OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La gentil minyona

La primera setmana que'm posí a festejar, d'una gentil minyona me vaig enamorar. I al cap dels vuit dies les joies li vaig dar, i al cap dels quinze dies ja me les va tornar. —Si tu'm tornes les joies, jo vui sabê'l per què. —M'han dit que eres repropri, que amb tu ningú hi vol re. —Repropri o no repropri, minyona, què hi faras? Tu m'has dada paraula i ara ja't tinc pel llaç. —Si t'he dada paraula, bé te la trencaré: abans me'n faré monja que amb tu no'm casaré. —Abans no't facis monja, noia, pensa-t'hi bé. La vida de les monges
jo te l'explicaré: sempre han d'estar tancades; no 's poden divertir; les unes amb les altres se fan penar i morir. Ja m'has dada paraula: ara te'n puc privar: te tancaré a la curia, no podras professar. —Ara ja'm penedeixo de tot lo que som dit. —Tant si es dit com si no, amb tu jo'm vui casar.— Quan ne va ser casada volia's descasar. La poma, quan es cuita, crua no's pot tornar.
# La gesta dels estels/Cançó 1

a Lola Anglada.
Sota l'olivera fronda
sota l'olivera està: la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.
Fadrinets a la pubilla
no la miren ni en passar,
sota l'olivera fronda
una donzelleta hi ha.
Caterineta li diuen
Catarineta del mas:
si no es casa la pubilla
no la deixen festejar.
Té un cantiret a la vora,
una violeta a la mà
i una rosa a cada galta:
tots els fadrinets del pla.
Si no es casa la pubilla
la garlanda no li val.
Un hereu torna d'Espanya
que al servei del rei anà;
si volia a la pubilla
ja no s'hi vol maridar:
Sota l'olivera fronda
sota l'olivera està,
la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.
La pubilla s'esllanguia,
Caterineta no tant;
si l'una aniria a missa
l'altra aniria a dansar:
a la plaça fan ballades,
la sardana dels galans.
Quan l'hereu la triaria
la voldrien tots plegats:
si la pubilla es fes monja
ella es podria casar.
Caterineta li diuen,
Caterineta del mas;
sota l'olivera fronda
sota l'olivera està.
# La gesta dels estels/Crítica

a Cristòfor de Domènec.
—volia enamorar l'avantguardista
amb una lampareta de butxaca
jo no veia la nitra
pero veia els seus ulls
—destriava la robai ensenyava un cosset
de vímets d'alumini
jo veia les cireres del seu pit
—li brillaven les dents tot d'argentviu
però jo mossegava el seu llavi de carn
# La fugida

A la porta de sa aimada caritat deman: —Feu-li caritat, senyora, al pobre paisan. Gorideta l'han.
—Fes-li caritat, xiqueta: baixa'l pa blanc. —No es caritat, senyora, lo que jo us deman. Jo us deman, senyora meva, el camí d'Oran. —Ensenya-li, xiqueta: surt a fòra 'l portal.— La xiqueta es atrevida, dóna un pas endavant. L'agafa per les mans blanques i la posa al cavall.
# La gesta dels estels

J. SALVAT-PAPASSEIT
La gesta dels estels Mostra de poemes
LA REVISTA BARCELONA MCMXXII
Dedicatòria.
| Divisa | 11 |
| Crítica | 15 |
| Estenies la roba al terrat | 19 |
| Una bandera blava | 23 |
| Si jo em llevava de bon dematí | 27 |
| El berenar a les roques | 31 |
| Pasqua Granada | 35 |
| Venedor d'amor | 39 |
| Quan de bon dematí | 43 |
| Vetlla, revetlla | 47 |
| Platxeria | 51 |
| Estampa japonesa | 55 |
| Passeu pel Port | 59 |
| Cançó | 63 |
| Vora mercat | 67 |
| Sense el ressò del dring | 71 |
| Nocturn | 75 |
| Cançó | 79 |
| L'home bru ros del Port | 83 |
| L'enamorat li deia | 87 |
| Prometença | 91 |
| Flor d'ametller | 95 |
| Bitllet de quinze | 99 |
| Quin dia clar | 103 |
| Divisa | 107 |
| Mester d'amor | 111 |
| Paisatge | 115 |
| Llegenda | 119 |
| Si jo fos pescador | 123 |
| Deu-me una santa | 127 |
| La casa que vull | 131 |
| La mort del just | 135 |
| Divisa | 141 |
| Pregària | 145 |
Poemes en ondes Hertzianes, publicacions "Mar Vella", (1919) L'irradiador del Port i les gavines, (1921). Les Conspiracions, (1922). La gesta dels estels, publicacions de "La Revista", (1922). La rosa als llavis,
La Ploma d'Aristarc, articles (en preparació).
Un enemic del Poble, fulla de subversió espiritual, (1917-1919). Arc-Voltaic, revista d'avantguarda, (1918).
Contra els poetes amb minúscula, primer Manifest Català futurista, (1920). Proa, fulla de poesia i guerra.
* Aquesta obra es troba en el domini públic en aquells països en els quals els drets de copyright són vigents fins 80 anys després de la defunció de l'autor. (Més informació...)
* Les traduccions d'aquest tipus d'obres poden no estar en el domini públic.
# La gesta dels estels/Bitllet de quinze

l'autòmnibus correcte ara acull al nadó amb la dida que el porta
el nadó és més petit que la mamella d'ella
més petit i més bru:
—tot ell sembla una O de joguina que riu
(la mare deu ser prima —bella com un obsequi!)
a dintre de l'autòmnibus el nadó té l'olor de la llet matonada
jo penso en aquell temps
que anant a cercar pa em menjava la tornasi era coca ensucrada
vetaquí que—altre temps—
jo també era un nadó
de cop me feia gran i em duien al fotògraf
—recordeu el retrat on sóc dalt de cavall
un cavall arrogant
alt i net
de cartró:
i era com al cartell de l'Obiols—
aquell que diu:
JA SOU DE L'ASSOCIACIÓ PROTECTORA DE L'ENSENYANÇA CATALANA?
vetaquí que la dida en amagar-se el pit
ha regada la cara a un senyor de l'autòmnibus
semblava aquelles fulles escurades de nata
# Jochs Florals de Barcelona en 1860/Amor es vida

NUMERO 4.
AMOR ES VIDA.
I.
Del palau en una cambra, á la hora en que mort lo sol, plora la trista comptesa la marxa de son espós: que al pensar que va á la guerra, y que pot trobar la mort lluny dels brassos de qui l'ama s'ánima 's cobreix de dol,
y ab la forsa del plorar se li mitx parteix lo cor. Lo compte, que trist com ella no cerca ni trob' consol, sospirant lo front li besa y li diu plé de tristor: —Esposa mèva á Dèu siau! ¡Dèu vulla darvos conhort! Mos vassalls van á la guerra tantost despunti 'l nou jorn, y enrugallats tots m'aclaman per llur compte y llur senyor. La causa es santa, ma vida, ¡ho mana 'l Rey! ¡Dèu ho vol! sols deu puig quedarse 'n casa qui no conegue 'l valor. En mon pit poso la creu, me calso 'ls durs esparons, embrasso l'escut dels avis, y empunyo lo clar pendó: marxo tòst cap á la gloria!... Si moro la mort dels bons ton cor sia mon sepulcre, en ell guarda mon recort; mès si viu del camp ne torno, cenyint garlanda de llor, á rendir vindré á tas plantas
garlanda, vida y honors. Mès pensa sempre, estimada, que axí en vida com en mort, tú serás sempre senyora, tú la reyna del mèu cor.  · · · · · · · · · ·
La hora soná! No es possible que 'm detinga en aquest lloch. Esposa mèva á Dèu siau! ¡Dèu vulla darvos conhort!
II.
Cent voltas lo astre del dia mostrá á la terra sa cara, dès que 'l compte fou marchat á la guerra ab sa mainada. —¡Ay de qui se'n va y no torna! ¡Ay de qui 's mor de anyoransa!— Mès ¡ay! de la grèu comptesa, á qui res la consolava; perque 's consum si no plora, y las llágrimas la matan, que son llágrimas de foch que tot cuant tocan abrasan. —¡Ay de qui se'n va y no torna!
¡Ay de qui 's mor de anyoransa!— Era nit, nit de feresa, en que 'l vent de las montanyas, espantant als aucellets, als aucellets que s'amagan, bramant baixava, y las flors, las floretas desfullava, arrencant feréstechs sons, sons de mort á las campanas. Un corb tal volta escapat, fart de carn, de la batalla, de la torre del homatje al cim del marlet s'agafa, esclata un xiscle, y los cels, responent á s'amenassa, retronan per tots cantons y lo llamp la terra ratlla. —¡Ay de qui se'n va y no torna! ¡Ay de qui 's mor de anyoransa!— Cuatre almugavers forsuts que venen de la crosada, en aquell tan grèu instant pel pont del castell entravan; tres patjes al devant venen per ferloshi lluminaria: en llurs espatllas portant mal guarnit un llit de llansas,
tristos y muts los soldats ja n'entravan per la plassa; de la plassa del castell vers la capella marxavan; allí posan sobre un túmbol un cós mort de una llansada, y á la Verge dels Dolors n'hi encenen set roijas llántias. —¡Ay de qui se'n va y no torna! ¡Ay de qui 's mor de anyoransa!— Dès que lo corb ha xisclat la comptesa ja finava; cuan veu entrar als sèus patjes l'ánima á Dèu ha donada. —¡Ay de qui se'n va y no torna! ¡Ay de qui 's mor de anyoransa!— ¡Pau á qui 'l mata lo amor! ¡Gloria á qui mor per la patria!!
# Jochs Florals de Barcelona en 1860/Discurso del Excmo. Sr. Gobernador civil de la provincia

NUMERO I,
DISCURSO
DEL EXCMO. SR. GOBERNADOR CIVIL DE LA PROVINCIA.
Este es el segundo año en que bajo los auspicios de la ilustrada Municipalidad de esta capital va á presenciar la misma la fiesta de los Juegos Florales. Creados éstos en su orígen en prez de la lengua catalana y para fomentar la aficion y el estudio á las letras y á las artes, como medio el mas digno y eficaz de levantar al pais de la postracion en que á la sazon yacia, si las circunstancias son hoy diversas, no por esto es menos elevada y recomendable la patriótica inspiracion de los hombres de ciencia, dedicados á restablecer aquellas buenas costumbres, porque el culto á lo grande y bello, el recuerdo de las buenas épocas que pasaron y la pureza de la lengua en que los ilustres Concelleres de Barcelona elevaron á tanta altura el lustre y dignidad de Cataluña, son siempre trabajos fecundos en resultados. En breve vamos á presenciar de que manera se cumple esta importante mision por los mantenedores del certámen , así como por las personas ilustradas que, ricas de ciencia por sus estudios y práctica, abren una brillante página á esa juventud aplicada, precoz en inteligencia y en celo por todos los ramos del saber humano y que está llamada á ser la gloria de nuestro porvenir. Se da principio á tan solemne acto.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II/Brindis

Germans grans: vostra festa m'enamora
i el meu cor alça el vol i se n'hi va. Al raig del sol de maig, triomfadora
la vostra copa santa veig brillar.
Oh! pogués amb vosaltres beure en ella
el glop ardent i dolç del vi pairal,
per a cantar una cançó novella
embriagada del regust terral!
Jo sent d'aquí la llengua d'oc que canta
en el bull remorós del vostre vi:
tota ella en vibra, vostra copa santa,
prenyada de cançons que han de florî.
Les cançons floriran en vostres llavis:
un maig dintre del maig serà el convit;
i, al raig del sol que us el farà aclarit,
hi sentireu dansar l'ombra dels avis.
Germans: quan brindareu per la nació,
penseu en els germans de Catalunya:
pareu l'orella envers la terra llunya,
i oireu nostres crits com un ressò.
Perquè heu sabut amb dignitat
anâ a cercar la poesia
dintre d’un verb emmanllevat
havent-ne pròpia correntia,
vos ens posem tots al costat
amb tal de veure si ens pendria
la vostra santa humilitat.
La poesia s'ha enternit
del tracte vostre temorós,
i an-e l'humil ha concedit
allò que nega a l’orgullós:
tota sa gràcia us ha rendit,
i les llunyanes resplendôs
en vostre verb han resplendit.
Al català, que tant aimem,
d'aquesta llum heu fet ofrena:
per’xò nosaltres, que el volem
amb lluïssors de tota mena,
ara a l’entorn tots vos estem
perquè la copa en què bevem
de vostra llum se’ns torni plena.
Amics: és hora de que, veire en mà,
li fem l'ofrena i li retem lloança
an aquest nostre escotorit germà
que ens és tornat d'aquella dolça França.
Quan ell partí amb el raig de sol al front,
encar dormien en la fosca entranya
de dur massís, les formes que ara són,
llur son de pedra al flanc de la muntanya.
I ell les anà una a una desvetllant:
desemboirà amb mans fortes i amoroses
el llim de pedra tot al llur voltant;
i elles aparegueren somnioses amb el somrís que, arreu on naixent van,
tenen, les coses, de sentir's formoses.
Són germanes d'aquelles immortals
filles del nostre mar a l'altra banda;
mes d'aquell temps no oïren els senyals
i perderen llavors la dolça tanda.
I ara, a la veu del nostre evocador,
s'han alçat a la llum, i se les troba
amb aquella mateixa serenor del geni antic, pro amb una tendror nova.
Ell les ha dutes com exemple aquí del sol possible d'un reviure noble. Amb elles sembla haver'ns vingut a dî: — Catalunya: assemblar-te'ls-hi o morî! — Germà: has sigut profeta pel teu poble.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies I

OBRES COMPLETES D'EN JOAN MARAGALL
SERIE CATALANA _____
POESIES
I
Poesies : Visions i Cants : El Comte Arnau Haidé : Disperses : Enllá : Seqüencies ———
PRÒLEG D'EN JOAQUIM RUYRA
MCMXII :: GUSTAU GILI, editor universitat, 45 :: BARCELONA
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II/A uns músics que van pel carrer

Aneu pels carrers — ritmant alegria. La gent que us escolta — de lluny i de prop
acompassa els passos — a la melodia,
pensaments i tot. Passeu invisibles: — les notes alegres
se'n van a l'atzar — de les cantonades,
llunyanes, properes, — i tral·larejades
com irresistibles. Trencant un carrer, — sortiu trascantó:
sou cegos, sou coixos, — sou desgraciats. El passant que us topa — us dóna un diner
i mitja rialla... — i ja us té oblidats.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II/Amors...

AMORS...
¡Quants amors abandonats a les vores dels camins van llençant desesperats llurs aromes pels confins! S'escampen als quatre vents les aromes, mes ja en va: sols dels anants i vinents algun s'hi encantarà... Pro aquell qui les féu venir, l'únic pel qui es fan sentir, mai més no les sentirà.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II/Boscos de Vallvidrera

Ai, boscos de Vallvidrera! quines sentors m’heu donat! Tenia el mar al darrera i al davant el Montserrat, i als peus els llocs del poeta que ja és a l’eternitat. Més enllà d’altres carenes, el Pireneu, tot nevat, i aquell dolç país de França que deu ser a l’altre costat... Ai, boscos de Vallvidrera! quines sentors m’heu donat! Tot baixant per la drecera he vist un arbre rosat: ametller que presumies, un altre se t’ha avançat. —De massa matiner que era ara em veus tan despullat: les glaçades d’aquests dies totes les flors m’han llevat; prô encara en tinc unes quantes: mira’m de l’altre costat. —Ara veig que no tens culpa: ametller, que Déu te guard, que sens tu la bona nova no m’ho hauria semblat.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies I/Index

| | Planes |
| Pròleg | I |
| Ave Maria Puríssima | 3 |
| POESIES | |
| Pròleg | 19 |
| L'oda infinita | 21 |
| Claror | 23 |
| Les Minves del Janer | 25 |
| Ella parla | 27 |
| Enviant flors | 31 |
| Festeig | 33 |
| Vora la mar cantàbrica | 33 |
| Adéu | 35 |
| Donant les joies | 37 |
| Nuvial | 39 |
| Conjugal | 43 |
| Paternal | 45 |
| Pirenencas | 47 |
| A dalt del Pirinèu | 49 |
| La vaca cega | 55 |
| Goigs a la Verge de Nuria | 57 |
| Tríptic de l'any | 61 |
| Quaresma | 63 |
| Corpus | 67 |
| Unes flors que s'esfullen | 69 |
| Nadal | 71 |
* Planes
| Epíleg | 75 |
| Excelsior | 77 |
| VISIONS Y CANTS | |
| Visions | 81 |
| El mal caçador | 83 |
| Joan Garí | 87 |
| El Comte Arnau | 91 |
| L'ànima | 103 |
| La cançó del Comte Arnau | 104 |
| Escolium | 117 |
| La fi del Comte Arnau | 124 |
| L'estimada de Don Jaume | 131 |
| La fi d'en Serrallonga | 135 |
| Intermezzo | 143 |
| A la Mare de Deu de Montserrat | 145 |
| La cançó de Sant Ramón | 147 |
| En la mort d'un jove | 149 |
| Els reis | 151 |
| Sol solet... | 153 |
| Dimecres de cendra | 155 |
| Lo Diví en el Dijous Sant | 157 |
| L'aufàbrega | 159 |
| A montanya | 161 |
| Després de la tempestat | 163 |
| La nit de la Puríssima | 165 |
| L'ànima de les flors | 167 |
| La dòna hermosa | 169 |
| L'esposa parla | 171 |
| Cants | 173 |
| La sardana | 175 |
| El cant de la senyera | 179 |
| Cant dels joves | 181 |
| Cant de maig cant d'alegría | 183 |
| Cant de Novembre | 185 |
| Els tres cants de la guerra | 187 |
* Planes
| Els adéus | 187 |
| Oda a Espanya | 188 |
| Cant del retorn | 190 |
| La nostra bandera | 193 |
| Per tu ploro (sardana) | 195 |
| L'Empordá (sardana) | 197 |
| Himne a la senyera de l'Orfeó Catalunya, de Cassá de la Selva | 199 |
| Himne de l'arbre fruiter | 201 |
| Himne ibèric | 203 |
| Els focs d'aquest Sant Joan | 207 |
| LES DISPERSES | |
| Dins sa cambra | 211 |
| L'hort | 215 |
| Jugant | 217 |
| Diumenge | 219 |
| A dues violes marcides | 221 |
| Romanza sens paraules | 223 |
| A un amic | 225 |
| Diades d'amor | 227 |
| Davant del temporal | 231 |
| Haidé | 233 |
| Matinal | 241 |
| Pirenenca | 243 |
| Per la Boira | 245 |
| L'ametller | 247 |
| Oració a Santa Llucia | 249 |
| La balada del bes | 251 |
| La missatgera més segura | 253 |
| Soleiada | 255 |
| Les roses franques | 257 |
| Hospitalaries | 259 |
| Els núvols de Nadal | 261 |
| | Planes |
| ENLLÀ | |
| Els ametllers | 265 |
| Vistes al mar | 267 |
| Seguit de les vistes al mar | 270 |
| El Pi d'Estrac | 272 |
| Les montanyes | 275 |
| Retorn | 278 |
| Represa | 280 |
| Glosa | 281 |
| Del Montseny | 287 |
| Del Montjuic (en la tomba nova d'en Verdaguer) | 291 |
| SEQÜENCIES | |
| La fageda d'en Jordà | 295 |
| Avent sentit Beethoven per Miecio Horzowzky, infant | 297 |
| La sirena (fragment) | 299 |
| Primer dol | 301 |
| En una casa nova | 303 |
| Fi d'any | 305 |
| Oda nova a Barcelona | 307 |
| Cant espiritual | 313 |
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II

OBRES COMPLETES D'EN JOAN MARAGALL
SÈRIE CATALANA _____
POESIES
II
nausica : cants homèrics : olímpica primera de píndar ton i guida : fragments d'«enric d'ofterdingen» : Fragments d'«així parlà zarathustra» altres traduccions : poesies originals disperses i inèdites fragments autògrafs
——— SEGONA EDICIÓ CORREGIDA ———
MCMXVIII :: GUSTAU GILI, editor universitat, 45 :: BARCELONA
# Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II/Al cim

El sol se n'anava
quan jo hi he arribat. La copa dels pins ja era negra,
pro el tronc tot daurat.
El cim, tot vermell del sol, que es ponía
una mica a ponent del Montserrat;
i la muntanya santa resplendia
d'un encès morat.
Mes el sol ha tombat la carena
i tot s'ha apagat.
He baixat. Per la terra enfosquida
no restava ni un rastre de sol;
i al bell fons de la Vil·la Joana
començava a cantâ un rossinyol.
# Resolució GAP/149/2007, de 16 de gener, per la qual es dóna conformitat al canvi de nom del municipi de Cabrera d'Igualada, que passa a denominar-se Cabrera d'Anoia

RESOLUCIÓ GAP/149/2007, de 16 de gener, per la qual es dóna conformitat al canvi de nom del municipi de Cabrera d'Igualada, que passa a denominar-se Cabrera d'Anoia.
El dia 29 de maig de 2006, el Ple de l'Ajuntament de Cabrera d'Igualada va acordar iniciar un expedient de canvi de nom del municipi de Cabrera d'Igualada pel de Cabrera d'Anoia. Aquest canvi de denominació té per objecte recuperar l'antic nom del municipi, i fa referència a la denominació de la seva comarca i a la conca del riu Anoia.
L'acord va ser sotmès a informació pública, mitjançant la seva publicació al DOGC i al BOP de Barcelona durant un període de 30 dies, sense que es presentés cap al·legació dins aquest tràmit.
En sessió de 5 de setembre de 2006, el Ple de l'Ajuntament de Cabrera d'Igualada va aprovar amb el quòrum legal establert el canvi de denominació del municipi, que passa a denominar-se Cabrera d'Anoia.
En data 17 de novembre de 2006, l'Institut d'Estudis Catalans va emetre informe favorable a la denominació acordada per l'Ajuntament.
D'acord amb el que disposen els articles 30 a 32 del Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya, i els articles 57 a 59 i 64 del Decret 140/1988, de 24 de maig, pel qual s'aprova el Reglament de demarcació territorial i població dels ens locals de Catalunya,
Resolc:
1Donar conformitat al canvi de nom del municipi de Cabrera d'Igualada, que passa a denominar-se Cabrera d'Anoia.
2Incorporar aquesta modificació al Registre d'entitats locals de Catalunya del Departament de Governació i Administracions Públiques.
3Posar aquest canvi de nom en coneixement de l'Administració de l'Estat, als efectes del que preveu l'article 32.2 del Text refós de la Llei municipal i de règim local de Catalunya.
Barcelona, 16 de gener de 2007
Joan Puigcercós i Boixassa Conseller de Governació i Administracions Públiques
# A Pepa

A Pepa
Pepa, quan ja la nit s'atansa, quan ja a ta mare has dit adéu, quan sota el gresol va inclinant-se ton cos mig nu per pregar Déu;
llavors que l'ànima cansada cerca la calma de la nit; quan ja la còfia t'has llevada i has esguardat bé sota el llit;
quan tos parents ja la parpella van aclucant dins l'aire bru, digues, amor, gentil donzella: en quines coses penses tu?
¿Penses tal volta en l'heroïna d'una novel·la intranscendent; en tot el que el cor s'imagina i la realitat desment?
¿Penses tal volta en la muntanya que sols engendra ratolins; en un galant vingut d'Espanya, en un marit, en uns llamins?
¿Penses potser en les esperances d'aquell minyó que tens corprès? Penses en jocs, vestits i danses? En mi, tal volta? Potser en res?
# A la convalescencia del Duch de Monteleon, gran poeta

No tant son curs Apolo apresuraba Seguint la bella Dafne cuand fugia, Com per Tesalia, gran senyor, corria Cercant remey á vostra pena brava.  Las deesas y las nínfas enviaba, Per lo que la gran mare brota y cria; Cual lo dictamo y ápit li cullia, Cual preciosas conservas li donaba.  Cual d' ellas acudia als sacrificis, Espargits los cabells, y ab flama encesa Imploraba del cel vostre reparo:  Pero, que molt que o's sian tan propicis, Si un raig perdia Apolo de noblesa, Y las deesas y ninfas son amparo.
# A la inconstancia de las donas

Ab lo llarch temps lo tigre mes ferós Acostuma amansar sa gran bravesa ; Y l' toro brau se humilla ab tal mansesa, Fins á portar un jou sobre del tós.  Ab lo llarch temps apren de ballá un gos, Y lo falcó de anar ab lleugeresa Sobre la cassa, y darla cuand es presa ; Y axí s' fan domestichs lo Lleó y lo Os.  Ab lo llarch temps, ab llengua cefallosa, Lo papagall paraulas pronuncia, Y lo elefant apren terme y criansa.  Ab lo llarch temps tota y cualsevol cosa Se alcansa; y casi en tot vens la porfia, Sino la dona, y constant en sa mudansa.