu) del condicional de adelitar.
# adelitar-se
## Català
### Verb

adelitar-se
* Forma pronominal de adelitar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'adelito, s'adelita, ens adelitem

### Miscel·lània

* Anagrames: adelitares, delataries
# adelitares
## Català
### Verb

adelitares
* (literari) Segona persona del singular (tu) del passat simple de adelitar.
* (valencià) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb adelitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: a·de·li·ta·res (5)
* Anagrames: adelitar-se, delataries
# adelitarien
## Català
### Verb

adelitarien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del condicional de adelitar.
# adelitaran
## Català
### Verb

adelitaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de adelitar.