OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si com un Rey senyor de tres ciutats

IX.
Si com un Rey senyor de tres ciutats
que tot son temps le ha plagut guerrejar
ab l' enemich qui d' èll no s' pot vantar
may lo vençes menys de serne sobrats
ans si 'l matí lo enemich lo vencia ans del sol post del Rey era vençut fins qu' en las hosts contra 'l Rey fonch vengut un soldader qui lo Rey desconfia.
Lla donchs lo Rey perdé la senyoría de las ciutats sens nulla possehir mes l' enemich duas li 'n vol jaquir dant fé lo Rey que bon compte retria com á vasall la renda despenent
á voluntat del despossehidor
del altre vol que no 'n sia senyor
ne sia vist qu li 'n vinga en esment.   Llonch temps amor per enemich lo sent mes james fonch que 'm donás un mal jorn que en poch instant no li fes pendrer torn fora gitant son aspre pensament. Ell m' ha vençut ab sols l' eçfors d' un cos
no li ha calgut mostrar sa potent forsa los tres poders qu' en l' arma son me forsa dos me 'n jaqueix, del altre usar no gos.
E no cuidéu que 'm sia plasent mos aquest vedat ans ne 'n duré de grat si be no puch remembrar lo passat mòlt es plasent la cárrega á mon dos: James venço fon plaher del vençut sinó de mi que 'm plau qu' amor me vença
é 'm tinga pres ab sa nuisible lença mes paren be los colps en mon escut.   De fet que fuy á sa mercé vengut l' enteniment per son conseller pres é mon voler per alguazir l' ha mes dant fé cascú que may será sabut, en llur mercé lo companyó membrar servint cascú lealment son ofici si qu' algú d' ells 'no será may tan nici que en res contrast que sia de amar.
Tornada.
Plena de seny, vulláuvos acordar com per amar venen grants sentiments
é per amor pot ser hom ignocents é mostreu jo que n' he perdut parlar.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Tal só com cell qui pensa que morrá

XXI.
Tal só com cell qui pensa que morrá
é ja l' hau lest móltes veus la sentença
mes pér mercé l' es donada audiença
creu é no creu que mercé li vindrá
lo mal é 'l bé van al mezquí davant
que fermament no 'ls gosa esperar
axí no puch á vos ferm desijar
ne ser no 'n puch del tot desesperant.
Aytant com puch iré vida allargant
perquè l' estrem de tots mals es la mort,
no 'm trob esfors per haverne conort
mes am dolor mort é vida dubtant.
E tant com pus de ma dolor crehéu
é lo remey en vos lo deteniu
lo meu esper jáu molt mes mort que viu
ans de sa mort 'us prég li perdonéu.
Lla donchs morré com parlar no 'm volréu
é tinch per foll qui de mort no 's defen
aquell es mon darrer dan é turmen
no mereixch jo que los meus jorns finéu,
no guardéu mi si no ma benevolença,
mi ofenent ofendreu lo voler
que vos amant de mi es homeyer.
é conexentvos fall regoneixença.
Hon es Jason è sa desconeixença?
Hon es Theseu qui detrahí Ariana,
é Dido fonch d' esperansa tan vana
que la trahí Eneas en crehença?
Los fets passats del present me consolen
irat me trob vers femení llinatje
los fins amants no han en ell estatje
sembren los bons, cullen los mals é molen.
Savis son cells qui les festes no colen
d' aquell amor qui en les dones cau
ab deslleals sovint elles han pau
leixant aquells qui per, ben amar moren,
en recort es aquell Pau de bon viure
qui per amar sa dona torná foll
tal camí tinch soptat rompent lo coll
de tot mon dan dúbten no 'us veja riure.
Tornada.
Plena de seny, no 'm abrejéu lo viure
car mentre visch vostra llanor s' allarga
é vos lloant no 'm trob la boca amarga
Ne tart la mà com de sus vull escriure.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si per null temps creguí ser amador

V.
Si per null temps creguí ser amador
en mi conech d* amor poch sentimènt,
si mi compar al comú de la gènt
es veritat qu' en mi trob gran amor.
Pero si guart algú del temps passat
y 'l que amor pot fér en lloch disposa,
nom d' amador solamènt no 'm acost
car tant com dech no só passionat.   Morta es ja la que tant he amat
meç jo só viu vehént ella morir
ab gran amor no 's pot be soferir
que de la mort me puscha veher lunyat.
Lla dech anar hon es lo seu camí
no sé que 'm te qu' en açó no 'm acort,
sembla que 'u vull mes no es ver puix mort
res no la tol al que la vol per si.   ¿En que re está que vida no finí
com prop la mort jo la viu acostar
dient plorant; «—no vulláu mi leixar:
hajáu dolor de la dolor de mi» — ?
O cor malvat del qui 's veu en tal pas
com pecejat ó sens sanch no roman
mòlt poca amor é pietat mòlt gran
degra bastar que senyal gran mostrás.
¿Qui es aquell qu' en dolre abastás
lo piadòs mal de la mort vengut?
O cruel mal que tols la jòventut
é fás podrir les carns dins en lo vas.
Lo esperit plé de pór volant vá
al incert lloch tement l' eternal dan
tot lo delit present deçá roman.
¿Qui es lo sanct qui de mort no dubtá?
¿Qui será aquell qui la mort planyerá
d' altre y de si tant com es lo gran mal?
Sentir no 's pot lo dampnatje mortal
mólt menys lo sab qui mort james temptá.
O cruel mal, donant departimént,
per tots los temps als coratjes units,
mos sentiménts me trob esbalahits
mon esperit no té son sentimént.   Tots mos amichs hajen complanyiment
de mi segons veurán ma passió
haja delit lo meu fals companyó
lo envejos qui de mal delit sént.
Car tant com puch jo 'm dolch é dólrem vull
é com no 'm dolch assats pas desplaher,
car jo desig que perdés tot plaher
é que james cessás plorar mon ull.
Tant poch no am que ma cara no mull
d' aigua de plor sa vida y mort pensant
en tristor visch de sa vida menbrant
é de sa mort aytan com puch me dull.
No bast en mes en mi no puch fér pus
sinó obehir lo que ma dolor vol,
ans perdre vull la rahó sin lam tol
mes puix no muir de poca amor m' acus.
Tornada.
Tot amador d' amar poch no s' escus
que sia viu é mort lo seu amat
o que almenys del món vischa apartat
que solament haja nom de reclus.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Sia cascú per ben oir atent

LXXX.
  Sia cascú per ben oir atent
se no imagin que jo 'l vulla decebre
car de tot cert per mi porá apercebre
grans novitats é de nou sentiment,
tals que no se los mijans qui 'ls atracen
mes solamènt resta en mi lo sentir,
si col malalt qui sa dolor sab dir
no sab los mals qui la mort li percacen.
Aquells afanys que 'ls amadors acacen
é són comuns é quasi manifests
no són en mi ne desemblant d' aquests
no 'm fan pahor ne sol mi no menacen.
Dolors he tals que en amadors no venen
car jo peresch com ja no puch amar,
solament bastá mi de mort ahirar
per mos defalts qu' en ira mi encenen.
No se quins són los delits que 'm sostenen
com no 'm acuyt metre lo món apart
car de ahirar james jo no 'm veig fart
pensant los bens qu' en esta pensa 's prenen.
Morir me plau car no 'm té prou lo viure,
lo mills de mi es com en res no pens,
tant quant jo puch de pensar me defens,
consell no 'm cal si m' dech per foll escriure.
Si col precis qui no 's de mort delliure
vehentse prop d' aquell séu jorn darrer
ne prega á Dèu li sia mercener
é sab que va lla hon null se por siure,
ne pren á mi qui fuig á la mercé
d' amor en qui s' en clou tot lo meu esser
tans envers ell me só volgut irescer
per lo fallir qui es comés per me.
Si com l' hom pech qui ha pensat dins se
del hom sabènt son bon saber atenyer.
é com véu si qu' en tant no 's pot empenyer
lo malaheix é si mateix d' hon ve,
ne pren á mi no bastant ser atés
lla non tostemps he tengut mon camí
tot per defalt que s' ha trobat en mi,
ahir amor é volgra ser no rés.
Tornada.
Lir entre carts, lo bé qui 'm es defés
amor lom féu en primer desijar
é follament de tan préu estimar
que no imagin que haver se poguès.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Tan en amor ma pensa ha consentit

VI.
Tan en amor ma pensa ha consentit que sens aquell en als no puch entendre á mí que 'm plau que d' als no puscha pendre tot altre fer mi entra en gran despit. Los grans tresors ne tot lo honor del mòn no 'm plau haver á menys de ser amat car sens açó no 'm do ben ahuirat çó que no 's car tot mon desig confon.
Pobre sò donchs mòlt mes que Job no fon
puix es dit rich cell que no ha desig,
en passions jo 'm trob dins en lo mig
si desijar ab desesper l' hom fon.
James amor ne fon axí avinent en bè mostrar sa famósa virtut com al mentarme y fèrme de abatut ben ahuirat sus tots complidament.
Per dos estrems amor es mal mirent per mòlt é poch é lo mig se jaqueix be 's mostra pech pus contra si falleix
car tot ço cáu qu' estrem es son tinent.
Be 'm maravell si amor no decau puix qu' en estrems vol qu' estiga son pes lo mèu voler es mes que tota res y 'l vostre esmenys que 'l terç d' un punt de dau
Durar no por sino 'm es fet gran frau
trencant amor de natura 'ls costums poch menys contrast que tenebres é llums en mon valer y 'l de ma dona jau;
O Dèu, perqué amor es desigua que no consent que vostre voler cresca perqué lo mèu per null temps no peresca si bè no 'm sènt quant ne vindrá aquest mal.
Dèu per bondat vol ser tan cominal
que no consent un cor dur é selvatje esser amat ha gran desavantatje d' aquell qui es en amor son cabal, per çò no 'm pens' que amor en mi dur car en amar vos he pres tot estrem lo vostre cor es d' mor así sém que 'n mi pensar no crech james atur.
Tornada
Plana de seny, per lo amor que 'us port' jur que si 'm vè tart la vostra benvolença
present de tots faré de mi sentença
que sonará mentre 'l mòn dels vius dur.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si com rictat no porta bèns ab si

XXVI.   Si com rictat no porta bèns ab si
mes val aytant com cell qui n' es senyor,
amor no val sinó com l' amador
manxa bufant Orgue fals no ret si
amor val poch com tot enamorat
ha falsedat en sos pits fals enclosa
ho es lligat ab una tal esposa
peguesa es lo dret nom apelat.
Amor no pot haver desordenat
ço que Dèu fá natura mitjançat
car home pech no pot ser fin amant
ne lo subtil contra sa qualitat
mal pendrá pint en l' aygua sa figura
mòlt menys amor pendrá lo no dispost
no pot estar l' aygua dins un lloch rost
tampoch amor en cap d' hom foll atura.
Per ben amar ab angoixosa cura
en temps passat eran lla donchs volguts
Ovidi l' prous, dix qu' amor es crescuts
per altre amor demostrant sa factura,
verdader fon en sos dits é presichs
tot quant amor fon prop de coneixença
mes en est cas entre ells ha malvolença
tal que no crehc null temps sien amichs.
Si fossem nats vos é jo entre 'ls antichs
lay cuant amor amant se conqueria
sens practicar alguna maestria
lo vostre cor no fòra tan inichs:
en vos conech gran disposició
de fer tot ço que gentilea mana,
mes criament veig que natura engana
car viure ab mals es d' hom perdició.
Per mal grahir ne per mala sahó
mon cor no pot amor desemparar
devotament los me plau remenbrar
aquells passats à qui don Dèu perdó,
é com seré trespassat d' aquest mòn
lletras dirán sobre la mia tomba;
«plena de seny, no tingàu á gran bomba
car per vos muyr é vaig no sabent hon.»
Enveja es tal que tot primer confon
á tots aquells qui ab si las ajusten
los envejats ne poch ne mòlt ne gusten
aquell mal tast que 'ls envejosos fon.
Tal es amor, car jo qui l' am á just
sent grans dolors dant me folls moviments,
é vos haveu d' açó tals sentimens
com fort destral ha de tallar mal fust.
Si com Adam pres mal del vedat gust
com sa muller li mostra mal camí
dihentli donchs: «menjém d' aquest bocí
é semblarém à Dèu qui es tot just»,
ne pren á mi, car mon seny ha cregut
la voluntat fentli promissió
que ben servint aconsegria dó
que per null temps tal no fon conegut.
Per mal servir no crech haja perdut,
car si 'ls treballs hagués soferts per Dèu
cos gloriós fòra en lo regne séu
é ja plorant sovint me trobe mut;
si 'm fos donat aquest temps en entendre
los grans secrets enclosos en natura
no fóra al mon cosa que 'm fos escura
dels fets divins gran part ne pogra 'tendre.
Tornada.
Plena de seny, tot mon seny vull despendre
amant à vos sens algun grat consegre
é durarà fins que del riu de Segre
l' aygua corrent amunt se puga estendre.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si com l' hom rich que per son fill treballa

XXXVII.
Si com l' hom rich que per son fill treballa
é sol per ell vol que 'l haver servesca
é quant la mort vol que 'l fill jons fenesca
dóna sos bens é tot goig de si talla,
ne pren á mi que lanç tot mon delit
perdent á vos lo goig de mon entendre
car mon voler en als no pot compendre,
ans tota res m' es enuig y despit.
Amor á mi vostre cos ha embellit
tant que lo blanch d' altre cos negre par
é la negror qu' en l' ull bellesa par
sémblam vermell mostrant cos infortit.
A la valor la fama 's enganosa
aytant valéu que no se deidor
que 'us lloas prou sino vostre amador,
aquest parlar no 'us façá ergullosa.
Ma vida es amarga é plorosa
si pert á vos é per vos pert lo món
tots los camins d' aquest tancats me són
si fall á mi esperança duptosa.
Lo malfactor qui á la 'sglesia cuyta
torbat no 's móu si de ella pert camí
ne pus ne menys é donchs ne pren á mí,
torbat me sent perdent compte de fuyta.
Ma voluntat ab la rahó no lluyta
cascun fá lo mes de son poder
ma voluntat pus d' amar no pot fér
son poder fá é ma rahó la encuyta.
D' un ventre trist exir m' ha fet natura
per vos amar fón lo méu naximent
no se als fatscom no 'l fón de present
en fér que vos d' amar haguesseu cura.
Sobres amor dos estrems me procura
é lo mig d' ells no puch haver trobat
d' un poch esper no puch esser lançat
per gran desig del qual es sa' factura,
é d' altra part lo desig es tan grant
que no consent ab si ferma crehença
que per null temps me haja à benvolença
de hu en als vaig axí rodolant.
Tornada.
Lir entre carts, quant lo desig es grant
vol compliment per fugir á dolor
é ja complit ensemps mor ab amor
en mi tot sol á vos es ja errant.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Sobres dolor m' ha tolt l' imaginar

XXXVIII.
Sobres dolor m' ha tolt l' imaginar,
l' enteniment no 's dol, n' es pot esbatre,
aytant es dol que 'l ha calgut abatre
é mon afany plorant no 's pot mostrar,
no trob remey car ma dolor es tanta
que mon voler en parts no tinch partit
ne 'n sol un lloch íom trobe ahunit
sinó 'n morir é viuré que 's decanta.
  Si com l' hom flach qui 'l es forçat triar
ab qual de dos homens forts s' ha combatre
no sab pensar ab qual dega debatre,
espaordit sos comptes no sab far.
Ne pren á mi qui lo viure m' espanta
é lo morir me será gran despit;
com viure vull, la mort prench en delit,
com vull morir, la vida tiiích per santa.
Si com aquell qui en veri donant
al mestre séu é quant véu sa dolor
há pietat del mal de sou senyor
é sobre aquell vol esser ajudant,
vos pensament per qui mon seny s' absenta
per los treballs dant li alterament
á son afany donáu acorriment
puix que sos mals per mi ja vostre 'ls senta.
Jo contrafaç Nau en golf perillant
l' arbre perdent é son gobernador
é per contrast de dos vents no discor
los mariners embadalits están,
é cascun d' ells la sua carta tenta
é son discors en llur acordament,
l' un volgra ser prop terra passos cent,
l' altre tan luny com vent pot dar empenta.
Ma voluntad ab que en la mar fuy mes
fallida es é pográ 'm fer ajuda
ja ma rahò de son lloch es caiguda,
mos pensaments contaris 'm han atés,
ja mos desigs no saben elegir
vida ne mort qual es la millor tria
natura en mi usa de maestria
é pren la mort per major dan fugir.
Tornada.
Plena de seny, no 's pot ben soferir
vida y dolor sens pendre algun espay,
lo meu desig se converteix en glay
quant me recort que res vos haje á dir.
# Decrets de Nova Planta/Decret de 29 de juny de 1707

Considerant haver perdut els Regnes d'Aragó i de València, i tots els seus habitants per la rebel·lió que van cometre, faltant completament al jurament de fidelitat que em van fer com al seu legítim Rei i Senyor, tots els seus furs, privilegis, exempcions i llibertats que gaudien i que amb la mà tan lliure se'ls havia concedit, així per mi com pels Senyors Reis els meus predecessors, particularitzant-los en això dels demés Regnes d'aquesta Corona; i tocant-me el domini absolut dels referits regnes d'Aragó i de València, doncs a la circumstància de ser compresos en els demés que tan legítimament posseeixo en aquesta Monarquia, s'afegeix ara la del just dret de la conquesta que d'ells han fet últimament les meves Armes amb el motiu de la seva rebel·lió; i considerant també, que un dels principals atributs de la Sobirania és la imposició i derogació de les lleis, les quals amb la varietat dels temps i mudança de costums podria jo alterar, tot i sense els greus i fundats motius i circumstàncies que avui succeeixen per a això que tractem, als d'Aragó i València.
# Decrets de Nova Planta/Decret de 5 de novembre de 1708

Assabentat del que el Consell em presenta en consulta del 10 de setembre d'enguany, he resolt prevenir-lo, pel que fa a les jurisdiccions anomenades Alfonsines, que el Fiscal suposa revocades i incorporades a la meva Corona en virtut de la llei general en la qual he derogat els furs d'aquell Regne [de València], que no pot subsistir el dictamen del Fiscal. En primer lloc, perquè en l'abolició de furs no pot estar inclòs el fur del Rei N'Alfons [de Castella] pel temps anterior a la promulgació de la llei o decret de la derogació de furs, ni causar perjudici a aquells que, en virtut del referit fur i complint amb les seves condicions, adquireixen el dret de la jurisdicció per la llei. En segon lloc, perquè aquestes jurisdiccions Alfonsines, que van tenir el seu origen en el fur setanta-vuit, van ser adquirides en força d'un contracte onerós subscrit entre els Prelats i Rics-homes d'aquell Regne i el Rei N'Alfons, concedint-los aquest la jurisdicció de tots els llocs que fundessin amb quinze veïns; i havent gastat aquells naturals els seus cabals de bona fe i amb la promesa en les fundacions de llocs, no se'ls pot treure la jurisdicció, encara que després per la llei general s'hagin revocat els furs, per raó d'haver estat adquirida en virtut del referit contracte onerós, i aquesta llei només podia tenir efectes a partir d'ara en les fundacions que es fessin de nou després del decret derogatori dels referits furs. Així s'entendrà en el Consell per a la seva observança.
# Decrets de Nova Planta/Decret de 7 de setembre de 1707

Vaig establir en el decret del 29 de juny d'enguany (amb el qual vaig derogar els furs d'Aragó i València, i vaig ordenar que ambdues cancelleries es governessin segons les ordenances de Valladolid i Granada, sense cap diferència) que en les controvèrsies i assumptes de jurisdicció eclesiàstica es mantingués la pràctica seguida fins aleshores, d'acord amb les concordes ajustades amb la Santa Seu, en què no s’havia de fer cap canvi. En aquest aspecte, s’ha d’observar la pràctica i l’estil que hi ha hagut fins ara a conseqüència dels acords fets amb la Seu Apostòlica, sense introduir cap modificació.
Per major claredat d'aquest punt, que és de gran importància perquè afecta la conservació de les dues jurisdiccions, eclesiàstica i secular, així com la pau i la tranquil·litat pública d'aquests regnes, prohibeixo qualsevol novetat que es vulgui introduir en aquesta matèria per qualsevol pretext. Declaro que la meva intenció ha estat i és mantenir la immunitat de l'Església, tant personal com local, la seva jurisdicció i preeminències, tal com es trobaven en ambdós regnes abans de la passada agitació.
Així mateix, preservaré totes les meves regalies i jurisdicció reial, així com l'ús de la potestat econòmica en els assumptes eclesiàstics. Així com els altres furs, usos i costums favorables a les meves Regalies, que limiten o moderen la Jurisdicció i la immunitat eclesiàstica, tal com s'ha practicat en ambdós regnes, ja sigui per acords amb la Seu Apostòlica, privilegis dels Sumos Pontífexs, possessió immemorial, pràctica i costum, o per qualsevol altre títol o raó, fins i tot en contra del dret comú.
Pel que fa a la immunitat i jurisdicció eclesiàstica, s’entendrà que no s’ha de restringir ni limitar, encara que a Castella o als seus regnes es practiqui el contrari. En tot moment, s’ha de mantenir el que s’ha practicat als dos regnes sense cap distinció. Els nous tribunals i jutges han de subrogar-se en la potestat i jurisdicció dels antics, ja que la jurisdicció que uns i altres exerceixen prové de mi, i és de mi d'on n'emana.
# Decrets de Nova Planta/Decret de 29 de juliol de 1707

Pel meu Reial decret del 29 de juny passat, vaig tenir a bé derogar tots els furs, lleis, usos i costums dels Regnes d'Aragó i València, ordenant que es governin per les lleis de Castella.
I pel fet que en els motius que es mencionen en el citat decret es consideren generalment inclosos ambdós regnes i els seus habitants, perquè la major part dels pobles ha ocasionat aquests motius; i perquè molts d'ells, així com ciutats, viles, llocs i altres Comuns i particulars, tant eclesiàstics com seculars, i en la majoria dels Nobles, Cavallers, Infançons, Fidalgos i Ciutadans honorables han estat molt fidels i lleials, patint la pèrdua de les seves hisendes, així com altres persecucions i dificultats que ha sofert la seva constant i provada fidelitat; i essent això notori, en cap cas es pot haver entès amb raó que el meu Reial ànim fos assenyalar o castigar com a delinqüents aquells que reconec com a lleials.
Però perquè aquesta distinció consti més clarament, no només declaro que la major part de la noblesa i altres bons vassalls de l'estat general, així com molts pobles sencers, han conservat en ambdós regnes la seva fidelitat pura i intacta, rendint-se només a la força incontrastable dels enemics dels quals no s'han pogut defensar; sinó que també els concedeixo la conservació de tots els seus privilegis, exempcions, franqueses i llibertats concedides pels Senyors Reis, els meus antecessors, o adquirides per altres títols legítims, i manaré expedir noves confirmacions a favor dels dits llocs, cases, famílies i persones, de la fidelitat de les quals quedo plenament assabentat. Aquesta concessió, però, no s'estén al mode de govern, lleis i furs d'aquests regnes, ja que els que tenien i la diferència de govern van ser en gran part causa de les turbulències passades. Perquè no ha d'haver-hi diferència de lleis i estils en el mode de governar-se els regnes i pobles, que han de ser comuns a tots, per a la conservació de la pau i la humana societat.
# La tradició catalana - Llibre primer/Conclusió

Ens sembla haver clarament demostrat el valor ètic del Regionalisme com a forma felicíssima de la vida social. La raó natural, l'experiencia històrica, les humanes necessitats, les virtuts i vicis del nostre llinatge, l'autoritat de l'Iglesia i de sa prudentíssima llegislació, clamen en favor del Regionalisme; i la manera d'ésser de la gent catalana i el desgavell de la política unitarista qui avui impera, els mals de la qual no hi ha ningú capaç de curar, demanen a tots els homes de cor sà i esperit generós el desinteressat concurs en l'obra verament de filial pietat, de reconstrucció de nostra amada terra. Falta ara estudiar el pensament català, vinculum unitatis, necessari principi de la vida racional del país, sens lo qual sobrevé desseguit la descomposició. El pensament fa el poble, com l'ànima fa i personalitza al sér humà. Estudiat, doncs, l'element ètic, falta considerar l'element racional, la manifestació intel·lectual de la Regió catalana.
# Margarideta

–Margarideta, lleva’t de matí, deixa de fer matinada! Margarideta, lleva’t de matí, de seguit vés-te a vestir. –Prou em llevaria jo, si em portava algú sabates; prou em llevaria jo, que sabates no tinc, no. Pere va a la plaça, Pere ja n’hi compra, Pere ja se’n torna, Pere ja és aquí! Margarideta, lleva’t de matí.
# Mariagna

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Mariagna pot tenir els següents significats: