OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# empudeí
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pu.ðəˈi/, occidental /em.pu.ðeˈi/
   * Rimes: -i

### Verb

empudeí
* (literari) Primera persona del singular (jo) del passat simple de empudeir.
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de empudeir.
# empudeíeu
## Català

   * Pronúncia: oriental /əm.pu.ðəˈi.əw/, occidental /em.pu.ðeˈi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

empudeíeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de empudeir.
# engegantien
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʒə.ɣənˈti.ən/, occidental /eɲ.d͡ʒe.ɣanˈti.en/
   * Rimes: -ien

### Verb

engegantien
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de engegantir.
# engegantesquis
## Català
### Verb

engegantesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb engegantir.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ge·gan·tes·quis (5)
* Anagrama: engegantisques
# engeganties
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʒə.ɣənˈti.əs/, occidental /eɲ.d͡ʒe.ɣanˈti.es/
   * Rimes: -ies

### Verb

engeganties
* Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de engegantir.
# engegantia
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʒə.ɣənˈti.ə/, occidental /eɲ.d͡ʒe.ɣanˈti.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

engegantia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de engegantir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de engegantir.
# engegantigueu
## Català
### Verb

engegantigueu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present de subjuntiu del verb engegantir.
# erigesc
## Català
### Verb

erigesc
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de erigir.

#### Variants

* erigeix, erigeixo, erigeixi, erigisc, erigixo

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ri·gesc (3)
# erigia
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ə.ɾiˈʒi.ə/ Occidental: nord-occidental /e.ɾiˈʒi.a/, valencià /e.ɾiˈd͡ʒi.a/
   * Rimes: -ia

### Verb

erigia
* Primera persona del singular (jo) de l'imperfet d'indicatiu de erigir.
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet d'indicatiu de erigir.

#### Variants

* [1] erigiva
* [2] erigiva

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ri·gi·a (4)
* Anagrames: airegi, airegí, aireig
# erigere
## Llatí

   * Pronúncia: /eːˈrɪ.ɡɛ.rɛ/

### Verb

ērigere
* infinitiu del present actiu de ērigō
# erigesquis
## Català
### Verb

erigesquis
* (balear) Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb erigir.

#### Variants

* erigeixis, erigisques

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ri·ges·quis (4)
* Anagrama: erigisques
# erigesqui
## Català
### Verb

erigesqui
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb erigir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb erigir.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb erigir.

#### Variants

* [1] erigeixi, erigisca
* [2] erigeixi, erigisca
* [3] erigeixi, erigisca

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ri·ges·qui (4)
# erigesquin
## Català
### Verb

erigesquin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del present de subjuntiu del verb erigir.
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperatiu del verb erigir.

#### Variants

* [1] erigeixin, erigisquen
* [2] erigeixin, erigisquen

### Miscel·lània

* Síl·labes: e·ri·ges·quin (4)
* Anagrames: erigisquen, ingeresqui
# envolaran
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.bu.ɫəˈɾan/ balear /əɱ.vo.ɫəˈɾan/, /əɱ.vu.ɫəˈɾan/ Occidental: nord-occidental /em.bo.ɫaˈɾan/ valencià /eɱ.vo.ɫaˈɾan/, /em.bo.ɫaˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

envolaran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de envolar-se.
# envolades
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əm.buˈɫa.ðəs/ balear /əɱ.voˈɫa.ðəs/, /əɱ.vuˈɫa.ðəs/ Occidental: nord-occidental /em.boˈɫa.ðes/ valencià /eɱ.voˈɫa.ðes/, /em.boˈɫa.ðes/
   * Rimes: -ades

### Verb

envolades
* Participi femení plural del verb envolar-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·vo·la·des (4)
* Anagrames: desolaven, nevolades
# envolara
## Català
### Verb

envolara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb envolar-se.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb envolar-se.

#### Variants

* [1] envolés, envolàs
* [2] envolés, envolàs

### Miscel·lània

* Anagrama: ovalaren
# envolar
## Català
### Verb

envolar
* Forma de l'infinitiu envolar-se.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: envolo, envola, envolem Vocal rizotònica: /ɔ/

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·vo·lar (3)
* Heterograma de 7 lletres (aelnorv)
* Anagrames: orlaven, valoren, volaren
# envola
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əmˈbɔ.ɫə/, balear /əɱˈvɔ.ɫə/ Occidental: nord-occidental /emˈbɔ.ɫa/ valencià /eɱˈvɔ.ɫa/, /emˈbɔ.ɫɔ/
   * Rimes: -ɔla

### Verb

envola
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de envolar-se.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb envolar-se.

### Miscel·lània

* Anagrama: ovalen
# envolam
## Català
### Verb

envolam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de envolar-se.

#### Variants

* envolem

### Miscel·lània

* Anagrama: molaven
# envol
## Català
### Verb

envol
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de envolar-se.

#### Variants

* envolo, envole, envoli

### Miscel·lània

* Anagrames: novel, volen
# endurances
## Anglès
### Nom

endurances
* forma plural de endurance
# endulzo
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /enˈdul.θo/, meridional \eŋˈdul.θo\
       Americà: alt /enˈdul.s(o)/, baix \eŋˈdul.so\, austral /enˈdul.so/
   * Rimes: -ulθo

### Verb

endulzo
* primera persona del singular (yo) del present d’indicatiu del verb endulzar

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·dul·zo (3)
* Heterograma de 7 lletres (delnouz)
# enduran
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.duˈɾan/, occidental /en.duˈɾan/
   * Rimes: -an

### Verb

enduran
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) del futur de endur-se.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·du·ran (3)
# enduiés
## Català
### Verb

enduiés
* (col·loquial central) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb endur-se.
* (col·loquial central) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb endur-se.

#### Variants

* [1] enduguessa, endugués, enduguera
* [2] endugués, enduguera

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·du·iés (3)
# endulcé
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /en.dulˈθe/, meridional \eŋ.dulˈθe\
       Americà: alt /en.dulˈse/, baix \eŋ.dulˈse\, austral /en.dulˈse/
   * Rimes: -e

### Verb

endulcé
* primera persona del singular (yo) del passat simple del verb endulzar

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·dul·cé (3)
# endurance
## Anglès

   * Pronúncia: àudio (EUA)

### Nom

endurance ‎(comptable i incomptable, plural endurances)
* resistència

### Vegeu també

* endurance. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 16 agost 2014].
# endulzaré
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /en.dul.θaˈɾe/, meridional \eŋ.dul.θaˈɾe\
       Americà: alt /en.dul.s(a)ˈɾe/, baix \eŋ.dul.saˈɾe\, austral /en.dul.saˈɾe/
   * Rimes: -e

### Verb

endulzaré
* primera persona del singular (yo) del futur d'indicatiu del verb endulzar

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·dul·za·ré (4)
# endur
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /ənˈdu/ Occidental: nord-occidental /enˈdu/ valencià /enˈduɾ/, /enˈdu/
   * Rimes: -u(ɾ)

### Verb

endur
* Forma de l'infinitiu endur-se.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: enduc, enduu, enduem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·dur (2)
* Anagrama: duren
# enclutges
## Occità

   * Pronúncia: /enˈkly.d͡ʒes/

### Nom

enclutges m. pl.
* forma plural de enclutge
# enclutge
## Occità

   * Pronúncia: /enˈkly.d͡ʒe/
   * Àudio: Bearn

### Nom

enclutge m. ‎(plural enclutges)
* enclusa (de ferrer)
# enclític
## Català

   * Pronúncia: oriental /əŋˈkɫi.tik/, occidental /eŋˈkɫi.tik/
   * Rimes: -itik
   * Etimologia: Del llatí tardà encliticus, del grec antic ἐγκλιτικός ‎(enklitikós), de ἐγκλίνω ‎(enklínō, «inclinat endavant»).

### Adjectiu

enclític m. ‎(femení enclítica, plural masculí enclítics, plural femení enclítiques)
* D’un mot clític, que s’adjunta al mot tònic precedent formant una unitat fonològica.
    En català, els pronoms febles usats en imperatiu són enclítics.

#### Traduccions

* Anglès: enclitic $^{(en)}$
* Castellà: enclítico $^{(es)}$
* Francès: enclitique $^{(fr)}$

### Nom

enclític m. ‎(plural enclítics)
* Mot clític que s’adjunta al mot precedent.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·clí·tic (3)

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
# enclusa
## Català

   * Pronúncia: oriental /əŋˈkɫu.zə/, occidental /eŋˈkɫu.za/
       Informal: nord-occidental /aŋˈkɫu.zɛ/, valencià, tortosí /aŋˈkɫu.za/
   * Rimes: -uza
   * Etimologia: Del llatí vulgar *inclūdine(m), de incūdem, acusatiu de incūs, segle XI.

### Nom

enclusa f. ‎(plural encluses)
* Peça quadrada de ferro, massissa, encaixada en un piló de fusta molt forta, sobre la que s'aprima o s'engruix el ferro a cops de martell.
* Peça allargassada de ferro amb un extrem pla i l'altre acabat en punta que els segadors clavaven al terra i damunt de la qual trempaven el tall de la falç o la dalla picant amb un martellet. Per tal d'evitar que, en fer-ho, la peça s'enfonsés completament, solia tenir un topall a la meitat.
* Os de l'oïda de molts vertebrats.
* Núvol cumulonimbus amb forma d'enclusa de ferrer.
* Enclusa de ferrer
* Os enclusa
* Núvol enclusa

#### Traduccions

* Alemany: Amboss $^{(de)}$
* Anglès: anvil $^{(en)}$
* Asturià: xunque $^{(ast)}$
* Castellà: yunque $^{(es)}$
* Danès: ambolt $^{(da)}$
* Esperanto: amboso $^{(eo)}$
* Finès: alasin $^{(fi)}$
* Francès: enclume $^{(fr)}$
* Ido: amboso $^{(io)}$
* Islandès: steðji $^{(is)}$
* Italià: incudine $^{(it)}$
* Japonès: 金床 $^{(ja)}$
* Llatí: incus $^{(la)}$
* Luxemburguès: amboss $^{(lb)}$
* Neerlandès: aambeeld $^{(nl)}$
* Noruec: ambolt $^{(lb)}$
* Occità: enclutge $^{(oc)}$
* Polonès: kowadło $^{(pl)}$
* Portuguès: bigorna $^{(pt)}$
* Romanès: nicovală $^{(ro)}$
* Suec: städ $^{(sv)}$
* Txec: kovadlina $^{(cs)}$
* Alemany: Amboss $^{(de)}$
* Anglès: incus $^{(en)}$
* Castellà: yunque $^{(es)}$
* Danès: ambolt $^{(da)}$
* Finès: alasinluu $^{(fi)}$
* Francès: incus $^{(fr)}$
* Italià: incudine $^{(it)}$
* Llatí: incus $^{(la)}$
* Neerlandès: aambeeld $^{(nl)}$
* Polonès: kowadełko $^{(pl)}$
* Portuguès: bigorna $^{(pt)}$
* Suec: städet $^{(sv)}$
* Noruec: amboltsky $^{(no)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·clu·sa (3)
* Heterograma de 7 lletres (acelnsu)
* Anagrama: censual

### Vegeu també

* Article corresponent a la Viquipèdia
* Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
* Diccionari Catalá-Castellá-Llatí-Frances-Italiá: Per una societat de catalans. Barcelona, 1839. Tom I.
# esbalaiguérem
## Català
### Verb

esbalaiguérem
* (col·loquial valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
# esbalaigués
## Català
### Verb

esbalaigués
* (col·loquial central, septentrional, nord-occidental) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
* (col·loquial central, septentrional, nord-occidental) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
# esbalaiguésseu
## Català
### Verb

esbalaiguésseu
* (col·loquial central, septentrional, nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
# esbalaiguéreu
## Català
### Verb

esbalaiguéreu
* (col·loquial valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
# esbalair
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /əz.bə.ɫəˈi/ Occidental: nord-occidental /ez.βa.ɫaˈi/ valencià /ez.ba.ɫaˈiɾ/, /ez.βa.ɫaˈi/ Informal: nord-occidental /az.βa.ɫaˈi/, valencià /az.βa.ɫaˈiɾ/
   * Rimes: -i(ɾ)
   * Homòfon: esbalaí
   * Etimologia: Del català antic esbalausir, del llatí vulgar *exblaudire ‎(«enlluernar»), del fràncic *blauþijan ‎(«debilitar»), segle XIII. Cognat del francès éblouir ‎(«enlluernar»).

### Verb

esbalair trans., pron. ‎(pronominal esbalair-se)
* Deixar atònit, estupefacte, molt sorprès, perdre el color.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: esbalaeixo, esbalaeix, esbalaïm

#### Sinònims

* atonir

#### Traduccions

* Alemany: verblüffen $^{(de)}$
* Anglès: amaze $^{(en)}$, astonish $^{(en)}$
* Castellà: pasmar $^{(es)}$
* Francès: ébahir $^{(fr)}$, stupéfier $^{(fr)}$
* Italià: stupire $^{(it)}$

### Miscel·lània

* Síl·labes: es·ba·la·ir (4)
* Anagrames: abalires, ablaïres, balisaré

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, DNV, GDLC, DCVB, Optimot
# esbalaigueves
## Català
### Verb

esbalaigueves
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de esbalair.
# esbalaiguéveu
## Català
### Verb

esbalaiguéveu
* (col·loquial nord-occidental) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet d'indicatiu de esbalair.
# esbalaiguéssem
## Català
### Verb

esbalaiguéssem
* (col·loquial central, septentrional, nord-occidental) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb esbalair.
# entaferràvem
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /ən.tə.fəˈra.βəm/, balear /ən.tə.fəˈra.vəm/ Occidental: nord-occidental /en.ta.feˈra.βem/ valencià /en.ta.feˈra.vem/, /en.ta.feˈra.βem/
   * Rimes: -avem

### Verb

entaferràvem
* Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet d'indicatiu de entaferrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·rà·vem (5)
# entaferrà
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.tə.fəˈra/, occidental /en.ta.feˈra/
   * Rimes: -a

### Verb

entaferrà
* (literari) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del passat simple de entaferrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·rà (4)
# entaferràrem
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.tə.fəˈra.ɾəm/, occidental /en.ta.feˈra.ɾem/
   * Rimes: -aɾem

### Verb

entaferràrem
* (literari) Primera persona del plural (nosaltres) del passat simple de entaferrar.
* (valencià) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* [2] entaferréssim, entaferràssim, entaferràssem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·rà·rem (5)
# entaferràsseu
## Català
### Verb

entaferràsseu
* (valencià, balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* entaferréssiu, entaferràssiu, entaferràreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ràs·seu (5)
# entaferràssim
## Català
### Verb

entaferràssim
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* entaferréssim, entaferràssem, entaferràrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ràs·sim (5)
* Anagrama: entafarréssim
# entaferris
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.təˈfɛ.ris/, occidental /en.taˈfɛ.ris/
   * Rimes: -ɛris

### Verb

entaferris
* Segona persona del singular (tu) del present de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* entaferres

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ris (4)
# entaferràssiu
## Català
### Verb

entaferràssiu
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* entaferréssiu, entaferràsseu, entaferràreu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ràs·siu (5)
* Anagrama: entafarréssiu
# entaferràreu
## Català

   * Pronúncia: oriental /ən.tə.fəˈra.ɾəw/, occidental /en.ta.feˈra.ɾew/
   * Rimes: -aɾew

### Verb

entaferràreu
* (literari) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del passat simple de entaferrar.
* (valencià) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* [2] entaferréssiu, entaferràssiu, entaferràsseu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·rà·reu (5)
# entaferràs
## Català
### Verb

entaferràs
* (balear) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.
* (balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* [1] entaferrés, entaferrara
* [2] entaferrés, entaferrara

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ràs (4)
* Anagrames: entafarrés, fartaneres
# entaferràssem
## Català
### Verb

entaferràssem
* (valencià, balear) Primera persona del plural (nosaltres) de l'imperfet de subjuntiu del verb entaferrar.

#### Variants

* entaferréssim, entaferràssim, entaferràrem

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·ta·fer·ràs·sem (5)
# enllumenau
## Català
### Verb

enllumenau
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) del present d'indicatiu de enllumenar.
* (balear) Segona persona del plural (vosaltres, vós) de l'imperatiu del verb enllumenar.

#### Variants

* [1] enllumeneu
* [2] enllumeneu

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nau (4)
# enllumenassen
## Català
### Verb

enllumenassen
* (valencià, balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb enllumenar.

#### Variants

* enllumenessin, enllumenessen, enllumenassin, enllumenaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nas·sen (5)
# enllumenassis
## Català
### Verb

enllumenassis
* (balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enllumenar.

#### Variants

* enllumenessis, enllumenesses, enllumenasses, enllumenares

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nas·sis (5)
# enllumenats
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʎu.məˈnats/, occidental /eɲ.ʎu.meˈnats/
   * Rimes: -ats

### Verb

enllumenats
* Participi masculí plural del verb enllumenar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nats (4)
# enllumenaven
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əɲ.ʎu.məˈna.βən/, balear /əɲ.ʎu.məˈna.vən/ Occidental: nord-occidental /eɲ.ʎu.meˈna.βen/ valencià /eɲ.ʎu.meˈna.ven/, /eɲ.ʎu.meˈna.βen/
   * Rimes: -aven

### Verb

enllumenaven
* Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet d'indicatiu de enllumenar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·na·ven (5)
# enllumenassin
## Català
### Verb

enllumenassin
* (balear) Tercera persona del plural (ells, elles, vostès) de l'imperfet de subjuntiu del verb enllumenar.

#### Variants

* enllumenessin, enllumenessen, enllumenassen, enllumenaren

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nas·sin (5)
# enllumenasses
## Català
### Verb

enllumenasses
* (valencià, balear) Segona persona del singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu del verb enllumenar.

#### Variants

* enllumenessis, enllumenesses, enllumenassis, enllumenares

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nas·ses (5)
# enllumenat
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʎu.məˈnat/, occidental /eɲ.ʎu.meˈnat/
   * Rimes: -at

### Verb

enllumenat
* Participi masculí singular del verb enllumenar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·nat (4)
* Anagrama: manlleuten
# enllumenaríeu
## Català

   * Pronúncia: oriental /əɲ.ʎu.mə.nəˈɾi.əw/, occidental /eɲ.ʎu.me.naˈɾi.ew/
   * Rimes: -iew

### Verb

enllumenaríeu
* Segona persona del plural (vosaltres, vós) del condicional de enllumenar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·llu·me·na·rí·eu (6)
# enfadara
## Català
### Verb

enfadara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb enfadar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb enfadar.
# eneástilos
## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: septentrional /e.neˈas.ti.los/, meridional /e.neˈah.ti.loh/
       Americà: alt /e.neˈas.ti.l(o)s/, baix /e.neˈah.ti.loh/, austral /e.neˈah.ti.los/
   * Rimes: -astilos

### Adjectiu

eneástilos m. pl.
* forma plural de eneástilo
# enfadar
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: /əɱ.fəˈða/ Occidental: nord-occidental /eɱ.faˈða/ valencià /eɱ.faˈðaɾ/, /eɱ.faˈða/ Informal: nord-occidental /aɱ.faˈða/
   * Rimes: -a(ɾ)
   * Homòfon: enfadà
   * Etimologia: Del castellà enfadar, d’origen incert podria derivar del galaic-portuguès fado ‎(«lliurar-se a la fatalitat»), procedent del llatí fatus ‎(«destí, predicció»), segle XVI.

### Verb

enfadar trans., pron. ‎(pronominal enfadar-se)
* (obsolet) enutjar
* (pronominal) enutjar-se

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: enfado, enfada, enfadem

#### Traduccions
### Miscel·lània

* Síl·labes: en·fa·dar (3)
* Anagrames: enfarda, enfardà, frenada

### Vegeu també

* Obres de referència: DIEC, GDLC, Optimot

## Castellà

   * Pronúncia:
       Peninsular: \eɱ.faˈðaɾ\
       Americà: alt \eɱ.f(a)ˈdaɾ\, baix \eŋ.faˈðaɾ\, austral \eɱ.faˈðaɾ\
   * Rimes: -aɾ
   * Etimologia: De enfado.

### Verb

enfadar trans. ‎(present enfado, passat enfadé, futur enfadaré)
* enutjar, enfadar

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·fa·dar (3)
# enfad
## Català
### Verb

enfad
* (balear) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de enfadar.
# enfadar-se
## Català

   * Pronúncia:
       Oriental: central /əɱ.fəˈðar.sə/ balear /əɱ.fəˈðaɾ.sə/, /əɱ.fə.ðərˈsə/ Occidental: /eɱ.faˈðaɾ.se/
   * Rimes: -aɾse

### Verb

enfadar-se
* Forma pronominal de enfadar.

#### Conjugació

Paradigmes de flexió: m'enfado, s'enfada, ens enfadem

### Miscel·lània

* Anagrames: defensara, defensarà, enfadares
# enfada
## Català
### Verb

enfada
* Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present d'indicatiu de enfadar.
* Segona persona del singular (tu) de l'imperatiu del verb enfadar.
# enfadam
## Català
### Verb

enfadam
* (balear) Primera persona del plural (nosaltres) del present d'indicatiu de enfadar.
# entrara
## Català
### Verb

entrara
* (valencià) Primera persona del singular (jo) de l'imperfet de subjuntiu del verb entrar.
* (valencià) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperfet de subjuntiu del verb entrar.

### Miscel·lània

* Síl·labes: en·tra·ra (3)
* Anagrames: arreant, enartar, rentara, rentarà, tararen, trenara, trenarà
# entrar en contacto
## Castellà
### Verb

entrar en contacto intr. pron.
* (rugbi) encaixar-se

### Vegeu també

* entrar en contacto. Diccionaris en Línia. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 1 octubre 2014].
# englutira
## Català antic
### Verb

englutira
* primera persona singular (io, yo, jo) de l'imperfet de subjuntiu de englutir
* tercera persona singular (él, eyl, ell) de l'imperfet de subjuntiu de englutir

#### Variants

* [1] englutís
* [2] englutís
# englutires
## Català antic
### Verb

englutires
* segona persona singular (tu) del passat de englutir
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de englutir

#### Variants

* [1] englutist
* [2] englutisses
# englutien
## Català antic
### Verb

englutien
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet d'indicatiu de englutir
# englutissen
## Català antic
### Verb

englutissen
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet de subjuntiu de englutir

#### Variants

* englutiren
# englutir
## Català antic
### Verb

englutir
* englotir

#### Conjugació
### Vegeu també

* Obres de referència: DCVB
# engluties
## Català antic
### Verb

engluties
* segona persona singular (tu) de l'imperfet d'indicatiu de englutir
# englutint
## Català antic
### Verb

englutint
* gerundi de englutir
# englutiren
## Català antic
### Verb

englutiren
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) del passat de englutir
* tercera persona plural (éls, eyls, ells) de l'imperfet de subjuntiu de englutir

#### Variants

* [2] englutissen
# englutisses
## Català antic
### Verb

englutisses
* segona persona singular (tu) de l'imperfet de subjuntiu de englutir

#### Variants

* englutires
# englutim
## Català antic
### Verb

englutim
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present d'indicatiu de englutir
* primera persona plural (nós, nosaltres) del passat de englutir
* primera persona plural (nós, nosaltres) del present de subjuntiu de englutir
* primera persona plural (nós, nosaltres) de l'imperatiu de englutir

#### Variants

* [2] englutírem
* [3] englutam
* [4] englutam