OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El barranc de l'Assut

I a ta…mare l'ha vista en el barranc de l'Assut que es menjava una coca, que li xorrava el suc que li xorrava el suc, que li xorrava el suc i a ta mare l'ha vista en el barranc de l'Assut
I en la vida m'he rist més, que una nit collint tomates i en vaig girar i en vaig vore i a una gallina en sabates
I a ta… mare l'ha vista en el barranc de l'Assut en les cames ubertes ansenyant la poput ansenyant la poput, ansenyant la poput i a ta mare l'ha vista en el barranc de l'Assut
I en la vida m'he rist més, que una nit collint llimons i en vaig girar i en vaig vore i a un pollastre en pantalons
I a ta…mare l'ha vista en el barranc de l'Assut que es menjava una coca, que li xorrava el suc que li xorrava el suc, que li xorrava el suc i a ta mare l'ha vista en el barranc de l'Assut
Si tu tingueres vergonya, i a ma casa no entraries, i en pagaries el oli i el asiento dels caries
I a ta…mare l'ha vista en el barranc de l'Assut que es menjava una coca, que li xorrava el suc que li xorrava el suc, que li xorrava el suc i a ta mare l'ha vista en el barranc de l'Assut.
# El burriquet

1. Si n’hi havia un burriquet que no vol llaurar mai dret. (bis) Que vingui el gos, gosset, i que bordi el burriquet! El gos, gosset, no vol bordar, el burriquet no vol llaurar.
2. Si n’hi havia... Que vingui el bastonet i que pegui el gos, gosset! El bastonet no vol pegar; el gos, gosset, no vol bordar; el burriquet no vol llaurar.
3. Que vingui el foc, foquet, i que cremi el bastonet! El foc, foquet, no vol cremar...
4. Que vingui el papu-fred i que faci pô al follet (bis) el papu-fred fa pô al follet, el foc, foquet, ja vol cremar, el bastonet ja vol pegar, el gos, gosset, ja vol bordar, el burriquet ja vol llaurar.
Si n’hi havia un burriquet que ara sempre llaura dret! (bis)
# 2. Allà on les muntanyes, tan blaves

Allà on les muntanyes, tan blaves, enfora de les bromes grises miren endins, allà on el sol s’apaga, allà on els núvols van, ¡tant de bo jo hi pogués ser!
Allà, a la vall tranquil.la, on dolors i penes callen, allà on, en silent roca, medita la primavera, on tan fluix hi bufa el vent, ¡tant de bo jo hi pogués ser!
Cap endins del plàcid bosc la força de l’amor m’empeny, el dolor interior. Ah! si d’aquí no me’n movia, podria, aimada, amb tu, ¡estar-m’hi eternament!
# -Clamar no·s deu qui mal cerqua e troba

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
-Clamar no·s deu qui mal cerqua e troba pot tenir els següents significats:
* Clamar no déu qui mal cerca si l' troba, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Clamar nos deu / quimal çerca el troba, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

-Clamar no·s deu quui mal cerqua e troba; dons vós, mon cor, no us senta ous clamar! Vostres gemechs no·s poden conportar, e vostres colps se mostren sus ma roba. Hajau esforça, car lo pijor és mort; puys a Déu plau, preniu-hi paciença; Ell és aquell qui fa de vós sentença: creure deveu que no fa negun tort.
Ans que lo món, fon vostra mala sort, puix fon en Déu lo vostre cas present, e lo saber de Aquell no consent que sia menys vostre cas ne pus fort, sinó aytal com per Ell és sabut. La tarda és la vostra enemiga; la que amau vejau si us és amiga: lança li veig portar e no escut.
-En aquell jorn seré·n pijor caygut, car, yo morint, tot mon delit morrà; algun plaer l'ull no m'aportarà, que de aquest moltes veus me n'ajut. ¿Com se farà qu·en un tan gran risch meta tot lo meu bé, ab tal dupte de perdre? Lo meu esforç cascun jorn sent esperdre; null penssament no veig que bé·m prometa.
Quant me ferí Amor ab la sageta, no viu lo lanç ans de sentir dolor; untada fon de una gran dolçor, material dolç portava la treta. No·m conselleu si no·m consellau viure; saber no·m plau lo jorn de m·aspra fi; aquella que veurà tal cas en mi, sí que lo plor aurà pus prop de riure.
-En un mal loch, amich, vos veig assiure, sí que tot hom vos ne té per grosser, com vós creheu que darà mal saber, quant de la mort no us veurà bé delliure. En ell·està la vostra mort e vida; sapiau, donchs, si us vol haver mercé; no us consell pus sinó saber lo bé que us vol la que vós tant haveu servida.
-Si bé del tot porà ésser perrida, per mon saber, ma vida y ma sperança, e veig la mort ab la vida·n balança, llou lo consell car és bo en partida. Negú no·s deu lunyar de sa natura; a l'hom és dat per son dret naturall desijar bé, volent saber lo mal; d'aquest saber vull donchs haver gran cura.-
Tornada
Als amadors Amor los assegura que no auran en ell seguretat; en llurs volers no cabrà fermetat; donchs, com serà entr·ells cosa segura?
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# 30 cançons populars catalanes/El Camp de Tarragona

Allà, en el Camp de Tarragona,
si n'hi ha un arbre que hi brotona;
  Quan l'arbre és verd, l'ombreta és bona,
  quan l'arbre és verd.
Se n'hi ombreja una pastora,
i un frare blanc l'enseremona,
tantes li'n diu, la fa fellona;
s'arrenca el fus i la filosa,
li venta un cop a la corona
i la sang del cap a terra brolla.
— Ai, que n'has fet, falsa traidora!
Per tal pecat has d'anâ a Roma
a dî al Sant Pare que et perdone.
— Com hi aniré, jo tota sola?
L'un dia plou, i l'altre trona, i l'altre cau pedra rodona.
# 30 cançons populars catalanes

Biblioteca Popular de L'Avenç
| | Pàgs. |
| Quatre mots de biografía | 5 |
| Oïu-la | 15 |
| La bona Mare de Déu | 21 |
| La Cançó del pobre | 24 |
| Casa el coix d'Alins | 27 |
| L'Amor traidora | 30 |
| La Cançó de l'Esteve | 33 |
| La mort de la missenyora | 36 |
| La mallarenga i el pinçà | 39 |
| L'Aimador | 41 |
| El Camp de Tarragona | 43 |
| La Minyoneta del Rosselló | 45 |
| La Flor del llinet | 47 |
| Les Tres xiquetes | 49 |
| La Francisqueta | 51 |
| Desengany | 53 |
| L'Ull de Bou | 55 |
| Els Micalets d'Espanya | 57 |
| Cotiró | 60 |
| A la vall d'Estola | 63 |
| El Mestre | 66 |
| Marieta | 68 |
| | Pàgs. |
| El caçador i la pastoreta | 71 |
| La Vida de les galeres | 74 |
| L'Home petit | 77 |
| La Catarineta | 79 |
| El Matí de Sant Joàn | 82 |
| La Dama del Pont d'Olión | 85 |
| Nadal | 88 |
| Fadrinets d'Alins | 90 |
| El romer i la romera | 92 |
| La Filla del rei | 94 |
| La fi del Tocassons | 97 |
| La Minyona de Castellà | 99 |
| La Monja renegada | 101 |
| La Filla del moliner | 103 |
| La falsa promesa | 105 |
| La Filla del rei de França | 108 |
| La Donzella Isabel | 110 |
| El Serraller | 113 |
| L'Amor sincera | 116 |
| Cançó del soldat | 118 |
# 1. Dalt del turó fito, assegut

Dalt del turó fito, assegut, la bromosa terra blava; hi cerco les pastures llunyes on, aimada, et vaig trobar.
Lluny, de tu em trobo separat: munts i valls s'estiren entremig de nosaltres i la nostra pau, el nostre goig i el nostre dol.
Ah! no em pots veure la mirada, tan ardent a tu adreçada, ni els sospirs, que enlaire van per l’espai que ens-e separa.
¿Res no hi ha que et pugui atènyer ni missatges d’amor dur-te? ¡Cantaré, alçaré cançons que et parlin del meu patir!
Que així el so de l’amor se salti tot l’espai i tot el temps, ¡i el cor enamorat atenyi allò a què s’ha consagrat!
# 3. Tels lleugers de dalt els cims

Tels lleugers de dalt els cims, i tu, rierol petit i magre,
si l’aimada podeu veure, saludeu-me-la mil i un cops.
Mireu, núvols, com se’n va, ara, pensarosa a la vall silent, feu-li aparèixer ma imatge en l’airejat firmament.
Si és vora els arbustos que és ara, a la tardor esfullats i falbs, planyeu-me-li per això que em passa, planyeu-me-li, ocellets, pel meu penar.
Cerç silent, dugues bufant a qui el meu cor ha escollida els sospirs que faig, que es fonen com els últims raigs de sol.
Xiuxiueja-li els meus precs d’amor, i fes, rierol petit i magre, que en tes ondes fidels vegi les meves llàgrimes sens límit!
# 30 cançons populars catalanes/Desengany

Jovenets d'avui dia, primers amors,
no us fieu de les noies
com hai fet jo.
Totes són falses, elles;
creieu-me a mi.
Una que jo en festejo,
me'n fa morir.
Un dia, per a provar-la,
jo li vaig dir:
— Si me'n vols dar de l'aigua
del teu jardí? —
Me'n respòn, tota aixerida:
— Això si que no,
que'n fóra murmurada
per un minyó. —
Un dia, per a provar-la,
jo li vai dir — Mira, la gent que diuen
de tu i de mi
diuen que jo amb tu em caso
— Això no és veritat;
no en serà ditxa teua
ni llibertat
# Jochs Florals de Barcelona en 1861/Llista dels senyors mantenedors y adjunts del any 1861

LLISTA
DELS SENYORS MANTENEDORS Y ADJUNTS
DEL ANY 1861. ____
D. Lluis Gonzaga de Pons y de Fuster, President. D. Antoni Bergues. D. Joaquim Rubió. D. Lluis Cutchet. D. Pau Estorch. D. Joseph Leopoldo Feu. D. Manuel de Lasarte, Secretari.
ADJUNTS
| Agell. | D. Joan |
| Alós. | D. Lluis Fernando |
| Altadill. | D. Antoni |
| Alomar. | D. Evaristo |
| Amer. | D. Miquel Victoriá |
| Angelon. | D. Manuel |
| Anglasell. | D. Ramon |
| Anglasell. | D. Manuel |
| Arimon. | D. Joaquim |
| Arjona. | D. Joaquim |
| Arragás. | D. Francisco. |
| Bach. | D. Tomas Lluis |
| Balaguer. | D. Víctor |
| Bastús. | D. V. Joaquim |
| Bergnes. | D. Antoni |
| Blanch. | D. Adolfo |
| Bofarull. | D. Antoni de |
| Bofarull. | D. Manuel de |
| Bris. | D. Francisco Pelayo |
| Cadafalch. | D. Joaquim |
| Calafell. | D. Jaume Manuel |
| Camps. | D. Antoni |
| Clariana. | D. Estanislau |
| Coroleu | D. Joseph |
| Cortada | D. Joan |
| Cutchet | D. Lluis |
| Duran y Bas | D. Manuel |
| Elías Marchal. | D. Miquel de |
| Estorch y Siqués. | D. Pau |
| Estrada. | D. Salvador |
| Fasant. | D. Francisco |
| Fargas. | D. Antoni |
| Ferrant. | D. Ignasi M.ª de |
| Feu. | D. Joseph Leopoldo |
| Flaquer. | D. Joseph |
| Flotats. | D. Mariano |
| Fluixench. | D. Miquel |
| Fochs y Odena. | D. Emilio |
| Forns. | D. Francisco de P. |
| Font y Guitart. | D. Joan |
| Fors. | D. Ricardo |
| Fontrodona. | D. Ignasi |
| Foxá. | D. Enrich de |
| Gibert. | D. Eduardo |
| Gonzalez. | D. Fernando |
| Granet. | D. Roman |
| Jaumar. | D. Joseph Antoni |
| Jordá. | D. Federico |
| Lasarte. | D. Manuel de |
| Letamendi. | D. Joseph de |
| Lorenzale. | D. Claudio |
| Lugar. | D. Joan |
| Llach. | D. Joan |
| Llausás. | D Joseph |
| Llivi. | D. Francisco de P. |
| Llobet. | D. Joseph Antoni |
| Llorens. | D. Francisco Xavier |
| Manero. | D. Salvador |
| Mañé. | D. Joan |
| Marlés. | D. Lluis |
| Matas. | D. Teodoro |
| Milá. | D. Manuel |
| Milá. | D. Pau |
| Mirabent. | D. Joseph |
| Miró. | D. Ignasi Ramon |
| Muns. | D. Francisco |
| Muns. | D. Ramon |
| Pascual. | D. Eusebi |
| Patxot. | D. Manuel |
| Paez Jaramillo | D. Ignasi |
| Permanyer. | D. Francisco |
| Permanyer. | D. Felip |
| Pons. | D. Joseph Lluis |
| Portabella. | D. Pere |
| Pouplana. | D. Eduardo |
| Puiggarí. | D. German |
| Reynals. | D. Estanislau |
| Riba. | D. Francisco de |
| Ribas. | D. Francisco de P. |
| Ribó | D. Bartomeu |
| Ribó. | D. Joseph Joaquim |
| Roca y Cornet. | D. Joaquim |
| Roig y Rey. | D. Ramon |
| Rosés. | D. Miquel |
| Rovira. | D. Joan |
| Rubió y Ors. | D. Joaquim |
| Rufasia. | D. Rossendo |
| Sala. | D. Felip Jacinto |
| Sanchez Comendador | D. Antoni |
| Sirvent. | D. Joseph María |
| Subirana. | D. Joseph |
| Torrabadella | D. Geroni |
| Tresserras. | D. Ceferino |
| Valls. | D. Pau |
| Viada. | D. Tomás |
| Vilaseca. | D. Isidro |
| Vilaseca. | D. Joseph |
| Vives. | D. Pere Nolasco |
# Jochs Florals de Barcelona en 1861/La Creu de Cristo

LA CREU DE CRISTO. _____
Animas fredas que passáu la vida sens' ombra de creencia en vostre cor, la creu de Cristo á meditar convida, qu'es senyera de fe, símbol d'amor. Fixáu los ulls en eixa creu! Regala la sanch que doná Cristo pels humans… si al sacrifici vostra fe no iguala, cubrius los ulls ab las impuras mans.
L' home naix y la creu n' es lo sèu guia, n'es lo dosser que ampara sòn bressol, y al despedirse d' aquest mòn un dia, ne tè la creu per sòn postrer consol. Plorá Cristo en la creu mars de amargura ab lo cor de dolors despedassat, y allí rentá l' mortal la taca impura que d'Eva li deixára lo pecat. Mortals, los qui teniu miradas closas y may la vista en l' esperit fixêu, per mès que estiga coronat de rosas, lo símbol de aquest mòn es una creu. ¡Pobre del infelis que s' desconorta, que pert la fe perque no trova amor!… la gloria es sols d' aquell que la creu porta ferm lo peu, alt lo front, y pur lo cor. Si es áspre lo camí y es la creu dura, mès dols repós ne trovarás també: ¡Avant per ton calvari, criatura! Lo que l' home no pot, ho pot la fe. Acudiu á la creu los qui entre guerra vos destruhiu uns als altres inhumans, que la creu es la flama de la terra que il-luminant los cors, los fa germans. Ella salva dels sigles la inclemencia, y sempre lluminosa n' está en peu;
un misteri d' amor es sa existencia, y esperit sant y pensament de Dèu. Inclínat á sos peus, débil criatura, doblega fins á terra lo teu cap, qu' existeix aquest signe de mort dura perque s' borre l' orígen del pecat. ¡Oh creu! oh sant misteri! Jo t' adoro, y t' miro y veig ab lo éxtasis del cor, per tú la gracia del Senyor imploro, sant árbre empurpurat, símbol d' amor! Tu parlas á mon cor que s' desespera, que plora sanch nudrintse sols de fel, y «plora, m' dius, sufreix, prega y espera; lo sufriment es lo camí del cel!» ¡Fugiu homens ingrats, pompas paganas!… ¿Que podeu impotents devant la creu? ¡Apartáus á mon pas, glorias mundanas, que víurer vull en lo esperit de Dèu! Jo m' acullo á ta sombra, creu divina, objecte desitjat de mon amor; tú un lliri m' donarás per cada espina que trepitje en la via del dolor. Imatge palpitant de fortalesa, marca ab sello de gloria lo meu front, vina á mí, sol d'amor y de grandesa! fuig de mí, gloria vana de aquest mon!
Pregaré al Etern Pare cada dia que lo espay de ma vida fasse breu, y aclare los instants de m' agonía per morir abrassant la santa creu   De D.ª Isabel de Villamartin.
# Poema de la batalla de Lepant

Apres que fonch lo savi general Ab pressa gran tornat en sa galera Abans d'entrar en la batalla fera, Cerca favor d'el rey celestial. Los ulls al cel y juntades les mans, Agenollat ab molt devota pença, A Deu etern de majestat immensa, Ab prechs humils, diu paraules semblants: Fill de Deu, Pux per nos clavat en creu Comportareu mort tan dura, Mirau, senyor, ab gran cura Vuyt per aquest poble seu: Que sis pert Nostre san y bon concert, Perilla el cristianisme, Eia, donchs, fill de l'altisme, Mirau nos ab ull despert. Jo, senyor, Confess que som pecador; Mes ab tot que axi sia, Nom negueu la vostre guia Pux vos prench per defensor. Y de grat Sempre estich aparellat Defenssan vostre creu santa A dexar la mortal manta Abque vos m'haveu criat.

### Fonts

* Essai sur l'histoire de la littérature catalane, augmentée de la Comedia de la gloria d'amor, de Fra Rocaberti - Poème inédit tiré des Manuscrits de la Bibliothèque impériale, et d'un noveau fragment de la traduction catalane de Dante., par F.-R. Cambouliu. Deuxième Édition. Paris, Durand, Libraire, Rue des Grès, 7. 1858. Pàg. 77.
# Aplech de versos - Mar endins

A dintre d'una barca m'abandono
qu'avença mar endins lleugerament;
del mar esvalotat, ni m'en adono, atret per la blavor del firmament.
Mes el vent em governa: a la barqueta
intranquila s'endú d'ací d'allà;
en son dur costellam l'onada hi peta, o acostantshi manyaga, s'hi desfà.  
Y la barca rellisca adalerada,
en mitj d'escuma blanca com la neu,
ja s'abisma en el solch qu'obre l'onada,
ja s'enfila lleugera demunt seu.
Creix la maror. la barca se'm decanta
quan m'estasia més el firmament.
Mes, res de tornâ enrera; no m'espanta l'embat de l'ona ni l'udol del vent.  
Qu'és més sublim lluytar en mar revolta
que tornar terra endins, y viure esclau entre l'onada mondanal qui'ns volta
y la regió serena qui'ns atrau.
# Aplech de versos - Oh fulles blanques...

Oh blanques fulles del meu llibre!
avuy comença vostra nit.
No us fa brillar genial flama;
deixareu rastre ben petit.
Mes jo us veuré com fulles mortes qu'heu dut ma sava y mon dalit, y us tindrà'l món com la mortalla ue du'ls meus cants a etern oblit.
# Aplech de versos - Pel jardí

Era un matí de maig: alegres colles
anguilejaven pel jardí florit; tu estaves entre mitj de tes amigues;
jo'm trobava entre mitj de mos amichs.
Al vèurens ens guaytàrem, enrogírem y'ns parlàrem després entre suspirs;
quin riure elles ab elles tes amigues!
y quin riure, ells ab ells, els meus amichs!
Les colles poch a poch es destriaren
y'ns fonguérem abdós verger endins;
tu no pensares més en tes amigues
ni jo'm vaig recordar dels meus amichs.
# Aplech de versos - Llir entre cars

En el despatx de casa teva
so entrat avuy aquest matí.
Era dejorn; mentre esperava
he anat guaytant d'ací d'allí.
Res m'era nou: ni aquells infolis,
ni l'escriptori gran, macís, ni aquella caixa tan feixuga
que tant d'argent amaga dins,
ni la paret ab plans, diplomes
y calendaris a desdir,
tot sense gust ni simetria,
sense que l'art hi presidís
Ficsant l'esguart incert, de sopte,
poch ho diries lo que he vist:
una capseta que brodares
ab tal riquesa de perfils,
qu'aquell regust de tanta prosa
com per encant s'és esvahit.
Benhajes tu, qu'ab mans de fada
fas brillar flors en plena nit.
# Aplech de versos - Lluny de la meva terra

Estich en terra estranya
y tot lo que'm rodeja
em diu en son llenguatge
que soch un foraster;
el mal de l'anyorança
ay trist, em sovinteja
y'm parla de ma pàtria,
mon somni falaguer.  
Aquí no és el meu centre:
no hi veig la cara amiga, ni'l dolç escalf hi sento
de ma volguda llar; el temps, que sempre vola, aquí, triga que triga; aquí no sé discórrer,
ni mòurem, ni estimar.
Vull disfrutâ en la plana del goig de la natura
y enlloch hi veig masies
ni frescos regadius,
ni les gemades feixes
rublertes de verdura,
ni arbredes ont hi canten
els aucellets jolius.
El tracte dels que'm volten
a dins del cor no arriba;
la parla castellana
em torba y'm confón;
no trobo la franquesa
qu'entre nosaltres priva;
aquêts són altres homes,
axò és un altre món.
Ausent de Catalunya,
en terra forastera,
còm la ditxosa calma
que cerco, puch haver?
Guaytant la volta blava;
que'l cel no té frontera
y a tot arreu s'ens mostra
tan pur y tan serè.
# Aplech de versos - Mal d'amor

Déxiamtho dir lo qu'en mon cor hi nia y'm posa alabatut y neguitós;
escolta quina estranya malaltia de pena y goig a l'hora'm té febrós.
Jo no sé pas de quàn que malaltejo;
jo no sé pas de cert què ho pogué fer;
en va volums y més volums fullejo
cercant això que tinch que podrà ser.
  Jo no més se qu'abans, jove com era, obrava y fins pensava com un vell; jamay una esperança falaguera creuava fugitiva mon cervell;
em veya sol, tot sol; quan esguardava, trobava'l meu casal abandonat;
guaytava indiferent lo que'm voltava;
feya via al etzar, com alelat;
no anyorava'ls esclats de nova vida,
no hostatjava mon cor cap viu anhel;
no treyen mos vergers gaya florida;
no hi havien estels en el meu cel.
De sopte, no sé còm, enriolada, una esperança al lluny ha ressurgit, com somriure esclatant de bella aubada que va fonent les ombres de la nit.
Mes, ah! màgich engany! aquest somriure
poch saps tu, poch saps tu'l mal que m'ha fet; que, tot un munt d'idees fent reviure,
m'ha deixat cavilós, trist, inquiet.
Y he sentit del meu cor les flamarades, y he sentit del meu cap les bullentors...
y he cuydat més les flors, les he besades, y he trobat un consol besant les flors.
  Dígamho tu què ha fa que nit y dia temps ha no tinch espurna de descans;
digamho d'ont ha nat la malaltia
que m'ha robada, ay trist! la pau d'abans.
  Serà, potser, que'l foch de ta mirada
inclement el meu cor ha enarborat?
serà que ta rojor fresca y gemada
mes galtes més d'un cop ha sonrosat?
Ah, sí; tu m'has donat alguna cosa
que's regira y fermenta dins de mi;
fòra d'un bell recort tot m'hi fa nosa;
visch anyorat, mes ay! no puch gorir.
No'm pot gorir no més que la traydora
qu'ab un esguart mon ésser trasbalçà;
sols pot trobar una herba goridora
la qu'ab tals artificis m'encisà.
Vinga'l remey; no ho vulgues que s'immoli
en l'ara de l'amor mon pobre cor;
fóra'l trist llantió qu'acaba l'oli,
que flameja un instant, vacila y mor.
# Aplech de versos - Notes

Rondalles Les composicions d'aquesta secció originals formen part del llibre gayrebé agotat Rondalles y faults de cayent popular. Del meteix llibre me n'he reservades d'altres que potser més enlla torni a publicar en un aplech de poesies pera noys.
Empòrion
... d'ençà qu'Euxenos empeltà les saves—grega y indigena.— Heusaqui com reterien els grechs la seva fundacio de Massàlia (Marsella): Un mercader foci, de nom Euxenos, desembarcant a la costa de la Galia d'arribada forçosa, feu cap al territori dels segobriges, a l'Est del Rose. El rey d'aquest poble, Nann, donà bona acullida al foraster, l'invita al gran festí qu'havia preparat aquell dia meteix pera celebrar el casament de la seva filla. A l'acabament del banquet, la verge's presentà, portant, segons costum, la copa que devia oferir a qui elegis per espòs; y, ja sia per casualitat, curiositat de dona o impuls impuls diví, es ficsà en l'hoste del seu pare y li presentà la copa. Nann acceptà l'estranger per gendre, y li donà com a dot el lloch ont havia saltat a terra. (Luruy: Historia dels grechs.) Es Arethusa, la donzella casta...—Arethusa era una ninfa molt pura qui, banyantse en les aygues de l'Alfeu, s'en enamorà'l deu del riu, vegentse obligada a fugir a Sicília pera lliurarse d'ell. Aixís Empòrion, qui's banyava en mitj de la mar, puig qu'ocupava una illa, pera major seguretat passà a la platja, en terra indigeta. Escau doblement la comparança.
# Aplech de versos - Nova primavera

Ja ha tornat la primavera,
ja ha tornat el mellor temps.
La viola penitenta
dies ha que no floreix. L'arbre treu sava novella
qui dona brots primerenchs.
Ja tot respira alegria,
tot reviu y refloreix.
La campinya esmortuhida
ja s'ha emmantellat de vert
y, com rojes flamarades,
demunt del prat rialler
treuen el cap mil roselles
que balandreja l'oreig.
Ja ha tornat la primavera, ja ha tornat el mellor temps.
Ja van fugint de ma pensa mos negres pressentiments;
les esperances marcides
novells rebrots van trayent.
Ja tot respira alegria;
dintre mí tot refloreix.
El meu cor, plè de tristesa,
son vel de dol ja s'ha tret;
y, com enceses roselles
que balandreja l'oreig,
les més vives fantasies
bogejen en mon cervell.
# Aplech de versos - Pels carrers

Cansat de guaytar enfora
les mesquineses del món,
m'aveso a guaytar endintre,
dins la cova de mon front.
Els pensaments s'hi passejen,
s'hi entreveuen els recorts,
hi van naixent els desitjos,
hi moren les il.lusions.
M'aveso a guaytar endintre,
dins les celdes de mon cor
Hi fan estada'ls afectes,
s'hi remouen les passions,
les dolors s'hi agombolen
y hi viuen al fons de tot.
M'aveso a guaytar endintre,
dintre de mon petit món,
a guaytar la lluyta eterna
que mouen el cap y'l cor;
quan guanya un, quan guanya l'altre,
quan s'agermanen tots dos
M'aveso a guaytar endintre,
mentres transito pel món,
passant prop dels qui'm coneixen
sense adonarmen tan sols,
y escoltant com els qui passen
van dihentse: «deu ser boig!...»
Oh, qu'hermós guaytar endintre,
y oblidarse d'aquest món!
# Aplech de versos - Per la platja

Estant vora de la mar, pensant en tots mos amichs,
en la mar o be en la platja
sos noms escriure volguí
Vaig seguir fins prop de l'aygua
y a la mar noms escribint,
les lletres que jo escrivia s'esvorraven desseguit.  
Altres noms que més aymava
per la sorra'ls escriguí;
al cap de dos o tres dies no's podien confegir.
Veyent qu'allí s'esborraven, vaig guardar molts noms d'amichs
y altres mots que més volia en l'argila'ls escriguí.
Noms que's graven en l'argila
fugen, aixís com aixís.
Jo que'ls altres que'm quedaven vaig grabâ en soques de pi.
El jorn que la destral cayga,
també cauràn, a la fi.
¿Aónt aniria a escriure els noms dels sencers amichs?
Veyent una roca viva,
vaig esculpirlos allí. Més, acabada ma obra,
després me'n vaig penedir.
¿Per què grabâls en la roca,
si en mon cor ja'ls tinch escrits?