OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decret 428/1981, de 5 de novembre, que concedeix al senyor Salvador Dalí i Domènech la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya

Salvador Dalí, més enllà i al marge de qualsevol altra consideració, un dels genis paradigmàtics de l'art del segle XX i una de les fites en la història de les arts plàstiques de tots els temps. La seva figura —han dit els crítics— sobrepassa el moviment estètic i revolucionari del superrealisme. Dalí, amb els seus extremismes tan polèmic amb el seu esperit, les seves preferències o els seus refusos i les seves angoixes, ha sabut crear una obra única. Al costat, però, d'aquestes personalíssimes consideracions, l'obra de Dalí és, conscientment o inconscientment, una obra que traeix sempre una inequívoca arrel catalana que es reflecteix en múltiples símbols extrets de la seva terra i que resten emmarcats dins l'horitzó —tan estimat per l'artista— del blau de la Mediterrània empordanesa de Portlligat. Per tot això i perquè, fill d'una tradició catalana, Dalí ha esdevingut una de les figures més grans de l'art, la nostra més alta institució de govern vol avui manifestar d'una manera pública l'admiració de tot Catalunya per la seva obra que, tot i que és per la seva grandesa patrimoni universal, resta i ha de restar, per damunt de tot, patrimoni del poble català. En conseqüència, a proposta del Conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Atorgar al senyor Salvador Dalí i Domènech la Medalla de la Generalitat de Catalunya, en la seva categoria d'or.
Barcelona, 5 de novembre de 1981
Max Cahner Conseller de Cultura i Mitjans de comunicació
# Decret 43/1981, de 22 de gener, concedint al senyor Josep Vicenç Foix la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya

Josep Vicenç Foix ha aconseguit una obra molt personal de síntesi entre el classicisme i l'avantguardisme que passant per provatures futuristes i superrealistes constitueix un món riquíssim que lliga la lírica i les arts plàstiques i que, per mitjà de les arrels clàssiques catalanes, provençals i italianes, el consagra com un autèntic clàssic modern amb la riquesa idiomàtica i una tècnica excepcionals. Foix, amb la màgia del seu verb, ha sabut fer arribar la llengua catalana a una altura de creació i de perfecció rarament assolida i ha expressat en els seus versos l'humaníssim conflicte entre sentiment i raó, entre el que és nou i el que és vell, entre l'instant i l'eternitat. Al costat d'això, la seva dita és també el testimoniatge d'un treball tenaç i constant —a la premsa, en els medis artístics i acadèmics— en defensa, civilitzadíssima, ètica i intel·lectual, de la idea d'una catalanitat més enllà i al marge de qualsevol partidisme. És per això que la nostra més alta institució de govern vol manifestar d'una manera pública l'agraïment de tot Catalunya envers una figura que, en el camp de les lletres, ha assolit els nivells de la més alta perfecció, i també envers l'home que, cridat a servir el seu poble, ha sabut respondre sempre amb fidelitat, amb honor i amb dignitat. En conseqüència, i a proposta del Conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Atorgar al senyor Josep Vicenç Foix la medalla de la Generalitat de Catalunya, en la categoria d'or.
Barcelona, 22 de gener de 1981.
Max Cahner Conseller de Cultura i Mitjans de comunicació
# Decret 43/1987, de 13 d'abril, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual és aprovada la nova denominació bilingüe del Municipi de Sagunt en valencià i Sagunto en castellà

| 769 | DECRET 43/1987, de 13 d'abril, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual és aprovada la nova denominació bilingüe del Municipi de Sagunt en valencià i Sagunto en castellà. [87/1150] |
L'Ajuntament de Sagunto (València), en sessió celebrada el dia 21 de novembre de 1986, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe Sagunt en valencià i Sagunto en castellà. El Gabinet d'Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia de Sagunt i no s'escau cap informe per a la forma en castellà Sagunto que és la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d'Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l'article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana. En atenció d'aquests motius, vist l'expedient instruït per l'Ajuntament de Sagunto (València) per a l'alteració de la denominació actual per la forma bilingüe de Sagunt en valencià i Sagunto en castellà, i d'acord amb la proposta elevada per la Conselleria d'Administració Pública en què s'acredita el compliment de les prescripcions exigides per la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 13 d'abril de 1987,
Article únic L'actual Municipi de Sagunto, de la Província de València, adoptarà la forma bilingüe per a la seua denominació: Sagunt en valencià i Sagunto en castellà. Les referències que al nom antic hagen efectuat pels òrgans de l'Estat o d'altres Organismes públics es consideraran fetes, d'ara endavant, a la nova denominació.
València, a 13 d'abril de 1987.
El Conseller d'Administració Pública, VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Sagunt a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de Sagunt

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 44/1989 sobre la denominació oficial del municipi de Moixent

L’Ajuntament de Mogente (València), en sessió celebrada el dia 29 de juliol de 1988, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe: Moixent en valencià i Mogente en castellà.
El Gabinet d’Ús del Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia Moixent i no escau cap informe per a la forma en castellà, que n’és la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Mogente (València) per a l’alteració per la forma bilingüe, Moixent en valencià i Mogente en castellà, a proposta del Conseller d’Administració Pública, amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en la sessió del dia 4 d’abril de 1989,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Mogente, de la província de Valencia, adoptarà la forma bilingüe per a la denominació:
Moixent en valencià i Mogente en castellà. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 4 d’abril de 1989.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Moixent a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Moixent

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Himne a Afrodita (Antoni Rubió i Lluch)

I
Oh tú, en richs tronos, Afrodita eterna, de Zeus, oh filla, veneranda y falsa, mes veus escolta; no ab afanys, ni penes,  mon cor castigues. Ans ací vina, com un temps vingueres, mos prechs encesos agradosa ohintne; de Zeus ton pare, lo daurat estatje  per mi deixares; Al lleuger carro, bells moixons junyies, que ab batre d'ales, ab prest vol te duyen, y obrintse l'éter, a la negra terra  del cel baixaves. Y tu, oh ditxosa, ab immortal mirada dolça'm somreyes: ¿Pera què m'invoques? me demanaves: ¿quines dures penes  ton pit turmenten? Qu'es lo que ab ansies el teu cor anyora? a qui entre'ls llaços del amor blaníssims de nou vols pendre? Quin amant, oh Safo,  injust t'esquiva? Puig si't rebutja, tornarà a tos braços, dons vindrà a darte si ara'ls teus desdenya, si no t'estima, ton amor ben prompte  vindrà a implorarne. Vina y deslliuram de mos dols crudíssims, y a mon cor dona, quant mon cor cobeja; com protectora, prop de mi tú sempre,  sempre ab mi lluyta.
II
Igual me sembla als immortals el jove que en ta presencia logra seure, hermosa, y ab clar somriure y dolça veu conversa,  d'aprop ohinte. Y el cor se'm torba y dins el pit batega tan sols al veure't, y de sopte als llavis la veu els manca; la trabada llengua  se torna muda. Sento de prompte que una ardenta flama dins de mes venes amagada corre; els ulls se cobren d'un fosch vel, y resten  sorts els oídos. Suor gebrada tota m'ompla, y forta tremor m'agita, molt més groga'm torno que herba marcida, y defallint, com morta,  sens alè quedo.
Traducció ajustada a l'original grech, per Antoni Rubió y Lluch
# Hamlet

* Hamlet: príncep de Dinamarca, traducció d'Artur Masriera (1898)
* Hamlet: príncep de Dinamarca, traducció d'Antoni Bulbena i Tusell (1918)
* Hàmlet, traducció de Magí Morera i Galícia (1920)
# Hatikvah

* Aquesta obra es troba en el domini públic en aquells països en els quals els drets de copyright són vigents fins 70 anys després de la defunció de l'autor.
* Les traduccions d'aquest tipus d'obres poden no estar en el domini públic. (Més informació...)
# Hero i Leandre

Hero i Leandre
POEMA ATRIBUIT A MUSEU (Segle V)
AMB • LA • VERSIÓ • LITERAL • EN PROSA • DE • LLUIS • SEGALÀ • I • EN VERS • D'AMBROSI • CARRIÓN • DUENT EN • APÈNDIX • LES • TRADUCCIONS • INÈ- DITES • DE • PAU • BERTRÀN • I • BROS I • JOSEP • M^ • PELLICER • I • PAGÈS
L'Institut de la Llengua Catalana, en donar a
l'estampa el poema d'Hero i Leandre traduit per
Ll. Segalà i A. Carrión; ha volgut retre homenatge a
la memoria dels dos humanistes Pau Bertràn i Bros
i Josep M.ª Pellicer i Pagès publicant llurs traduccions
inèdites, encare que no sien del tot acabades i a la del
primer entengués el poeta que li mancava el treball de llima segons consta en una anotació del manuscrit.
| | Pàgs. |
| Text grec i versió literal de LI. Segalà | 7 |
| Traducció en hexàmetres de A. Carrión | 29 |
| Apèndix : Traducció de P. Bertràn i Bros | 45 |
| Traducció de J. M.ª Pellicer i Pagès | 58 |
# Goigs de Nostra Senyora de Montserrat

GOIGS de nostra senyora de montserrat.   Puig floriu com una rosa en lo cor del Principat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Quant Jesús en creu espira, Angelets ab serra d' or serravan vostra cadira, gentil Reyna del amor; vos la feren tan hermosa que hi seguéreu de bon grat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Barcelona 'us ha tinguda com sa perla un rich anell, mes del moro combatuda vol salvar tan rich joyell;
la montanya s' es desclosa per tenirlo ben guardat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Las estrellas vos mostravan molts dissaptes á uns pastors, mentre 'ls Angels las baixavan tot cantant himnes á chors; d' aqueix cel que en terra's posa vol gosarne'l bon Prelat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Vostre olor de primavera va guiantlo al lloch felís hont floríau, Rosa vera, del roser del paradís. Lo perfum d'aqueixa Rosa per lo mon será escampat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
En sos brassos vos ha presa, plorant llágrimas d' amor, per portarvos á Manresa hont tindréu retaule d'or.
Processó majestuosa va cantan per lo serrat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Arribant ahont sou ara no voleu passar avant; com que sou la nostre Mare, voleu véurens de aquí estant: á sa Mare bondadosa Dèu per fills nos ha donat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
En vostra santa capella vos vingué á veure Colon, y pot ser fóreu l' estrella que 'l guiáreu al Nou Mon. Quan als peus d' Espanya 'l posa Vos un temple hi heu fundat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
A Joan d'Austria guiáreu á las ayguas de Lepant, ab sas naus allí enfonzáreu á Mahoma agonizant.
Ab la creu victoriosa la mitja-lluna ha eclipsat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Sant Ignasi de Loyola fundá ab Vos la Companyía; y aprengué en la vostra escola qui fundá la Escola-Pia; de Nolasch guia animosa, molts cautius heu llibertat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Desde 'l cim de eixa montanya benehiu nostre país, benehiu tota l' Espanya, féune vostre paradís. Dels fidels Pastora hermosa, benehiu vostre ramat: Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
Puig floriu com una rosa en lo cor del Principat. Miraunos sempre amorosa, Princesa de Montserrat.
# Himne a Afrodita

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Himne a Afrodita pot tenir els següents significats:
Poema de Safo de Lesbos (també anomenat Himne en honor d'Afrodita, Invocació a Afrodita o Oda a Afrodita):
* Himne a Afrodita, traduït per Antoni Rubió i Lluch, part de Biblioteca d'autors grecs i llatins (1910): Oh tú, en richs tronos, Afrodita eterna...
* Himne a Afrodita, traducció de Viquitexts - Criis2211 (2022): Immortal Afrodita d'acolorit tron,...

## Vegeu també

* A Afrodita, poema de Joan Maragall de 1918: O Musa, digue'm les obres d'Afrodita d’or,...
# 40 cançons populars catalanes/Els tres Tambors

Si n'eren tres tambors: venien de la guerra; el més petit de tots
porta un ram de rosetes    Ram, rataplam La filla del rei n'es al balcó que's passeja. — Vine, vine, tambor. Dô'm aquestes rosetes. — No us donaré jo'l ram si no m deu l'amoreta. — L'haveu de demanar al pare i a la mare. Si ells diuen que sí, per mi no s'ha de perdre. — Tambor se n va a trobar al rei i ane la reina. — Déu te guard, rei francès Vols dar-me la filleta? — Ix-me d'aquí, tambor, abans no't faci pendre. — No'm fareu pendre vós, ni cap d'aquesta terra, que allà en el meu país hi tinc gent que'm defensa. — Digues, digues, tambor: qui es, doncs, el teu peire? — El meu pare es el rei de tota l'Anglaterra — Vine, vine, tambor, que't daré la filleta — No m sento grat de vós, tampoc me'n sento d'ella, que allà en el meu país se veuen de més belles
# 40 cançons populars catalanes/Els Segadors

Primera Variant
Catalunya, triomfant
tornarà a ser rica i plena!
Endarrera aquesta gent
tant ufana i tant soperba! Bon cop de falç!
Bon cop de falç quan vulguin moure brega! Bon cop de falç!   Ara es hora, segadors!
Ara es hora d'estâ alerta!
Per quan vingui un altre Juny
esmolem ben bé les eines!
Bon cop de falç!
Bon cop de falç si·l blat ens volen pendre!
Bon cop de falç!   Que tremoli l'enemic
en veient la nostra ensenya
com fem caure espigues d'or,
quan convé seguem cadenes.
Bon cop de falç!
Bon cop de falç, defensors de la terra!
Bon cop de falç!
Segona variant
Catalunya, comtat gran,
qui t'ha vist tant rica i plena!
Ara 'l rei nostre senyor
declarada·ns té la guerra. Bon cop de falç, defensors de la terra!
Bon cop de falç!
El gran comte d'Olivar
sempre li burxa l'orella:
— Ara es hora, nostre rei,
ara es hora que fem guerra
contra tots els catalans. —
Ja ho veieu quina n'han feta:
seguiren viles i llocs
fins al lloc de Riu d'Arenes;
n'han cremada una iglesia
que Santa Coloma·s deia;
cremen albes i casulles,
els calzers i les patenes,
i el Santissim Sagrament,
alabat sia per sempre.
Mataren un sacerdot
mentres que la missa deia;
mataren un cavaller
a la porta de l'iglesia,
don Lluís de Furrià,
i els angels li fan gran festa.
El pa que no era blanc
deien que era massa negre:
el daven an els cavalls
sols per assolar la terra;
del vi que no era bo
engegaven les aixetes:
el tiraven pels carrers
sols pera regar la terra.
A presencia dels seus pares
deshonraven les donzelles.
En daven part al virrei
del mal que aquells soldats feien — Llicencia·ls he donat jo
molta més se·n poden pendre — A vista de tot això
s'es esvalotat la terra.
Entraren a Barcelona
mil persones forasteres
entren com a segadors
com erem en temps de sega
De tres guardes que n'hi ha
ja n'han morta la primera en mataren al virrei
a l'entrant de la galera,
mataren als diputats
i als jutges de l'Audiencia
Anaren a la presó:
donen llibertat als presos
El bisbe ·ls va beneir
amb la mà dreta i l'esquerra:
— Ont es vostre capità,
ont es la vostra bandera? —
Varen treure·l bon Jesús
tot cobert amb un vel negre
— Aquí es nostre capità,
aquí es la nostra bandera
A les armes, catalans,
que·ns han declarat la guerra! —
# 40 cançons populars catalanes/Els fadrins de Sant Boi

Els fadrins de Sant Boi molta fatxenda gasten El més petit de tots en gasta més que ls altres. Tra-la-rà El maco de la Lays, tra-la-rà. Va vestit de vellut, botonada de plata. Se n'ha comprat un ram per dâ a l'enamorada. Se n'ha comprat un ram: set duros d'or costava; tres duros costa'l ram, quatre més la lligada Quan l'ha tingut comprat ja no sab ont posar-se'l, ja se'l posa al barret per fer més pompa i gala. Quan l'hi ha tingut posat carrê avall se n'anava, quan es a mig carrer ja'n gira'ls ulls enlaire. Ne veu la seva amor sola que's pentinava amb una pinta d'or, l'escarpidor de plata. Amb el signe que fa coneix que n'hi té entrada. Se'n puja escala amunt com si fos de la casa. Quan es a mig replà
la troba que baixava. Li dóna'l Déu-vos-guard. Raó no li tornava. Ja n'hi presenta'l ram: li fa mitja rialla; li torna a presentar: li fa tota plegada. —El ram prou me l'ha pres, l'amor no me l'ha dada. Si no'm doneu l'amor, feu-me'n una abraçada. —Això no ho faré jo, que'n fóra castigada, castigada de Déu, del pare i de la mare, també dels meus germans, dels germans i germanes, i de tots els parents i de la gent de casa.
# 40 cançons populars catalanes/L'Hostal de la Peira

A l'hostal de la Peiradames hi van anar. Ja truquen a la porta;ja responen : — Qui hi ha? — Som unes pobres dames:si ns voleu allotjar. — Obre-ls la porta, moça,i deixa-les entrar.— Diuen a la mestressa:— Què hi ha pera sopar? — N'hi ha tunyina amb ceva,bolets amb bacallà.— La una no té gana,l'altra no vol menjar, l'altra està prenyadetai al llit se'n vol anar. Demanen una cambraper poder-s'hi tancar. La moça se les mira:no li van agradar. — Agafa 'l llum, tu, moça.Ves-les-hi a acompanyar.— Quan foren a la cambrase varen despullar. La moça n'es traidora:pel pany les va guaitar. Se'n baixa a baix la moça:se'n posa a sospirar. — De què sospires, moça?Què tens per sospirar? — Què haig de tenir, mestressa?Que nos volen robar: porten calceta curta,pistoles als costats. Aneu al llit, mestressa,que anit jo vui vetllar; que avui, si no m'enganyo,nos tenen de robar.— Al sê al llit la mestressa,ella a l'escó's posà. Quan són les dèu tocadesels lladres van baixar. Ja van de cambra en cambraper veure què hi haurà; se'n baixen a la cuina:la moça hi van trobâ. Quan entren a la cuinaella's posa a roncâ: ne feia l'adormidadamunt d'uns sacs de gra. Tres gotetes de ceraal pit n'hi van tirâ. La moça n'es traidora:ronca que més roncà. Lo un ne deia a l'altre:— Ben adormida esta.— Un braç de criaturaal foc ne van tira. — Qui està despert, s'adorm;qui dorm, dormit s'està.— Ja'n surten al defòra,se'n posen a xiula. La moça n'es traidora:la porta 'ls va tancar. — Obre la porta, moça:cent escuts te'n vui dar. — Ni per cent ni cinquantala porta s'obrirà. — Aquell braç de criaturasi me'l volguessis dar. — El braç bé te'l daria,més no'l puc apagar.
— Dins la gerra de l'olitira'l: s'apagarà. — Per ont vos el daria,per ont vos el puc dar? — Dóna-me'l per la porta,per 'quest forat que hi ha.— La moça n'es traidora:a la cuina se'n va, 'gafa 'l braç de criatura,el tallant a l'altra mà. — Treu la mà per la porta,que'l braç te vui donar.— Pensant-se que li dava,el seu li va tallar. — T'asseguro, criada,que me l'has de pagar: amb la sang de tes venesla mà me'n vui rentar, i amb ta cabellerame la vui aixugar. Hostaler de la Peirate'n pots ben recordar: a la teva criadala pots ben estimar, que t'ha salvat la vidai l'hostal de robar Dels tres fills que tu'n tensli pots donar a triar. si 'l petit no li agrada,l'hereu li pots donar.
# 40 cançons populars catalanes/El bon caçador

Una matinada fresca vaig sortir per 'nâ a caçar.
No'n trobo perdiu ni guatlla pera poder-li tirar. Si'm tira l'amor i'm toca, si'm toca, bé'm tocarà. Sinó una pobra pastora que'n guardava'l bestiar. Ja la'n trobo adormideta a la vora d'un canyar. De tant boniqueta que era no la'n goso despertar. Ne cullo un pom de violes i al pit les hi vaig tirar. Les violes eren fresques, la pastora's despertà. Quan ne fou despertadeta tots els colors trasmudà. —¿Digau-me, la pastoreta, de qui es el bestiâ? —Les ovelles, del meu pare; els moltons, del meu germà; les cabretes ne són meves; els cabrits, del rabadà. ¿Què cerqueu per'quí, el bon jove què hi veniu aquí a buscar? —El vostre amor, donzelleta, si me'l volieu donar. —Demaneu-lo an el meu pare, o també an el meu germà, i sinó a la tia monja o bé a l'oncle capellà, que si ells vos el donaven, per mi ben donat serà.
# 40 cançons populars catalanes/El testament d'Amelia

N'Amelia està malalta, la filla del bon rei. Set doctors la visiten. No saben quin mal té. Ai, que'l meu cor se'm nua per un ram de clavells. Les dames la van a veure, cavallers i gent del rei. També hi ha pujat sa mare en la companyia d'ells. — Ai filla, la meva filla, el vostre mal quin deu ser? — Ai mare, la meva mare, bé prou que vós el sabeu: metzines m'haveu donades dintre d'un ram de clavells. — Ai filla, la meva filla, no he tingut mai tal intent. Quan ne sereu combregada, tindreu de fer el testament. — Del testament que he fet, mare, poca alegria'n tindreu: set castells que tinc a França tots estan al poder meu. Ne jaquesc tres al meu pare; tres a Carles, germà meu; l'altre'l jaquesc per almoines an els pobres i als romeus. La creu, collar i manilles són per la Mare de Déu; les altres joies, pels frares que enterraran el cos meu.
— Ai filla, la meva filla,
doncs a mi no·m jaquiu re?
— A vós la caputxa oldana,
que encara no mereixeu.
— Ai filla, la meva filla,
i re més no·m jaquireu?
— Vós jaquesc, mala madrastra,
per sempre lo marit meu,
perquè·l tingueu en cambra
tot'hora que volgueu,
que ara no us faré nosa
l'hora que l'abraceu.
Ai, que·l meu cor se·m nua
per un ram de clavells.