OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/No só gosat en demanar mercé

LXXI.
  No só gosat en demanar mercé
á ma dolor que del tot m' abandon
un poch espay de temps la prech que 'm don
á poder dir lo mal que d' ella 'm ve,
é si mon cor en sa força retorn
y 'l torbamént del entenimént pert,
porá saber qui d' amor no es cert
ira y amor com dins mi han contorn.
Si com lo cech no coneix nit ne jorn
si dels vehents no es ell avisat,
d' ira y amor no se qual m' ha sobrat,
hajéu avis los qui m' estáu entorn.
Jo desig mòlt qu' amor m' abandonás
car sola es la causa de mon mal,
mes de poder ira no te caval
que contra amor jo tant me rebellás.
E si remey á ma dolor trobás,
fóra content car jo 'n desig exir,
los vostres fets me fan vos avorrir
é no 's pot fer que ab vos praticás.
Mon partiment no puch ben acabar,
en vos pensant estrany turment n' atench,
é quant l' estat de mi saber m' atench
lla donchs jo caich en mi pus ignorar.
No se remey qui 'm puscha consolar
si altra amor nova no 'm conseguesch.
O tu amor, colp vell guareix ab fresch,
ó de aquest me vulles bandonar.
Vegues mon cor en quina dolor jáu,
en ton hostal no merex tan dur llit.
¿Quí es l' hom viu qui mills t' haja servit?
Tant es humil qu' esforç no 'l pot fer brau.
Plaguès i Dèu qu' ab mi mateix fès pau
mi acordant ab cor ferm á la mon,
jo mir, é pens si 'l món ha cas tant fort
com de amor é d' ira fèrse esclau.
Afany ha assats l' hom dos senyors sirvènt
é quant mes donchs essent ells enemichs,
quant un complach l' altre es vers mi inichs
no sé com bast compláurels egualmènt.
Tornada.
O foll amor, si es ver que 'l jovènt
es occasió de tu á mi forçar,
si be lo món restant no pot prear,
vellea 'm plau qui dels mals es esmènt.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/No guart avant, ne membre lo passat

LV.
No guart avant, ne membre lo passat,
un punt estret guarda mon pensament,
no guart la fi tenint mon seyn torbat
é per voler afectat al present,
no solament colpa del mal oblit
ne la tristor ne 'l dan que me 'n vindrá
apassionat per un present delit.
no 'm jaqueix temps per veure 'l que será.
Ja no conech mon dany ó mon profit
perqué 'l voler en res no dubtará
qui 'm dá consell de seny es defalli,
oint de mí lo que oir porá,
quant mes rahó contrastava 'l voler
per aquell fon sobrada en la fí
d' ella senyal en mi no 's pot saber
vence 'l voler rahó de mi fugí.
Mon pensament en vos es mes qu' en mí.
é mon delit per vos passa primer
james aquell ans que vos jo sentí
ma voluntad á mi troba darrer:
jo só content si veig content á vos
é tant en mi aquest desig es grant
que 'l sentiment es perdut de mon cos
fins que 'l voler vostre va sadollant.
Delit no sent la vostra carn tocant
tant mon voler del vostre es desijós
tal passió d' açó 'm veig al devant
que lo méu cos ne resta tremolós;
he tant desig que assats me améu
que no 's pot fér me bastéu comentar
é si 'm acost á vos veure poréu
que mon esforç es menys per sobre' amar.
E per ço 'm pens que 'm deveu desamar
car dintre mi jo crech que no vehéu,
pens que no bast pláureus al praticar
é muyr de pór que de mi 'us contenteu,
é quant algun de sa virtut 'm aeort
ó de alguns béns ó que sia mòlt bell,
lo qu' á mi fall tem que 'us vé al recort •
é desijáu tot cuant es en aquell.
A tot quant pór ateny ab son martell
tem lo méu cor fentse franch á la mort
car no imagin que no m' faça volpell
y 'l cert no crech é que 'm fes Dèu report;
quant me cuyt ser ab vos en millor punt
sens algun cas mude opinió
distintament mon ésser no ha punt
á mal é bé cercam trobe rahó.
Lo turmentat ten present sa passió
que met oblit al mal d' ésser difunt
en semblant cas á mi conech que só
fugint dolor en major dolor munt,
tan de present me passiona amor
que jo pratich mólt qu' en amor me nóu
é coneixent me 'n resta gran dolor
com lo méu puny en matar mi se móu.
Tornada.   O foll amor, conciencia 'm remóu
que diga 'ls mals de vos y lo fals bé
lo desperat no será menys de fé
y á mólt mezquí no 'l faréu portar jóu.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/O fort dolor jo 't prech que mi perdons

LXXVI.
  O fort dolor jo 't prech que mi perdons,
si no seguesch la tua voluntat
la que jo am contra tu ha manat
donchs si nó muyr no'm despulls dels téus dons,
puix á mi vull en dues parts partir
é don á tu l' enteniment per part,
é lo méu cos de la mort lo apart
á fort amor jo no puch contradir.
La que jo am mi no consent morir, dónam á tu llançat á ton voler é sab que tu no 'm serás mercener no 'm desempars fins á vida finir. En aquell punt hajes compasió d' aquella que de mi jamés la haurá, com l' esperit del cos exir volrá oblida mi, ménbret de la qui só,
En aquest món la mia ánima 't dó y 'ls pensaménts que 't sabrás ocupar, de res del cos no 't vuller empatxar car viure tol en que digués que no. Del cos mezquí no sies descontenta car tot es téu sinó lo movimént é sos gemechs no váguen jo durment ta voluntat mon somni la contenta.
Puix per mos crits mercé de mi absenta é Dèu per vos vol punir mos demerits é los méus fats contrasten á mos merits, llisenciats dolor qui 'm desatenta. Car una es ma vida y ma esperança é fa grant tort qui 'ls tol la companyia é vos diéu que 'ns plau la via mia ells departits, la mort del món me llança.
Crehéu de ferm que só en ferma acordança que perdré 'ls ulls sí pert á vos de véure é per null cas lláuger no vulláu creure que lluny de vos vida 'ls dó per fermança; quan péns que mort me pot fér ser absént de vos qui 'm sóu pus chara que la vida, d' aquella fuig á la qual ma véu crida guanyat me té lo primer movimént.
Tornada.
Lir entre carts, tant vos am puramént que 'm es dolor com no 'm poréu amar sinó d' amor que solen praticar los amadors amant comunamént.
# El poll i la puça

Introducció
El poll i la puça se’n volen casar: –Com ens casarem si no tenim pa? Respon la formiga des del formiguer: –Avant, avant les noces: de pa, jo en duré.
Estrofes
1. –De pa, ja en tenim; carn, com ho farem? Respon la guineu des del galliner: –Avant, avant les noces: de carn, jo en duré.
2. –De carn, ja en tenim; vi, com ho farem? Respon el mosquit del fons del celler: –Avant, avant les noces: de vi, jo en duré.
3. –De vi, ja en tenim; però qui sonarà? Ja en respon el grill, que sap sonar bé: –Avant, avant les noces: que jo sonaré.
4. –Sonador, ja en tenim; però qui ballarà? Respon el gripau, que sap ballar bé: –Avant, avant les noces, que jo ballaré.
5. –Ballador tenim; però amb qui ballarà? Respon la rateta de dins del graner: –Lligueu-me bé la gata, que jo ballaré.
# El pomeret

Un pomeret Déu me l'ha dat: de pometes n'es carregat; que no dèu viure, perquè no sab de ben aimâ; que no viurà, que no viurà. De pometes n'es carregat: de vermelletes la meitat; que no dèu viure, etc. De vermelletes la meitat i de groguetes l'altra part; que no dèu viure, etc. i de groguetes l'altra part: un aucellet s'hi ha posat; que no dèu viure, etc. Un aucellet s'hi ha posat: de les aletes n'es daurat; que no dèu viure, etc. De les aletes n'es daurat: un caçador li ha apuntat; que no dèu viure, etc. Un caçador li ha apuntat. —Ai, caçador! No'm tiris pas; que no pot viure, etc. —Ai, caçador! No'm tiris pas, que del rei só l'enamorat; que no pot viure, etc. —Jo menjo i bec en el seu plat, i també dormo al seu costat;— que no pot viure, perquè no sab de ben aimâ; que no viurà, que no viurà.
# El rossinyol

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El rossinyol pot tenir els següents significats:
# El rotlletó

1. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Nou pometes hi ha al pomer, de nou, una, de nou, una; nou pometes hi ha al pomer, de nou, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
2. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Vuit pometes hi ha al pomer, de vuit, una, de vuit, una; vuit pometes hi ha al pomer, de vuit, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
3. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Set pometes hi ha al pomer, de set, una, de set, una; set pometes hi ha al pomer, de set, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
4. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Sis pometes hi ha al pomer, de sis, una, de sis, una; sis pometes hi ha al pomer, de sis, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
5. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Cinc pometes hi ha al pomer, de cinc, una, de cinc, una; cinc pometes hi ha al pomer, de cinc, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
6. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Quatre pometes hi ha al pomer, de quatre, una, de quatre, una; quatre pometes hi ha al pomer, de quatre, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
7. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Tres pometes hi ha al pomer, de tres, una, de tres, una; tres pometes hi ha al pomer, de tres, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
8. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Dos pometes hi ha al pomer, de dos, una, de dos, una; dos pometes hi ha al pomer, de dos, una en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
9. El ballet del rotlletó, de punteta, de punteta; el ballet del rotlletó, de punteta i de taló. Una pometa hi ha al pomer, d'una, cap, d'una, cap; una pometa hi ha al pomer, d'una, cap no en caigué. Si mireu el vent d’on ve, veureu el pomer com dansa; si mireu el vent d’on ve, veureu com dansa el pomer.
# El poeta i la musa

El poeta i la Musa
Espai amunt, amunt cerca el poeta la tònica del cant, que sent venir. —Te'n daré un tast, només —li diu la Musa—. Des d’ara no has de fer més que seguir.
(Això digué un poeta, però no és sempre així.)
| Nous goigs a llaor del Sant Crist d'Igualada. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 317 |
| A Elvira. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 321 |
| Nadala. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 324 |
| Invocació. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 325 |
| El poeta i la musa. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 326 |
# El rei Herodes

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El rei Herodes pot tenir els següents significats:

## Vegeu també

* Herodías, una breu explicació de la llegenda, part de Tradicions religiosas de Catalunya d'Agna de Valldaura (1877).
# El sastre

que'n tornava de cosî. Si n'encontri tres ninetes a la vora del camí.
Companyia de ninetes no vindran mai més amb mi. Jo'm pensava burlâ-m d'elles, i elles s'han burlat de mi.
—Voldrieu venir, ninetes, una oreta i mitja amb mi? —Ai sí, per cert, el bon sastre! cap allà volem venî. Quan ne pujen la pujada se les comencen de di. Ja li'n desfeien les calses: les hi penjen dalt d'un pi. Amb una espardenya blanca les hi feien esclafî. L'en tiren en una rasa que s'hi pensava morî. Reclamava sants i santes: Gloriós Sant Pelegrí! que si puc sortir d'aquesta una missa faré dî! Ja mentre'ls treballs passava son germà passa per 'lli: —No'm pensava que tu, sastre, te'n deixessis arrendî per dugues o tres ninetes a la vora del camí!
# El presumit

Quan el pare's va morir, la mare va quedar viuda: jo vaig quedar petitet, carregat de fantasia.
—Ai traidora i falsa amor! Me n'has de causar la vida!
Avia de posseir béns, els que'l pare posseïa. No tenia enteniment: m'he dat a la bona vida: vinguen fires i aplecs, que per mi res hi valia. Ja me'n van encarregar a una tia que tenia. Me'n feia anar ben vestit a la moda que corria: sabatetes amb talons, mitjetes de seda fina, calces de vellut refí i ermilla d'escarlatina; capa de vintiquatret: de vellut ne són les gires; barret a la decantada; més trincant que'l sol del dia. No'i ha fires, no'i ha aplecs que jo no'i doni una vista. Les noies, quan a mi 'm veuen, ja'n queden embadalides. Agués cregut pare i mare i els parents que bé'm volien, no'm veuria amb els treballs que ara'm veig avui al dia anâ a morî a un ospital, tant que jo ja m'ho temia! Ja vénen els cirurgians tres vegades cada dia, traient-se mofes de mi, dient si les coneixeria les d'enagos amb serrell i aquelles cares tant fines!
—Ai traïdora i falsa amor! Me n'has de causar la vida
# El rabadà

1. –A Betlem me’n vull anar, (bis) vols venir, tu, rabadà? (bis) –Vull esmorzar!
2. –A Betlem esmorzarem (bis) i Jesús adorarem. (bis) –I amb neu hi anem?
3. –Per la neu que al camí hi ha (bis) la calor ja la fondrà. (bis) –Oh, i la que fa!
4. –Apa, aixeca’t, encén foc (bis) i no anem a poc a poc. (bis) –Massa que em moc!
5. –Tu les teies portaràs (bis) i el camí il·luminaràs. (bis) –No ho faré pas!
6. –Que no saps que aquesta nit (bis) ha nascut Déu infinit? (bis) –Qui t’ho ha dit?
7. –Doncs, un àngel que volant (bis) ens ho anava anunciant. (bis) –No serà tant!
8. –Doncs, avant i no badem, (bis) que ja és hora que marxem. (bis) –Cap a Betlem!

## Font

* Cançons populars i tradicionals a l'escola; Generalitat de Catalunya, ca. 2002 (Wayback Machine, arxivat el 17 de gener de 2007).
# 30 cançons populars catalanes/La Catarineta

— A la plaça fan ballades, mare, deixeu-m'hi anar; jo, com soc tan boniqueta, balladors no em faltarà.
— No hi vagis, Catarineta,
que ton pare arribarà,
— Tant si arriba com no arriba,
jo a la plaça vui anar. —
Al cap d'una hora que hi era,
son pare ja va arribar,
— Aon és la Catarineta,
aon és, que no fa el sopar?
— A la plaça n'és, que ballen;
se n'hi ha volgut anar. —
Ja n'agafa una buscalla,
i un bastó a l'altra mà.
— Passa, passa, Catarina,
passa, passa, a fê el sopar. —
La primera garrotada
l'un braç ja li feu sagnar,
la segona garrotada
l'altre braç li va trencar,
la tercera garrotada
morta ja la va deixar.
Sota l'oliver l'oliva,
sota l'oliver s'està.
La mare se'n va a la cuina,
reventant-se de plorar.
— Tant si plores com no plores
la teua filla morta està. —
Lo dia del seu enterro
dos paraules va llençar:
— Ai, mares que en teniu filles,
no les deixeu festejar,
que a la pobra Catarina
la vida li n'ha costat.
# 30 cançons populars catalanes/La Filla del rei

De les tres filles del rei,
jo en soc la més desgraciada;
del primer festejador
n'he quedat enamorada.
La ra là.
Set anys le n'he tingut mort,
tancat a la meua cambra;
totes les festes de l'any
jo le'n vesteixo de gala,
i per a fer-lo anar millor
li poso les seves armes.
Un dia, estant-lo vestint,
sos òssos s'esmicolaren:
Torna't, torna't polvorí
com la neu de la muntanya,
que jo, pobreta de mi,
com m'ho arreglaré ara?
Si an el meu pare ho dic,
serà capaç de matar-me;
si a la meva mare ho dic,
és capaç de no callar-m'ho,
i si ho dic als meus germans,
de l'amor no en saben gaire.
Ja n'oviro un llaurador
que, allà, prop un camp, llaurava.
— Déu lo guard, lo llaurador
— Benvinguda, bella dama.
— Me'n vindríeu a enterrar
un hom mort que tinc a casa?
— Per vós, sí que hi vull venir,
amb bon gust i bona gana,
a dotze hores de la nit,
quan la gent és retirada.
Pujant de balcó en balcó,
i d'escala en escala,
al ser al primer replà
li fa un petó a cada galta,
  a l'arribar al capdamunt
ja li'n dóna una abraçada:
— Adeussiau, bona amor;
ja tornaré a visitar-vos.
La visita que li féu,
va ser per amortallar-la!
# 30 cançons populars catalanes/La Filla del rei de França

LA FILLA DEL REI DE FRANÇA
Una cançó vui cantar,
no hi ha molt que s'és dictada,
d'una minyona que hi ha,
filla n'és del rei de França
Color de rosa i clavell la teva hermosura em mata
N'ha caigut en pecat gran
amb un criat de la casa;
son pare la vol matar,
los seus parents li ajudaven.
S'és vestida de soldat,
Barcelona n'és entrada,
quan a Barcelona fou
s'és assentada a la plaça.
Un capità ja li diu:
— Vós ne sou una gran dama.
— No en só una gran dama, no,
que'n só un soldat de campanya. — Ja le'n convida a dinar
per un dissabte a la tarda;
quan són per un bosc enllà,
d'amor le n'ha atormentada.
— Capità, deixa'm estar,
o sinó, et tiro i et mato.—
Ja li aplana lo fusell
i li venta escopetada.
Quan el capità ha esset mort,
Barcelona n'és tornada.
Quan a Barcelona fou
de procés no li en faltava;
no li falta prou procés
per una espía malvada.
Ja li donen paper blanc,
que n'és l'istil de penjar-los.
Quan dalt de la forca n'és,
llicencia n'ha demanada,
n'ha demanada llicencia
per dir aquestes paraules:
— Juraré sobre una creu,
sobre d'una creu sagrada,
juraré sobre una creu
que só dòna com les altres;
i só mort el capità
és perquè m'hi ha obligada.
# 30 cançons populars catalanes/El Mestre

Ja me'n fan seguî els estudis
per apendre de llegir;
el mestre que me n'ensenya,
mes ai!,
s'és enamorat de mi.
Sant Pau.
Sant Gerimoni clam pa tam tam
Gerimoni cleri,
mes ai!,
Sant Gerimoni clam pa tam tena tam.
Me diu que no em fassia monja,
que se'n casaría amb mi.
— Ne soc massa petiteta, no le'n sabría servir.
— Bé me'n faràs com les altres,
quan me veuràs a venir,
bé me'n pararàs la taula
del bon pa i del bon vi,
també ous amb cansalada,
i també algún colomí;
a cada cap de la taula
hi haurà un llibre per llegir.
# 30 cançons populars catalanes/El Serraller

EL SERRALLER
Una cançó vui cantar,
no hi ha molt que s'és dictada,
treta de dotze fadrins
que tots dotze n'eren lladres.
Adeussiau, Plana de Vich, mala fortuna ets estada.
Minyons, si voleu venir,
farem vida regalada,
no matarem a ningú.
sinó escurarem butxaques
An el Hostal del Boló
allà hi tenen la posada.
Arriben an el Hostal,
demanen un joc de cartes,
ja se'n posen a jugar
tots els diners que portaven;
acabats tots els diners,
ja se'n jugaren les mantes.
El mosso an el amo diu:
— Mireu que a casa hi ha lladres.— L'amo manda el mosso a Vich,
a dir-ho al comandant d'armes
Li fa anar cinc-cents soldats
i vint-i-cinc homes d'armes
Al punt de la mitja nit
la casa fou enrondada.
Ja en venten cop de trabuc
per fer-ne la despertada; Serraller féu un gran crit
— Apa, minyons, a les armes,
jo carregaré els trabucs,
vosaltres descarregar-los,
de bales ne rajaràn
més que grans de pedregada.—
Set hores va durâ el foc,
sense ningú desmaiar-se,
sinó és un dels Hostalets
que a l'Hospital lo portaren
Serraller els diu «— Minyons,
minyons, haurem d'entregar-nos,
vosaltres salveu-me a mi
jo vos salvaré a vosaltres,
jo us ne trauré de per tot
d'aquelles presons tan males,
mentre que a mi m'amagueu
entremig de fems i palla.»
Ja fiquen en Serraller
entremig de fems i palla, una post an els costats, i an el cim una de llarga. Quan ne foren entregats van per registrar la casa; encontren dotze trabucs, no hi ha sinó onze lladres. — Aquí falta en Serraller, que n'és capità dels altres.— El comandant, que és molt llest, mireu quina n'ha pensada: Se'n va a cercenâ el paller amb la punta de l'espasa; ja troba an en Serraller, ja li don forta punxada que li atravessa el pit, i ell ja no pot soportar-la. i llença un gran crit al cel: — Avui a mi, demà a un altre.
# 30 cançons populars catalanes/Nadal

Per Nadal farem gran festa, la Mare de Déu ja ho sab; me'n faràn unes faldilles, que no en falta sinó el drap.
Lo drap n'és a Barcelona,
a casa d'un botiguer,
la seda n'és a Girona,
a casa un passamaner
l'agulla n'és espuntada
lo didal n'és foradat les estisores no tallen, i el sastre encara no és nat
De la soca en surt la rama, de la rama en surt la flor
de la flor en surt la Verge,
de la Verge el Redemptor
# 30 cançons populars catalanes/El caçador i la pastoreta

Una maitinada fresca, trum la lai, quina fresca hi feia, no en fa bo per treballar, trum la lai, quina fresca hi fa.
Me n'agafo l'escopeta,
i me'n vaig anâ a caçar;
no en trobo cap pessa bona
per a poder-li tirar,
sinó una pastoreta
que en guardava el bestiar,
que n'estava adormideta
a sota d'un olivar.
Si li'n tiro o no li'n tiro, no li'n vaig voler tirar;
en cullo un pom de violes
i al pit les hi vaig posar,
les violes eren fresques,
la pastora es despertà.
— No em diríeu, la pastora,
de qui és, aquest bestiar?
— Les ovelletes són meues,
i els moltons del meu germà.
— No em diríeu, la pastora,
si se'ls voldría jugar? —
Ja en treuen un joc de cartes,
i se'n posen a jugar,
lo caçador n'era pràctic,
totes les hi va guanyar.
— Ara que m'heu guanyadeta,
aon me'n fareu anar?
— A les muntanyes més altes,
que ningú mos hi veurà,
sinó els ocellets que volen,
que no saben de parlar,
que tenen la llengua curta
i no la'n poden retumbar. —
En passà un de xerraire
que tot ho va anâ a contar.
# 30 cançons populars catalanes/El romer i la romera

El romer i la romera, quan se'n van a Montserrat, la romera hi va descalça i el romê hi va despullat. Quan ja n'eren pel camí la romera va de part;
ja se'n reclama a la Verge,
la Verge de Montserrat.
Ja se'n gira de mà esquerra,
se veu molt lluny de poblat;
ja se'n gira de ma dreta,
se veu la Verge al costat.
— Jo só la Verge María,
la que tant heu invocat
Jo só la Verge María,
la Mare de Montserrat. —
Ella n'és desocupada,
un infantó li ha donat.
— Feu-lo bisbe, o bé canonge,
o abat de Montserrat.
— No el vui bisbe, ni canonge,
ni abat de Montserrat,
que el vui un àngel del cel
que cantarà al meu costat.
Pregarà per lo seu pare, que en aquet món l'ha engendrat;
pregarà per la seua mare,
que els nou mesos l'ha portat;
pregarà pels seus padrins,
que a les fonts le n'han portat;
pregarà pel capellà, que la crisma li ha posat;
pregarà per l'escolà,
que llum li n'haurà girat.