OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El poema de La rosa als llavis/Amo l'aroma

Amo l'aroma d'aquest brot de menta que duus lligada dintre el teu somrís fes-me'n penyora tu, minyona esquerpa com vela nova que troba el garbí.
Les xicres blanques dels pals del telègraf si ets a la ruta guarden ton camí; pel brot de menta cap d'elles pledeja— pledejarien si em veien sofrir.
Perquè vindria de la boca teva la posaria al mossec de les dents, fes-me'n penyora, del teu brot de menta: jo per pagar-la ja em donaré teu.
# El poema de La rosa als llavis/Blanca bruna

blanca bruna i fina com un pa de mel —més que una amoreta collida al carrer
la seva geniva floria de sang verge i desvestida —joliu dolençant
camisa de seda com la lluna al ple la rosa vermella floria també:
si ahir era poncella ara és mon tresor —com la satalia cada pit rodó
# El poema de La rosa als llavis/I el seu esguard

i el seu esguard damunt el meu esguard soc presoner que la vull presonera: aquest matí que una flor m'ha posat li dèia així baix baixet a l'orella:
sota els teus ulls, és un bes el que em plau:
# El poema de La rosa als llavis/L'altra banda de la serra

TANCA
L'altra banda de la serra té un encís que no he dit mai —per la joia que m'espera cada pi em dona la mà.
# El poema de La rosa als llavis/I el vent deixava

LES IMATGES - 1
i el vent deixava dintre la rosella granets de blat com espurnes de sol —només per dir com és la boca d'Ella:
com la neu rosa als pics quan surt el sol
# El poema de La rosa als llavis/I quan confiats els arbres

LES IMATGES - i 5
1 i quan confiats els arbres es vesteixen ignoren els seus ulls nit dia sol estelada plena
i les rodes de la fortuna de la seva sina
i el misteri de la rosa vermella dels seus colzes
ignoren el seu ventre damunt la cripta ufana que flameja el seu cos vas de l'amor llet i mel en son clos flor d'atzabeja:
—quan confiats els arbres es vesteixen Ella és la Primavera
i 2 com una fletxa el seu mentó quan besa —com una fletxa els seus braços alçats
la seva sina com una sageta —una sageta el seu gest marxant
fletxa arc sageta sagrari de carn:
i la joguinacom la més tallant
# El poema de La rosa als llavis/Com sé que es besa

EL CAL·LIGRAMA - i 2
# El poema de La rosa als llavis/Deixaré la ciutat

deixaré la ciutat que em distreu de l'amor la meva barca el Port i el voltàmetre encès que porto a la butxaca—
l'autòmnibus brunzent i el més bonic ocell que és l'avió i temptaré la noia que ara arriba i ja em priva
li diré com la copa melangiosa és del vi —i el meu braç del seu coll— i veurà que ara llenço la stylo i no la cullo
i em faré el rostre pàl·lid com si fos un minyó i diré maliciós: —com un pinyó és la boca que em captiva.
# El poema de La rosa als llavis/La carn fa carn

EL SOMNI I LA ROSADA
La carn fa carn el vi fa sang— com és segura l'ombra d'islam!
A l'ombra mate dels meus pruners l'amiga em renta i em besa els peus. Oli d'ametlles oli d'arrels— naixien ales als meus turmells. —M'estreny l'amada contra els seus béns.
Àmfora plena del vi més clar,
del vi més negre que ha fermentat.
Cap llavi crema com els vermells de l'amor meva quan dóna el bes. Tan fina és Ella que em dicta el vers. —Prenc els seus musles i el seu coll tens com una pruna que ara caigués.
S'ou la musica de cent llaüts, clara i divina sota els seus rulls.
Terra l'Aràbia, terra corcer d'alta crinera, bridall desfet.
El sol l'encalça, l'amor molt més: amiga, amiga, no reposem —un floc ma vida en el teu cabell.
La lluna és bella si feia ple: a ta vorera no ho fora gens.
Copa vessada, beire roent com la pregària de Mohammed la meva amada, si el goig la pren sota les tendes dels meus pruners. —I el seu somriure, tremir d'estel.
Voltes de marbre dels seus dos pits,
mesquita blanca del meu delit.
# El poema de La rosa als llavis/Jaculatòria

EL CAL·LIGRAMA - 1
| O H T O T A P U L C R A | JACULATÒRIA ▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀ rosa la rosa et soc pregant: petal que es mori tremolant el bes donant sempre cremant —i un altre petal esperant |
| ET DURÉ SEMPRE AL PIT ET SOMNIARÉ A LA NIT | G O T E S D E S A N G |
| l' e s t a m p e t aé sd' o r | ESPINES DE LLIGA-AMANT FERIU MA CARN ▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀ |
# Flor d'enamorats/Haveume posat en punt

Havèume posat en punt que sóu per a darme entendre que va l'aygua riu amunt.
Són tan dolces, falagueres, vostres pràtiques y faules que a les més falses paraules dau crèdit de verdaderes. Teniu gracies tan manyeres que'm farèu creure en un punt que va l'aygua riu amunt.
Per veurem tan manso y franch y en mon conversar alegre lo blanch me venèu per negre y lo qu'es negre per blanch; guardau qu'en los ulls tinch sanch y no'm farèu creure junt que va l'aygua riu amunt.
No es mólt ser jo embassinat prestant lo consentiment y tenirme com content puix no so sol l'enganyat; de Eva fonch l'engany fundat y en dònes està'l trasmunt que va l'aygua riu amunt.
# Flor d'enamorats/Jurat he de nunca amar

Jurat he de nunca amar per no penar ningun dia, y en veureus, senyora mia, feume'l jurament trencar.
He jurat de no amar més conexent d'amor los llaços y són tan dolços los passos que sens jo voler m'han pres, y per ço de no us parlar jurí ab gran melancolía, y en veureus, senyora mia, feume'l jurament trencar.
Jurí en veureus tan mudada de no parlarvos ni veure y haveume donat a creure qu'estaveu de mi enujada; cert jo volguí sens duptar
traureus de ma fantasía, y en veureus, senyora mia, feume'l jurament trencar.
Desig ab constancia y fe incitaven que us amàs, pensament que us oblidàs, voluntat que us volgués bé, y lo cor me féu jurar que us aborrís a porfía, y en veureus, senyora mia, feume'l jurament trencar.
# Flor d'enamorats/Jo bé'l dexaría

Jo bé'l dexaría mes, còm se pot fer ab tan ben voler?
No puch per ma fè dexarlo ab estréms pensant qu'algun temps ell m'ha volgut bé, jamay ho creuré qu'ell tal puga fer ab tan ben voler.
Si feu perque mostre que tinch en lo cor, ab ell ferm amor tinch fins que ho demostre, rahó es que jo'm postre
a qui meu vol ser ab tan ben voler.
Jamay fuy celosa ab contres ni proves ni'm cure de noves qu'es mólt baxa cosa; bé sab hont se posa ma fè y mon parer ab tan ben voler.
# Flor d'enamorats/Ja no vull amar

Ja no vull amar pus no só volgut; mon temps he perdut.
Les altes montanyes ja cauen per temps y en vós no'm val manyes ni'm cal fer estréms; per un passatemps fèu lo sórt y el mut; mon temps he perdut.
L'aygua al més fort mur lo romp poch a poch, lo ferro qu'es dur lo ablana lo foch, en vós no hi pren roch lo llech ni el sabut; mon temps he perdut.
Ja no vull amar ni seguir amor puix me fa penar ab tan greu dolor; servint de bon cor m'has desconegut; mon temps he perdut.
Amarch trist de mi y nat sens ventura per que he consegut una tal figura; serà sepultura, del tot ja vençut, mon temps he perdut.
# Flor d'enamorats/L'hom qui viu enamorat

L’hom qui viu enamorat mil voltes pren comiat.
Tant li dol lo despedirse, que valdría més morirse que no haver de departirse de la qui'l té cativat; lo qui viu enamorat mil voltes pren comiat.
Tant vol la sua senyora, que nit y dia l'adora y un any li pareix un'hora lo temps que en ella ha passat; lo qui viu enamorat mil voltes pren comiat.
Despedeixse dos mil voltes ab paraules no mólt soltes
y cerca dos mil revoltes sens saber què s'ha parlat; l'hom qui viu enamorat mil voltes pren comiat.
# Flor d'enamorats/Lo qui en amor de donzella

Lo qui en amor de donzella posa sa fè y esperança pot tenir tal confiança com qui té l'aygua en cistella.
Per mostrarseus amorosa no li donèu vostre cor que no es ferm lo séu amor quan lo cervell no reposa, y aquell que ab ferma querella entrarà en aquesta dança pot tenir tal confiança com qui té l'aygua en cistella.
Té l'amor tan variat que'l que may sia conegut aqueix serà més volgut més volgut y més amat,
y'l que de servir aquella nit y dia may se cansa pot tenir tal confiança com qui té l'aygua en cistella.
Per més venturós que sia lo qui donzella amarà sé li dir cert que perdrà la ventura en aquell dia, y si vol esperar d'ella per a ben voler mudança pot tenir tal confiança com qui té l'aygua en cistella.
# Flor d'enamorats/Ma senyora m'ha dexat

Ma senyora m'ha dexat qu'era'l bé que tant volía; cridaré com un orat: ¡mal haje qui en dònes fia!
Cridaré per que tots senten qui són dònes en amar y com cada dia aumenten en enganys per a enganyar; y pus una m'ha enganyat pensant que tal no faría, cridaré com un orat: ¡mal haje qui en dònes fia!
M'ha dexat mostrant qui són les dònes e quan lleugeres, m'ha dexat per que en lo món les pinten per tres maneres;
haventme tant maltractat la que tractar bé'm solía, cridaré com un orat: ¡mal haje qui en dònes fía!
Per les places y cantons a veus altes cridaré qu'al qui no les voldrà bè darà més satisfaccions, e pus veig que l'ha donat a qui cert no la volía, cridaré com un orat: ¡mal haje qui en dònes fía!
# Flor d'enamorats/Gentil hom, donchs guíeus Deu

Gentil hom, donchs guíeus Déu, que no us vull pus no'm volèu.
No us vull ni menys me vullau, ans restèm en sana pau, que de rès no'm enganyau ja que despedit m'havèu, que no us vull pus no'm volèu.
Però pus donau tal paga al amor, prech mentres vaga que del meu cor prest vos raga d'hont pense qu'estat havèu, que no us vull pus no'm volèu.
Baste, baste, gentil hom, perdonàu si us erre'l nom que de veureus no sé còm me trobau com clar se veu, que no us vull pus no'm volèu.
# Flor d'enamorats/La dòna que dóna fè

La dòna que dóna fè al qu'es de cervell lleuger no's clame del que pot ser.
La dòna si es avisada lo que fa dèu ben mirar y ha de ser aconsellada per a poder acertar, y la que's voldrà apartar d'est mon consell y parer no's clame del que pot ser.
Y la que no mirarà a qui descubre son cor si descuberta serà no diga qu'es un traydor, y en los casos del amor
si sent algun desplaher no's clame del que pot ser.
Los homens són paraulers perque han fet móltes burletes y us vénen ab ses xufetes als séus desitjats plahers; la que segueix mólts parers y no pren ningun parer no's clame del que pot ser.
# Flor d'enamorats/Los ulls són per a mirar

Los ulls són per a mirar tot lo que davant los ve, mes, lo cor no pot amar sinó a coses que vol bé.
Los ulls tenint llibertat no sé en veritat qui'ls culpa perque de cert los disculpa vostra bellesa y bondat; los ulls se poran cansar de mirar vent lo perquè, mes, lo cor no pot amar sinó a cosas que vol bé.
Los ulls mólt prest se retiren de la part que no'ls va rès, mes, hont lo cor està près sovint miren y remiren y mirant manifestar
lo qui cautivats los té, mes, lo cor no pot amar sinó a coses que vol bé.
Los ulls són embaxadors que noves porten al cor, lo color los don'favor si'ls agraden los amors, los ulls poden amaynar de mirar sens perdre fè, mes, lo cor no pot amar sinó a coses que vol bé.
# ARMJR I - 1896 (1a ed.)

| ← ← Sa rondaya d'en Vit | ARMJR I - 1896 (1a ed.) ARMJR I - 1896 (1a ed.) Portada | ARMJR II - 1897 (1a ed.) → Advertencia preliminar → |
| | Págines |
| Advertencia preliminar | VII |
| En Juanet y es set missatjes | 1 |
| Un festejador | 21 |
| S'Hermosura del mon | 27 |
| Sa fia des carboneret | 41 |
| En Martí Tacó | 51 |
| Es ca d'en Búa y es moix d'en Pejulí | 65 |
| N'Estel d'Or | 71 |
| Na Magraneta | 95 |
| Sa jaya Xeloch y sa jaya Biguelot | 111 |
| En Juanet de sa jerra | 121 |
| Es tres germans y es nou gigants | 129 |
| En Pere de sa butza | 145 |
| Es set ceros | 151 |
| Es segador y sa beata | 163 |
| En Salom y es batle | 167 |
| N'Agraciat | 183 |
| Es castell d'irás y no tornarás | 193 |
| Es quatre germans | 237 |
| S'homo y es lleó | 253 |
| N'Espardenyeta | 257 |
| Es dos bessons | 271 |
| Sa raboa y s'erissó | 285 |
| Sa rondaya d'en Vit | 299 |
# Libre de mil proverbis/Capítol XXVI

1ABSTEN ta volentat per ço que ton enteniment pusca hauer deliberacio. 2Qui en lo començament de ira comença abstinencia, procura paciencia. 3Absten ta volentat e no ton enteniment. 4Qui se abste; si mateix esforça. 5Absten tos senys corporals tro que la raho sia lur dona. 6Qui no se abste con es franch, absten se con es sotsmes. 7Mes ama abstinencia per amor que per pahor.
8Qui no se abste procura vergonya e trebayl. 9Hages abstinencia per ço que hages pau. 10Lo trebayl del home qui no ha abstinencia te preyca que hages abstinencia. 11Qui no se abste en gran perill se met. 12Qui se abste de fer mal, no s penet. 13A fer be no hages abstinencia. 14Sens abstinencia no pots esser saui ni cert. 15Hages abstinencia tro que hages la fi de ço que fer vols. 16Abstinencia es conseyl de hom saui. 17La abstinencia que perts no la pots cobrar. 18Hages abstinencia si no vols esser repres. 19A major perill major abstinencia.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXVII

1SI vols que Deus sia a tu humil, sies humil a tot hom. 2Membra souen Deu e de hon est vengut e hon vas, e seras humil. 3Ab humilitat hauras e fugiras a guerra. 4Humilitat qui es per força no es sana. 5A ton major, e egual, e menor sies humil. 6Humilitat de enteniment e de volentat e de paraula no es vençuda. 7Ab humilitat humiliaras l erguylos. 8Humilia t a Deu qui a tu se humilia.
9Humilia ton poder al poder de Deu, e la tua volentat a la sua. 10Humilia t ab caritat e paciencia e pietat. 11Humilitat per amor es pus alta que humilitat per pahor. 12Humilitat de hipocresia e de falsia es viciosa. 13Ab humilitat fas ton linyatge gentil. 14Contra gran erguyl gran humilitat. 15No sies humil per ço que sies honrat. 16Tot hom qui ha humilitat es honrat. 17Negun no pot esser pus humil que aquell qui ha plaser com a tort es maldit.
18Qui es humil no riu com erguylos plora. 19Pensa souen en la mort, per ço que ab pau posseesques ta humilitat. 20Ab la humilitat del rey fructifica ta humilitat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXI

1LES rails de paciencia son prudencia, e fortitudo, e humilitat e abstinencia.
2Con abstinencia neix, paciencia comença. 3De paciencia neix pau. 4Hom pacient no es vençut. 5Paciencia no s penet. 6Qui ha paciencia ha si mateix. 7Ab paciencia t aconseyla. 8Paciencia humilia l erguylos. 9Tramet a Deu paciencia e sera en tu pacient. 10Paciencia per amor es pus fort que per pahor.
11Con impaciencia plora paciencia se riu. 12Impacient ab paciencia lo repren. 13Paciencia no ment. 14Paciencia no despen. 15Paciencia conuida. 16Paciencia no s clama. 17Paciencia ha pena per ço que haja victoria.
18Paciencia tota hora ha que donar. 19Paciencia en lo començament plora, e riu en la fi.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXV

1DELS bens majors sies pus larch que dels menors. 2Larguesa per grans dons es noble. 3A larguesa no minues son poder. 4No tengues larguesa ociosa, e seras rich. 5Qui dona ço que no ama, no ha larguesa. 6A negun hom no sies tan larch con a ton amich. 7Qui dona ço que tol ha inlarguesa e hipocresia. 8Per neguna cosa no pots esser tan larch con per sciencia e caritat. 9Dona ço que per donar multiplica.
10Ans que dones, consira la proporcio del do e de aquell a qui dones.
11Si per amor de Deu no dones, ço que dones tols a Deu. 12No dones a qui no dona. 13No dones aytant per pahor con per amor. 14Si no pots donar, desira donar. 15Dona per caritat e per pietat, e no per esser lohat. 16Qui dona per esser lohat ven larguesa. 17Poder de larguesa es per discrecio. 18A Deu sies larch de tot tu mateix, e de tot quant has. 19Qui dona a Deu dona a si mateix. 20Major do te dona lo pobre que te demana per amor de Deu, que lo do que tu li dones.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXVIII

1PIETAT es ram de caritat e de necessitat e humilitat. 2Pietat signiffica parentesch. 3Ab sospirar e plorar pietat fa parentesch. 4Pietat excita a hom a donar e a perdonar. 5Tota pietat es cortesa. 6Pietat escusa e no acusa. 7Ab poca pietat no pots vençre gran crueltat. 8Pietat encalsa pau, e fuig a guerra. 9Qui ha pietat no s riu souen. 10Si no has pietat, ¿qui haura pietat de tu? 11No es gran cosa hauer pietat de son amich. 12Per pietat qui no dura, no hages esperança.
13Ab poder de veritat esforça pietat. 14Ab pietat domaras braua justicia. 15A ta pietat no vestes goneyla de hipocresia. 16Qui ha pietat, ha per pietat molts amichs. 17De pietat neix conseyl. 18Pietat de hom rich es ab trebayl. 19Pietat per necessitat es pus prop a pobresa que a riquesa. 20Tant val pietat que no la pories comprar.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXX

1ORACIO sens deuocio no es vera. 2Oracio ediffica en deuocio.
3No fasses a Deu oracio contra raho. 4Si est en peccat, no fasses a Deu oracio sens contriccio. 5Ab foyla oracio desperjures Deu. 6Pus souen prega Deu per sa honor que per ton be. 7Oracio general pot esser pus bona que especial. 8A ira mous Deu si falsament demanes perdo. 9Qui prega e se escusa, si mateix accusa. 10De la oracio de pensa fe filla la oracio de boca.
11Con pregues no oblits Deu. 12Oracio sens amor no val res. 13Prega ab esperança, e espera ab oracio. 14Qui tost se huja de pregar, tost se huja de amar.
15La passio que tu has, con començes oracio, es vehina de peccat. 16En la oracio usa de totes tes forses de la tua anima. 17Oracio es consolacio de hom peccador. 18Tots los bens terrenals no valen una bona oracio. 19No venes oracio per diners. 20Tots los demonis no han tan gran poder con bona oracio.
* ↑ Mes bona.
* ↑ No oblides.
* ↑ S anuja.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXIX

1VIDA contemplatiua ama actiua, e enamora. 2Vida contemplatiua ha aço que ama, a activa ho permet. 3Vida actiua trebayla, e contemplatiua ha repos. 4Fe vida actiua per ço que sia contemplatiua. 5Vida actiua es per ço que sia contemplatiua.
6Vida contemplatiua perdona, e actiua puneix. 7Volentat sens virtuts no pot viure. 8Vida de enteniment es veres carreres de Deu entendre. 9En fe viu enteniment ab passio e volentat ab accio. 10Ta esperança te viuiffica ab ço que no has. 11Molt mils ta volentat viu per caritat, que ton cors per menjar. 12Qui be viu va a bona mort. 13Viu de ça per ço que de la viues. 14Viua ton cors per ço que ta anima viua. 15Viu en Deu e viuras tots temps. 16No viues d altruy e viuras franch. 17Qui viu en peccat mor en peccat. 18Ta bonea natural mor con fas mal.
19Mal en vida no val tant con be en mort. 20Anima qui no s sadoyla no viu. 21Muyres per ço que viues.
* ↑ Poneix.
* ↑ De say.
* ↑ De lay.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXII

1CONSOLA ton poder ab lo poder de Deu, e ta volentat ab la sua, e ton enteniment ab la sua sauiesa. 2Qui ha consolacio en Deu no pert res. 3Sospirar e plorar ab deuocio son missatgers de consolacio. 4Consolacio es filla de caritat e de deuocio e de esperança. 5Consolacio no es pobre.
6Mes ama esser consolat per grat que per força. 7De ço que perts te consola en ço que t roman. 8Del peccat que fas te consola ab contriccio e ab satisfaccio. 9Qui no s sap consolar no sap amar. 10Qui per Deus es amat, de totes coses pot esser consolat.
11Consolacio que es ab oracio dona gran alegria. 12De ço qui te ve de necessitat sies consolat. 13No sies consolat de ton peccat, tro que te sies confessat. 14Qui pert Deu no ha de que sia consolat. 15Ab major be te consola de menor be. 16Ab menor mal te consola de major mal. 17Met prudencia vehina a ta pensa e seras consolat. 18Ab hom qui no am consolacio no sies priuat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXIII

1CAR volentat vol sobtosament, e enteniment enten ab deliberacio, fe ta volentat obedient a ton enteniment. 2Obediencia es passio de volentat, e greix de enteniment. 3Qui es obedient a son senyor, es just; e qui es obedient a son menor, es humil. 4Obediencia per pahor no es tan gran con per amor. 5Obediencia injusta te fa la anima malalta. 6Qui obeeix a no saui, no es saui. 7Obediencia compra volentat.
8Sies obedient a virtuts, e no a peccat. 9Sies obedient a Deu e seras franch. 10Sens conseyl de ta raho no obeesques a ton cors.
11Sens obediencia no pots hauer amich. 12Gran obediencia porta gran merit. 13Con comença obediencia comença preso de volentat. 14Ton enteniment obeeix a ta volentat, con has creença. 15Con obediencia canta, libertat de volentat plora. 16Obediencia es pobresa de volentat. 17Qui obeeix á saui, es saui. 18Ta volentat sia obedient a caritat. 19Sies obedient a justicia, per ço que te procure perdo. 20Obediencia es dona o seruenta.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXXIV

1SIES leyal, per tal que hom te sia leyal. 2Per desleyal no sies desleyal. 3Sens caritat no pots esser leyal. 4Hom leyal garda en alt ab humilitat, e desleyal ab erguyl. 5Leyaltat dona conseyl ab alegria e ab ardiment, e desleyaltat ab lur contrari. 6Leyaltat riu ab veritat, fortitudo e esperança. 7Leyaltat va de dies, e falsetat va de nits. 8Hom leyal parla de leyaltat, e hom desleyal de desleyaltat.
9Hom leyal poch se escusa. 10Leyaltat mes esta per amor que per pahor.
11Ama mes leyaltat que delits, honraments e riquesa. 12Qui no es leyal, a si mateix es desleyal. 13Ans comana per leyaltat que per parentesch. 14Nodreix leyaltat en ton seruidor, e hauras pau. 15Hom desleyal ha falsa paraula. 16Ab ta leyaltat conexeras hom leyal e desleyal. 17Per passio de pensa hom desleyal parla ab pahor. 18Con desleal riu, tu li plora. 19Ta leyaltat a hom desleyal fe la conexer, per ço que n haja consciencia. 20De hom desleyal no sies priuat. 21Les carreres de hom leyal son dretes. 22Sies leyal e seras rich.
# Llei 1/1980, de 12 de juny, per la qual es declara Festa Nacional de Catalunya la diada de l'onze de setembre

EL PRESIDENT DE LA GENERALITAT DE CATALUNYA, Sia notori a tots els ciutadans que el Parlament de Catalunya ha sancionat i jo, en nom del Rei i d'acord amb el que estableix l'article 33.2 de l'Estatut d'Autonomia, promulgo la següent Llei:
de 12 de juny, per la qual es declara Festa Nacional de Catalunya la diada de l'onze de setembre
El recobrament nacional dels pobles passa, sens dubte, per la recuperació de les seves institucions d'autogovern. Passa, també, per la valoració i exaltació de tots aquells símbols a través dels quals les comunitats s'identifiquen amb si mateixes, ja que sintetitzen tota la complexitat dels factors històrics, socials i culturals que són les arrels de tota realitat nacional. D'entre aquests símbols, destaca l'existència d'un dia de Festa, en el qual la Nació exalta els seus valors, recorda la seva història i els homes que en foren protagonistes i fa projectes de futur. El poble català en els temps de lluita va anar assenyalant una diada, la de l'onze de setembre, com a Festa de Catalunya. Diada que, si bé significava el dolorós record de la pèrdua de les llibertats, l'onze de setembre de 1714, i una actitud de reivindicació i resistència activa enfront de l'opressió, suposava també l'esperança d'un total recobrament nacional. Ara, en reprendre Catalunya el seu camí de llibertat, els representants del Poble creuen que la Cambra Legislativa ha de sancionar allò que la Nació unànimement ja ha assumit. Per això el Poble de Catalunya estableix, per la potestat del seu Parlament, la següent Llei: Article primer. — Es declara Festa Nacional de Catalunya la diada de l'onze de setembre. Article segon. — Aquesta Llei entrarà en vigor el mateix dia de la seva publicació en el Diari Oficial de la Generalitat. Per tant, ordeno que tots els ciutadans als quals sigui d'aplicació aquesta Llei cooperin al seu compliment i que els Tribunals i Autoritats als quals pertoqui la facin complir.
Barcelona, 12 de juny de 1980.
Joan Rigol i Roig Conseller de Treball
# Jochs Florals de Barcelona en 1868

| ← Jochs Florals de Barcelona en 1867 ← Taula | Jochs Florals de Barcelona en 1868 Jochs Florals de Barcelona en 1868 Pòrtic | Jochs Florals de Barcelona en 1869 → Consistori de 1868 → |
JOCHS FLORALS
DE BARCELONA
EN 1868
ANY X DE SA RESTAURACIÓ
JOCHS
FLORALS
de
BARCELONA
EN 1868
ANY X DE SA RESTAURACIÓ
BARCELONA
LLIBRERIA DE ALVAR VERDAGUER rambla devant del liceo, 5 1868
________________________________________________________ Estampa de Celestí Verdaguer, carrer de Cortinas, 15.
# Jochs Florals de Barcelona en 1869

| ← Jochs Florals de Barcelona en 1868 ← Taula | Jochs Florals de Barcelona en 1869 Jochs Florals de Barcelona en 1869 Pòrtic | Jochs Florals de Barcelona en 1870 → Consistori de 1869 → |
JOCHS FLORALS
DE BARCELONA
EN 1869.
ANY XI DE SA RESTAURACIÓ.
JOCHS
FLORALS
de
BARCELONA
EN 1869.
ANY XI DE SA RESTAURACIÓ.
BARCELONA.
LLIBRERÍA DE ALVAR VERDAGUER, rambla, devant del liceo, 5. 1869.
________________________________________________________ Estampa de Celestí Verdaguer, carrer de Cortinas, 15.