OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# incórrega
## Català
### Verb

incórrega
* (occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb incórrer.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb incórrer.
* (occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb incórrer.
# incórregen
## Català
### Verb

incórregen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb incórrer.
# incórreguen
## Català
### Verb

incórreguen
* (occidental) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb incórrer.
# incórrer
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iŋˈko.rə/ Occidental: nord-occidental /iŋˈko.re/ valencià /iŋˈko.reɾ/, /iŋˈko.re/
   * Rimes: -ore(ɾ)
   * Homòfon: incorre
   * Etimologia: Del llatí incurrere, segle XV. Doblet de encórrer.

### Verb

incórrer intr.
* Caure en falta.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: incorro, incorre, incorrem

#### Traduccions

* Anglès: commit $^{(en)}$, incur $^{(en)}$
* Castellà: incurrir $^{(es)}$
* Francès: commettre $^{(fr)}$, encourir $^{(fr)}$
* Italià: incorrere $^{(it)}$
* Llatí: incurrere $^{(la)}$, incidere $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cór·rer (3)
* Anagrama: recorrin

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana. Editorial Salvat, 1910. Tom 2
# incómodos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iŋˈko.mo.ðos\, meridional \iŋˈko.mo.ðoh\
       Americà: alt \iŋˈko.mo.d(o)s\, baix \iŋˈko.mo.ðoh\, austral \iŋˈko.mo.ðos\
   * Rimes: -omodos

### Adjectiu

incómodos m. pl.
* forma plural de incómodo
# incórregues
## Català
### Verb

incórregues
* (occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb incórrer.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·cór·re·gues (4)
* Anagrama: escorreguin
# indag
## Català
### Verb

indag
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de indagar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dag (2)
* Anagrama: digna
# indiscreetly
## Anglès

   * Etimologia: De indiscreet i el sufix -ly.

### Adverbi

indiscreetly ‎(comparatiu more indiscreetly, superlatiu most indiscreetly)
* indiscretament
# indiscretament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /in.disˌkɾe.təˈmen/ balear /in.disˌkɾe.təˈment/, /in.disˌkɾe.təˈmen/ Occidental: nord-occidental /in.disˌkɾe.taˈmen/ valencià /in.disˌkɾe.taˈment/, /in.disˌkɾe.taˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De indiscret i el sufix -ment, segle XV.

### Adverbi

indiscretament
* D’una manera indiscreta.

#### Traduccions

* Anglès: indiscreetly $^{(en)}$
* Castellà: indiscretamente $^{(es)}$
* Francès: indiscrètement $^{(fr)}$
* Italià: indiscretamente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·cre·ta·ment (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# indiscrétion
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.dis.kʁeˈsjɔ̃/

### Nom

indiscrétion f. ‎(plural indiscrétions)
* indiscreció
# indiscreción
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /in.dis.kɾeˈθjon/, meridional \iŋ.dih.kɾeˈθjoŋ\
       Americà: alt /in.dis.k(ɾe)ˈsjon/, baix \iŋ.dih.kɾeˈsjoŋ\, austral /in.dih.kɾeˈsjon/
   * Rimes: -on

### Nom

indiscreción f. ‎(plural indiscreciones)
* indiscreció

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·dis·cre·ción (4)
# indiscreet
## Anglès

   * Etimologia: Del prefix in- i discreet.

### Adjectiu

indiscreet ‎(comparatiu more indiscreet, superlatiu most indiscreet)
* indiscret
# indiscriminate
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈdɪs.kɹɪm.ɪn.ət/

### Adjectiu

indiscriminate ‎(comparatiu more indiscriminate, superlatiu most indiscriminate)
* indiscriminat

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# indiscriminately
## Anglès

   * Etimologia: De indiscriminate i el sufix -ly.

### Adverbi

indiscriminately ‎(comparatiu more indiscriminately, superlatiu most indiscriminately)
* indiscriminadament, a tort i a dret

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# indiscrétions
## Francès

   * Pronúncia: /ɛ̃.dis.kʁeˈsjɔ̃/

### Nom

indiscrétions f. pl.
* forma plural de indiscrétion
# indispensable
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪndɪˈspɛnsəbəl/

### Adjectiu

indispensable ‎(comparatiu more indispensable, superlatiu most indispensable)
* indispensable
# indispon
## Català

   * Pronúncia: /in.disˈpɔn/
   * Rimes: -ɔn

### Verb

indispon
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de indispondre.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb indispondre.
# influiguéveu
## Català
### Verb

influiguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de influir.
# influiran
## Català
### Verb

influiran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de influir.
# influiguéreu
## Català
### Verb

influiguéreu
* (col·loquial balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de influir.
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb influir.
# influir
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /iɱ.fɫuˈi/ Occidental: nord-occidental /iɱ.fɫuˈi/ valencià /iɱ.fɫuˈiɾ/, /iɱ.fɫuˈi/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: influí
   * Etimologia: Del llatí influere.

### Verb

influir intr.
* Causar certs efectes uns cossos en altres, especialment els cossos celestes en els sublunars.
* Causar efectes de forma indirecta.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: influeixo, influeix, influïm

#### Sinònims

* afectar, comprometre, implicar

#### Derivats

* influïble
* Relacionats: influença, influència, influent, influx

#### Relacionats

* influenciar (transitiu, usat a vegades com a sinònim)

#### Traduccions

* Alemany: beeinflussen $^{(de)}$
* Anglès: influence $^{(en)}$
* Àrab: أَثَّرَ‎ $^{(ar)}$
* Belarús: уплыва́ць $^{(be)}$ ‎(uplivats)
* Búlgar: влия́я $^{(bg)}$ ‎(vliaia)
* Castellà: influir $^{(es)}$, influenciar $^{(es)}$
* Danès: påvirke $^{(da)}$
* Eslovac: ovplyvňovať $^{(sk)}$, ovplyvniť $^{(sk)}$
* Eslovè: vplivati $^{(sl)}$
* Esperanto: influi $^{(eo)}$
* Francès: influer $^{(fr)}$, influencer $^{(fr)}$
* Georgià: გავლენა $^{(ka)}$ ‎(gàvlena)
* Grec: επηρεάζω $^{(el)}$ ‎(epireazo)
* Hongarès: befolyásol $^{(hu)}$
* Ídix: באַאײַנפֿלוסן‎ $^{(yi)}$
* Italià: influire $^{(it)}$
* Japonès: 影響する $^{(ja)}$
* Llatí: influere $^{(la)}$
* Macedoni: влијае $^{(mk)}$
* Maori: kawe $^{(mi)}$
* Neerlandès: beïnvloeden $^{(nl)}$
* Occità: influir $^{(oc)}$
* Polonès: wpływać $^{(pl)}$, wpłynąć $^{(pl)}$
* Portuguès: influir $^{(pt)}$, influenciar $^{(pt)}$
* Romanès: influența $^{(ro)}$, înrâuri $^{(ro)}$
* Rus: влия́ть $^{(ru)}$ ‎(vliat)
* Serbocroat: у̀тицати $^{(sh)}$, uticati $^{(sh)}$, у̀тјецати $^{(sh)}$, ùtjecati $^{(sh)}$
* Suec: påverka $^{(sv)}$, influera $^{(sv)}$
* Txec: ovlivňovat $^{(cs)}$, ovlivnit $^{(cs)}$
* Ucraïnès: вплива́ти $^{(uk)}$ ‎(vplivati)
* Vietnamita: ảnh hưởng $^{(vi)}$
* Volapük: flunön $^{(vo)}$
* Xinès: 影響 $^{(zh)}$ ‎(影响, yǐngxiǎng)

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·flu·ir (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Vegeu el Diccionari de sinònims de Softcatalà-OpenThesaurus: influir

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈflwiɾ\
       Americà: alt \iɱˈflwiɾ\, baix \iŋˈflwiɾ\, austral \iɱˈflwiɾ\
   * Rimes: -iɾ
   * Etimologia: Del llatí influere.

### Verb

influir intr., trans. ‎(present influyo, passat influí, futur influiré)
* (intransitiu) influir
* (transitiu) influenciar

#### Sinònims

* (transitiu) influenciar

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fluir (2)
# influigués
## Català
### Verb

influigués
* (col·loquial) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb influir.
* (col·loquial) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb influir.
# influiguéssem
## Català
### Verb

influiguéssem
* (col·loquial) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb influir.
# influiguésseu
## Català
### Verb

influiguésseu
* (col·loquial) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb influir.
# inhabilitaríeu
## Català
### Verb

inhabilitaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inhabilitar.
# inhabilitarà
## Català
### Verb

inhabilitarà
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del futur de inhabilitar.
# inhabilitaràs
## Català
### Verb

inhabilitaràs
* Segona persona del singular (tu) del futur de inhabilitar.
# inhabilitassen
## Català
### Verb

inhabilitassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabilitaré
## Català
### Verb

inhabilitaré
* Primera persona del singular (jo) del futur de inhabilitar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ha·bi·li·ta·ré (6)
* Anagrama: habilitarien

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \i.na.βi.li.taˈɾe\
       Americà: alt /i.na.bi.li.t(a)ˈɾe/, baix \i.na.βi.li.taˈɾe\
   * Rimes: -e

### Verb

inhabilitaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb inhabilitar
# inhabilitaríveu
## Català
### Verb

inhabilitaríveu
* (alguerès) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de inhabilitar.
# inhabilitasses
## Català
### Verb

inhabilitasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# inhabilitassin
## Català
### Verb

inhabilitassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhabilitar.
# impulsivamente
## Italià

   * Pronúncia: /im.pulˌsi.vaˈmen.te/
   * Etimologia: De impulsivo i el sufix -mente.

### Adverbi

impulsivamente
* impulsivament

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pul·si·va·mén·te (6)
# impulsivas
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \im.pulˈsi.βas\, meridional \im.pulˈsi.βah\
       Americà: alt /im.pulˈsi.b(a)s/, baix \im.pulˈsi.βah\, austral \im.pulˈsi.βas\
   * Rimes: -ibas

### Adjectiu

impulsivas f. pl.
* forma plural de impulsiva
# impulsin
## Català
### Verb

impulsin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb impulsar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb impulsar.
# impulsiu
## Català

   * Pronúncia: /im.puɫˈsiw/
   * Rimes: -iw
   * Etimologia: Del llatí impulsivus, segle XX.

### Adjectiu

impulsiu m. ‎(femení impulsiva, plural masculí impulsius, plural femení impulsives)
* Que impel·leix o pot impel·lir.

#### Sinònims

* motiu

#### Derivats

* impulsivament
* impulsivitat

#### Traduccions

* Anglès: impulsive $^{(en)}$
* Castellà: impulsivo $^{(es)}$
* Francès: impulsif $^{(fr)}$
* Italià: impulsivo $^{(it)}$
* Llatí: impellens $^{(la)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pul·siu (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom II.
# impulsive
## Anglès
### Adjectiu

impulsive ‎(comparatiu more impulsive, superlatiu most impulsive)
* impulsiu

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# impulsis
## Català
### Verb

impulsis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb impulsar.
# impulsivament
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /im.puɫˌsi.βəˈmen/ balear /im.puɫˌsi.vəˈment/, /im.puɫˌsi.vəˈmen/ Occidental: nord-occidental /im.puɫˌsi.βaˈmen/ valencià /im.puɫˌsi.vaˈment/, /im.puɫˌsi.βaˈmen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: De impulsiu i el sufix -ment.

### Adverbi

impulsivament
* D’una manera impulsiva, obeint un impuls.

#### Traduccions

* Anglès: impulsively $^{(en)}$
* Francès: impulsivement $^{(fr)}$
* Italià: impulsivamente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: im·pul·si·va·ment (5)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC
# infirmés
## Català
### Verb

infirmés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmí
## Català
### Verb

infirmí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de infirmar.
# infix
## Català

   * Pronúncia: /iɱˈfiks/
   * Rimes: -iks
   * Etimologia: Del llatí infuxus, segle XV.

### Nom

infix m. ‎(plural infixos)
* Morfema que s'afegeix enmig del lexema o entre el lexema i el sufix per crear derivats amb matisos.

#### Traduccions

* Alemany: Infix $^{(de)}$ n.
* Anglès: infix $^{(en)}$
* Castellà: infijo $^{(es)}$
* Francès: infixe $^{(fr)}$
* Italià: infisso $^{(it)}$
* Polonès: infiks $^{(pl)}$ m., wrostek $^{(pl)}$ m.
* Portuguès: infixo $^{(pt)}$
* Rus: инфикс $^{(ru)}$ m. ‎(infiks)

### Verb

infix
* (balear, alguerès) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de infixar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fix (2)
* Anagrames: finix, fixin

### Vegeu també

* Categoria:Infixos
* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Anglès

   * Pronúncia:
       Nom: /ˈɪnfɪks/ àudio (EUA)
       Verb: /ɪnˈfɪks/ àudio (EUA)

### Nom

infix ‎(plural infixes)
* infix

### Verb

infix ‎(3a persona singular present infixes, gerundi infixing, passat i participi infixed)
* infondre
* infixar
# infirméssem
## Català
### Verb

infirméssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirméssiu
## Català
### Verb

infirméssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmàveu
## Català
### Verb

infirmàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de infirmar.
# infirméssim
## Català
### Verb

infirméssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# infirmé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱ.fiɾˈme\
       Americà: alt \iɱ.f(i)ɾˈme\, baix \iŋ.fiɾˈme\, austral \iɱ.fiɾˈme\
   * Rimes: -e

### Verb

infirmé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb infirmar
# infirmésseu
## Català
### Verb

infirmésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb infirmar.
# inhalàveu
## Català
### Verb

inhalàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inhalar.
# inhalé
## Castellà

   * Pronúncia: /i.naˈle/
   * Rimes: -e

### Verb

inhalé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb inhalar
# inhalés
## Català
### Verb

inhalés
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ha·lés (3)
* Heterograma de 7 lletres (aehilns)
* Anagrama: anhelis
# inherent
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /i.nəˈɾen/ balear /i.nəˈɾent/, /i.nəˈɾen/ Occidental: nord-occidental /i.neˈɾen/ valencià /i.neˈɾent/, /i.neˈɾen/
   * Rimes: -ent
   * Etimologia: Del llatí inhaerēns.

### Adjectiu

inherent inv. ‎(plural inherents)
* Qualitat que existeix unida a una altra.
    La responsabilitat és inherent a la idea de llibertat; no és possible d'imaginar la llibertat autèntica sense un clar sentit de responsabilitat.

#### Sinònims

* inseparable, intrínsec

#### Traduccions

* Alemany: inhärent $^{(de)}$
* Anglès: inherent $^{(en)}$
* Castellà: inherente $^{(es)}$
* Francès: inhérent $^{(fr)}$
* Italià: inerente $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·he·rent (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB
* ↑ Oriol Casassas, Una faula i setze històries: excursió pel camp de les ciències humanes sortint del despatx d'un metge, 1999

## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈhɪəɹ.ənt/
   * Etimologia: Del llatí inhaerēns.

### Adjectiu

inherent ‎(no comparable)
* inherent, intrínsec

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# inhaléssim
## Català
### Verb

inhaléssim
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.
# inhaléssiu
## Català
### Verb

inhaléssiu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.
# inhaléssem
## Català
### Verb

inhaléssem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ha·lés·sem (4)
* Anagrama: anheléssim
# inhalésseu
## Català
### Verb

inhalésseu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inhalar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ha·lés·seu (4)
* Anagrama: anheléssiu
# inhalí
## Català
### Verb

inhalí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de inhalar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ha·lí (3)
* Anagrama: anihil
# informo
## Català
### Verb

informo
* Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de informar.
* (col·loquial nord-occidental) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb informar.
* (col·loquial nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb informar.

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \iɱˈfoɾ.mo\
       Americà: alt \iɱˈfoɾ.mo\, baix \iŋˈfoɾ.mo\, austral \iɱˈfoɾ.mo\
   * Rimes: -oɾmo

### Verb

informo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb informar

## Llatí

   * Pronúncia: /ɪnˈfoːr.moː/
   * Etimologia: Del prefix īn- i fōrmō.

### Verb

īnfōrmō ‎(1a present$^?$), īnfōrmās ‎(2a present), īnfōrmāre ‎(infinitiu), īnfōrmāvī ‎(perfet), īnfōrmātum ‎(supí)
* donar forma, moldejar
* delinear, donar forma a una idea
* educar, instruir

#### Derivats

* īnfōrmātiō
* īnfōrmātor
# informos
## Català
### Verb

informos
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb informar.
# informi
## Català
### Verb

informi
* (septentrional) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de informar.
* Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb informar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb informar.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb informar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·for·mi (3)
* Anagrama: infirmo

## Italià

   * Pronúncia: /iɱˈfor.mi/

### Adjectiu

informi inv. pl.
* forma plural de informe

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fór·mi (3)
# informin
## Català
### Verb

informin
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb informar.
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb informar.
# informeu
## Català
### Verb

informeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de informar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb informar.
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb informar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·for·meu (3)
* Heterograma de 8 lletres (efimnoru)
* Anagrama: uniforme
# informing
## Anglès
### Verb

informing
* gerundi de inform
# informs
## Anglès
### Verb

informs
* tercera persona del singular (he, she, it) del present de inform
# informis
## Català
### Verb

informis
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb informar.
# informà
## Català
### Verb

informà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de informar.

### Miscel·lània

* Anagrama: morfina
# inquietàsseu
## Català
### Verb

inquietàsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàssim
## Català
### Verb

inquietàssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàveu
## Català
### Verb

inquietàveu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inquietar.
# inquietàssem
## Català
### Verb

inquietàssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàssiu
## Català
### Verb

inquietàssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàieu
## Català
### Verb

inquietàieu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de inquietar.
# inquietàreu
## Català
### Verb

inquietàreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de inquietar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàrem
## Català
### Verb

inquietàrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de inquietar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# inquietàs
## Català
### Verb

inquietàs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb inquietar.
# infra-
## Català

   * Pronúncia: oriental /ˈiɱ.fɾə/, occidental /ˈiɱ.fɾa/
   * Etimologia: Del llatí infra.

### Prefix

infra-
* Davall de.
    roig → infraroig
* Inferioritat.
    utilitzar → infrautilitzar

#### Relacionats

* sota-
* sub-

#### Antònims

* supra-

#### Derivats
### Vegeu també

* Obres de referència: DNV, GDLC
# infosa
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱˈfo.zə/, occidental /iɱˈfo.za/
   * Rimes: -oza

### Verb

infosa
* Participi femení singular del verb infondre.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fo·sa (3)
* Heterograma de 6 lletres (afinos)
* Anagrames: afinos $^{(alfagrama)}$, afonis
# infoses
## Català

   * Pronúncia: oriental /iɱˈfo.zəs/, occidental /iɱˈfo.zes/
   * Rimes: -ozes

### Verb

infoses
* Participi femení plural del verb infondre.

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·fo·ses (3)
* Anagrames: esfonsi, esfonsí, finesos
# infraccion
## Occità

   * Pronúncia: /iɱ.fɾaˈt͡sju/
   * Àudio: Bearn

### Nom

infraccion f. ‎(plural infraccions)
* infracció
# infracciones
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional \iɱ.fɾakˈθjo.nes\, meridional \iɱ.fɾakˈθjo.neh\
       Americà: alt \iɱ.fɾakˈsjo.n(e)s\, baix \iŋ.fɾakˈsjo.neh\, austral \iɱ.fɾakˈsjo.nes\
   * Rimes: -ones

### Nom

infracciones f. pl.
* forma plural de infracción
# infracciones de tiempo
## Castellà
### Nom

infracciones de tiempo f. pl.
* forma plural de infracción de tiempo
# infracció de temps
## Català
### Nom

infracció de temps f. ‎(plural infraccions de temps)
* (tennis) pèrdua de temps

### Vegeu també

* infracció de temps. Diccionari general de l'esport. Informació cedida per TERMCAT.
# infraccions de temps
## Català
### Nom

infraccions de temps f. pl.
* Forma plural de infracció de temps.
# inaccurate
## Anglès

   * Pronúncia: /ɪnˈæ.kjʊ.ɹət/ àudio (EUA)
   * Etimologia: Del prefix in- i accurate.

### Adjectiu

inaccurate ‎(comparatiu more inaccurate, superlatiu most inaccurate)
* imprecís

### Vegeu també

* Diccionari Anglès-Català de Codi Obert (DACCO)
# inaccurately
## Anglès

   * Etimologia: De inaccurate i el sufix -ly.

### Adverbi

inaccurately
* desacuradament

#### Antònims

* accurately
# inacción
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /i.nakˈθjon/, meridional \i.nakˈθjoŋ\
       Americà: alt /i.nakˈsjon/, baix \i.nakˈsjoŋ\, austral /i.nakˈsjon/
   * Rimes: -on

### Nom

inacción f. ‎(plural inacciones)
* inacció

### Miscel·lània

* Síl·labes: i·nac·ción (3)
# inaction
## Francès

   * Pronúncia: /i.nakˈsjɔ̃/

### Nom

inaction f. ‎(plural inactions)
* inacció
# inacció
## Català

   * Pronúncia: oriental /i.nək.siˈo/, occidental /i.nak.siˈo/
   * Rimes: -o
   * Etimologia: Del prefix in- i acció, segle XVIII.

### Nom

inacció f. ‎(plural inaccions)
* Manca d’acció.

#### Traduccions

* Anglès: inaction $^{(en)}$
* Castellà: inacción $^{(es)}$ f.
* Francès: inaction $^{(fr)}$ f.
* Llengua de signes catalana: ATURAR $^{(csc)}$
* Occità: inaccion $^{(oc)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: in·ac·ci·ó (4)
* Anagrames: accioni, accioní, icònica

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# inactions
## Francès

   * Pronúncia: /i.nakˈsjɔ̃/

### Nom

inactions f. pl.
* forma plural de inaction