OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Libre de la primera e segona intencio

| DEL PROLECH | 309 |
| Capitol primer. De la divisio de intencio | 311 |
| Capitol segon. De Deu | 314 |
| Capitol terç. De creacio | 318 |
| Capitol qvart. De encarnacio | 320 |
| Capitol qvint. De temptacio | 322 |
| De fe | 322 |
| De esperança | 324 |
| De caritat | 326 |
| De jvsticia | 328 |
| De prvdencia | 330 |
| De fortitvdo | 331 |
| De temprança | 333 |
| De glotonia | 335 |
| De lvxvria | 337 |
| De avaricia | 339 |
| De svperbia | 341 |
| De accidia | 343 |
| De enveja | 345 |
| De ira | 346 |
| De oracio | 349 |
| De confessio | 351 |
| De sacrifici | 354 |
| De matrimoni | 356 |
| De seiencies | 357 |
| De infaels | 359 |
| De riqvea | 360 |
| De pobrea | 362 |
| De honrament | 363 |
| De elements | 365 |
| De prelat | 367 |
| De religios | 369 |
| De clergve | 370 |
| De princep | 372 |
| De cavaylers | 374 |
| De poble | 376 |
| De la fi del libre | 379 |
# Libre de la primera e segona intencio/De la fi del libre

AMABLE fill, finit es aquest libre DE INTENCIO, ab gracia e ab ajuda de Deu. E con intencio vera haja, fill, perduda sa possessio en los dames homens, e per priuacio de ordonada intencio sia lo mon pus fortment en error e en trebayl que per altra cosa, per ço te prech e t coman, molt carament, ab justicia e ab amor e temor, que tu plores e plangues lo dampnatge qui s segueix en lo mon, per ço con les gents no han intencio dretament en lurs obres. E no tan solament te prech, fill, planyer e plorar, ans te prech e t man desirar homens molt sauis e deuots, ardits e seruents, que en breu temps vagen e venguen prehicar per lo mon con a intencio sia restituida veritat, consciencia, ordinacio, honrament e perfeccio. § Fill, si has vlls sapies veser, e si has oreyles sapies ne ohir, e si has memoria sapies ne membrar, per ço que ab ton enteniment sapies entendre, e ab ta volentat amar ço que Deus ha ordonat en lo mon a ordonament de intencio; cor per ço, fill, ha lo ferrer, fuster, sabater, e han los altres manestrals tantes coses en lurs officis que singularment ab cascuna de aquelles coses, e comunament ab totes, seguexen la ordinacio de intencio, per ço que per aquella ordinacio vs hom de virtuts contra vicis couinablement, longament, feruentment, justament, tement, conexent e amant Deu.
* ↑ Seria.
* ↑ E t man.
* ↑ Sancts.
* ↑ En la edit. lat. de Maguncia no se traducen as palabras «a ordonament de intencio.»
# Óssa Menor/Vileta d'Arles diumenge a la tarda

Vileta d'Arles diumenge a la tarda —tot de padrines amb còfies de neu— sota el cloquer inmortal que s'aguanta canta el mainatge cançons d'altre temps.
A cada porta és escrit: serenada, amb guix tan blanc com la calç de bell fresc. I una fadrina que passa us esguarda, i ja sou d'Arles, perquè en sou corprès.
Una fadrina  i una altra i una altra; vileta d'Arles, que guarnida que ets! Els teus minyons que a la guerra marxaven sols tornarien per fer de promès.
I una velleta que puja a l'església i un estranger sempre bocabadat; tota la plaça amb banderols de festa i un xocolata com no n'heu tastat.
# Óssa Menor/Proverbi

Si escoltes el teu fons seràs content de viure: hi ha marge per fer el bé  hi ha marge per fer el mal -si la rancúnia et mou et vagarà d'occiure (però el bo és com el somrís de l'aigua a la canal.
# Óssa Menor/Romàntica

[Cal·ligrama transcrit]
el clar de lluna és un lladruc de gos  quelcom que compromet
gub bub bub gub gub bub bub gub gub bub gub bub bub gub bub bub gub
—com una arcova amb llum  la ciutat quan fa lluna
—quan és feta d'una ungla l'endemà al matí tots els gats s'han fet sang: al cap i a les orelles s'han fet sang
—i la mar fa
bub bub gub gub bub bub gub gub  gub gub bub bub
# Óssa Menor/Tarda d'istiu

a Marian Llavanera Sota la pineda que és gerda i és verda descobrir el cel a través del fullam! Els ocells passen talment fossin peixos, com si veiessin el fons de la mar.
I és un vaixell, escatat, l'aeroplà.
Sents pel sotrac a l'orella encantada que per les rutes passa un autocar- amb gents que han fet molts diners per la guerra, i de passatge se'ls volen gastar.
Amb una pols que de res els servirà.
Veus la ciutat-  estirada a la platja, com una esclava que es mor d'enyorar; jove i rebel  melangiosa i cansada- sempre una mica malalta que està.
Sota la pineda no t'hi cal pensar.
I si tenies un llibre a la vora -modern o antic que si és bo tant li fa- i una fontana que ragés tothora, i com tu  a terra  estès el berenar, tota ambició donaries de grat.
Oh, aquell qui té fins l'amiga al costat.
Veus, jo ara et dono mon cant regalat.
# Óssa Menor/Proverbi 2

Així la rosa enduta pel torrent, així l'espurna de mimosa al vent, la teva vida, sota el firmament.
# Cansons de la terra - Volum IV/La mort y l' enamorat

LA MORT Y L' ENAMORAT.
Esta cansó sol cantarse ab la tonada de Lo fill de la viuda, que va en aquest mateix volum.
—Aquesta nit somniava—somniava y no dormia, somniava l' amor meva—qu' als meus brassos la tenia. Con un roserito blanco de flores muy guarnecido.
Mentres això somniava—una veu me deixondia: —Jo no so, no, l' amor teva—so la Mort que Deu t' envia. —Ay, Mort trista y rigorosa—déumen' un dia de vida per confessá' y combregar—y anar á veure á la aymia.— Al instant ja se 'n calsava,—al instant ja se 'n vestia, se 'n va plorant pèl carrer—hont la seua amor vivia. Ja 'n pega un truch á la porta:—Baixa á obrir, aymada mia, que la Mort m' está buscant,—potsé' aquí no 'm trobaria.— La seua amor quan lo sent—li respon tot desseguida: —Ja t' allargarè un cordó—un cordó de seda fina. —Si la seda prima n' es,—lo cordó se 'm trencaria.— Mentres ell está parlant—ja veu á la Mort qu' arriba. —Vaja, vaja cavaller—que l' hora ja está complida.— Ja s' agafan de las mans—y un camí molt aspre enfilan, se'n van per una montanya—que no hi ha sino una hermita. —Deu lo guart bon hermitá,—hermitá d' aquesta hermita ¿si una pregunta li fes—la resposta no 'm daria? —Si la pregunta sabés—jo resposta li 'n faria. —Lo qui's mort de mal d'amors—¿ne pert l'ánima ab la vida? —Aixó si que no 'u se jo,—Deu del cel li respondria.
Lo mateix me va passar
ab uns amors que tenia,
ella monja se 'n va fer
y jo hermitá d' esta hermita.
# Cansons de la terra - Volum IV/La bugada

LA BUGADA.
Se canta ab la tonada de La Pepa, (volum I, plana 229).
Ella 'n fa bugada—ab un cuvell gros ja la n' ha rentada—en un riu espayòs.
Los amors primers
se 'n portan las flors.
Ja la n' ha aixugada—en un jardí de flors;
ja la n' ha plegada—en una capsa d' or.
Cada plech que feya—son llantos y plors. Son pare l' escolta—de dalt del balcò.
—¿Qu' es estat ma filla?—¿qu' es estat aixó?
—Prou ho sabéu, pare;—prou ho sabéu vos
que me n' havéu dada—á un vene... que 'm fa aná' á la farga—á vendre carbò.
Si aixó dura gayre—jo no 'u faré, no.
Pararé botiga—de tots los colors, de blanqueta y grana—que n' es bon color
y color de rosa—que n' es molt millor.
Notable es la tendencia que 's descobreix en esta cansò á cert esculliment de forma, pertanyent com pertany de ple á l' época de la decadencia ó vulgarisme.
# Cansons de la terra - Volum IV/La pastorel-la

LA PASTOREL-LA.
Quan un soldat ve de la guerra si n'encontra una pastorel-la. —Pastorel-la, bon jorn, bon jorn, ¿voléu llogar un polit pastor?   —Vos d' un pastor no 'n feu la mira, porteu espasa y carrabina, tambè porteu vostre xapó, no feu la cara de pastor.
—Ni vos tampoch, la demosel-la, no feu ayre de pastorel-la, sou blanca com un llassamí; las pastorel-las no son aixi.
¿Voléu venir, gentil pastora? ¿voléu veni' á la ombreta un' hora? Sota la ombreta d' un llassamí, floreix é hi grana lo romaní?—
La pastora s' es escusada, diu que son pare l' ha criada. —Tornéu demá de bon matí, á las nou horas jo seré aquí.—
Las nou horas ja sòn tocadas. La pastorel-la no hi es estada; lo soldat prou hi es estat, la pastorel-la ja lo ha enganyat.
—Jo hi faré fer una capella en honor de ma demosel-la y quan la gent hi passarán en l' amor mia pensarán!
Esta cansò es rossellonesa á jutjar per las moltas paraulas afrancesadas que hi ha en algunas de sas versions. Aixis per exemple en lloch del vers 3 de la nostra versiò, en altras hi ha aquest.
       Pastorel-la, bon jour, bon jour,
que no 'ns pot deixar dupte sobre 'l seu orígen.
Tambè existeix y coneixem la versiò italiana, si be es un poch diferenta. En ella hi campejan aixis mateix qu' en la nostra paraulas afrancesadas.
Su la riva de lo mar, u j' e ina pasturela, ra pastirava i sol barbin e l' era bela sula: —Pastirèe, bela, i vostr barbin, che 'u luv nou ve li mangia, a l' ho vist ant ir bosch ch' u men-n'ha le gambe.— —I mei barbin sun ben uardai da ina galanta fija, i mei barbin sun ben uardai e u luv u 'n i mangia mia.— U sort fora u luv cun ra bucca larga
l' ha pijà ir pì bel barbin
che ra bela a s' aba.
Bela a s' betta a crièe,
sort u gentil galant,
l' ha tirà trei culp au luv,
e ir barbin u scappava:
—Pijèe, vui bela, ir vostr barbin,
bitèle ansem ai atri: mi a v' ho fà isto piasì,
da vui na vurreiva ïn atro.—
—Che piasì jaurei da mi?
sun dona maridaja:
l' aneliu ch' ajò ant u dij
l' è d' cull ch' u m' ha spusaja.
Viurei lunesdi matin,
au sun di la campan-nha,
tundirò lo mioi barbin,
e vi darò ra lan-nha.—
—Nun fass mia scarlatin di lan-nha,
e manco di stuppa;
vurreiva sul in basin
da ra vostra bela bucca.— (Ferraro.—Canti montferrini).
# Cansons de la terra - Volum IV/La presò del rey de Fransa

...rti lo rey de Fransa—un dilluns al demati, ...rtir per pendre Espanya,—y 'ls espanyols be l'han pris, ...lo en presó molt fosca—que no 's coneix dia i nit, ...per una finestra—dóna al camí de Paris. ...lo cap á la finestra—y un passatger veu venir: ...ssatger, bon passatger—¿á Fransa que 's diu de mi? ...Paris y á Fransa deyan—nostre rey es mort o pris. ...ssatger retorná á Fransa—portarás novas de mi, ...á la meva esposa—que 'm vinga á traure de aquí. ...hi ha prou diné' a Fransa—que vajan á Sant Denis, ...venguin la contxa d' or—que 's venguin la flor de lis ...hi ha prou diné' en bossa—que vajan á Sant Patris.
...nova de la presò del rey... ...produhí tanta exaltació... ...rnador de la ciutat En... ...que 'l rey presoner se... ...gobern, va tindre de fer p... ...ni que ningú s' atrevís á motejar ni escarnir ...stre presoner ni á llur patria y sino qui ho ...agaria una multa y fora tancat vint y cinch ...á la presò. Lo quinze del mes de juny de 1535 ...á lo monarca francés acompanyat del virrey ...ápols en una armada de vint y una galeras y ...en l' hort del arquebisbe de Tarragona. Vaestarse á Barcelona fins al 23 del dit mes, sent... notar que á la nit de l' endemá de sa arribada... damas mes notables de la ciutat , ab la comp... de Palamós y la muller del gobernador al cap,... lluhida cavalcada anaren à ferli cortesia. No en... tenia lo rey Francisco fama de ser lo pus galant... jador y ben portat home de son temps.
Atés tot lo dit fins aqui res te d' estrany que... poble de tot aixó ne tragués una cansó.
En lo vers 17 lo rey encarrega al passatger q... diga á la muller que 'l vinga á traure y aixó... dona un dato per casi creure ser feta la cansó alguns mesos despres de sa estada á Barcelona donchs se complí lo desig del rey si be en lloch... la reyna vingué á n' aqueixa ciutat en busca... pres, sa germana l'infanta Na Margarida. L' au... del romans de fixo tingué present la vinguda... aquesta, al compondrel.
En quant á las terminacions en is en alguna... las paraulas ja hem vist esser aixó un lloch co... en la nostre poesia popular; per tant , cap importancia te que hi haja pris en lloch de prés, com sia la necessitat de l' assonant en qui feu la can...
Es d'esmentar que feu presoner al rey de Fransa (segons tradició) lo capitá Aldana, fill de... tosa.
# Cansons de la terra - Volum IV/L'estudiant de Vich

L' ESTUDIANT DE VICH.
Una canso vull cantar—una cansò nova y linda d' un estudiant de Vich—que 'n festejava una viuda. Adeu siáu mon amor color de rosa florida, mon amor á Deu siáu. La viuda s' hi vol casar—y sos pares no 'u volian. L' estudiant se 'n va anar—á serví' una rectoria. Quan la viudeta ho sabrá,—tindrá llarga malaltía. La viudeta se 'n va al hort,—rega un jardí que hi tenia, un jardí de totas flors—blancas y de satalía. Mentres regava 'l jardí—sent cantá' una veu molt prima. Sent cantar un rossinyol—que cantava ab alegria. —Rossinyol, bon rossinyol—tu cantas y jo sò trista, dònam novas del amor—d' aquell que mon cor estima, y te 'n farè lo bech d' or—las alas de plata fina. —A Roma lo trobarèu,—á Roma que canta missa.— La viudeta se n' hi va—vestida de pelegrina. Quan la viuda arriba allí—lo 'n troba que deya missa. Quan la viuda lo coneix—una basca ja 'n tenia. L' estudiant se n' adona—y tambè se 'n defallia. La viudeta se 'n torná—molt tristeta y afligida. —Minyonas qu' anéu pujant—una cosa tinch per dirvos, no 'us fiéu d' estudiants—ni gent que maneji llibres.
          VARIANTS.
             Vers 7.
Que n' hi ha de totas flors—rosa, vera y satalia.
             Vers 9
N' hi havia un rossinyol—que 'l seu cant dona alegria. Rossinyol, bon rossinyol—la veritat no 'm dirias? Me dirias l' estudiant,—l' estudiant hont seria? —A Roma lo trobaréu—á serví' una rectoría.
          NOTA.
A la fi solen afegirshi eixos dos versos que naltres hem tret per créurels no solament dolents, sino tambè desmilloradors del conjunt.
       Aixis me l' han pres á mí,
       he tingut goig sens alegria.
# Cansons de la terra - Volum IV/Lo mestre

LO MESTRE.
Lo mestre se n' es anat—á viure á la seva terra me n' ha dit que tornará—per san Miquel de Septembre, San Miquel ja n' es passat:—«Ay mare no he vist al mestre.» La minyona puja á dalt—treu lo cap á la finestra, la minyona fa un gran crit—«Ay mare ja he vist al mestre.» Baixa l' escala corrent—tot cantant ja surt á rebrel, ja te li dòna las mans—«¿Com ho passa senyor mestre?» «Jo molt bè te ho diria—sino que no 'm voldrás créure, hi estat set mesos malalt—al hostal de las ginguetas.» La minyona puja á dalt—á matá una gallineta. «La gallina pera mí—lo caldo pèl senyor mestre.»
La, la, la, la, lantura, rura, rura, la, la, la, la, lantura, rura, ra!
             NOTA
En lo romancerillo d' En Manel Milá hi ha una cansò sobre 'l mateix tema: sent de notar que en l' argument d' aquesta l' acció es anterior á la acció del nostre Mestre; de modo que las dos venen á compondre una cansò. Heuse aquí la versiò de que parlem:
me 'n fan anar á estudi—á apendre de llegir. Que t' allunyas moreta, que t'allunyas de mi. Lo mestre que m' ensenya—s' ha enamorat de mi. Jo li faig de resposta—que no 'l sabré servir. —Ja 'n farás com las altras—quan me veurás venir. Me 'n pararás la taula—m' hi posarás pa y vi, las estoballas blancas—com lo paper mes fi. A cada cap de taula—un brot de llessamí; y al bell mig de la taula—m' hi plantarás un pi, la soca n' es de plata—y la cima d' or fi, á la braca mes alta—hi canta 'l francolí, y á la branca mes baixa—lo puput ni fa niu. Lo francolí ja canta—y en son llenguatge diu: —¿Qué pagariau, senyora,—que 'l mestre fos aquí? —Ne pagaria Tolosa—la meytat de París! —Tolosa no n' es vostra—ni París es per mí.—
A la horta del meu pare n' hi ha un taronjí, la soca n' es de plata las brancas son d' or fi: y á la cima mes alta ne canta un Francolí que en son llenguatge deya: —Ahont tens lo teu marit. —Mon marit n' es en Fransa que 'n serveix un fadrí. —¿Qué 'm donarás, beata, que te 'l farè venir? —Te 'n donarè Tolosa, la mitat de Paris y ma fonteta vera
que 'n fa anar tres molins, l' un de sucre y canyella, y 'ls altres pebre del fi.
·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  · M' ant pres moun ami Pierre lou plus amat de tous,... —Quand dounariatz, la belo, per vous lou far trouvar? —Jou dounariou Marselho Versalh' et moun pays. —Marselho n' es pas vouestre, Versalho n' es doou rei...
# Cansons de la terra - Volum IV/Lo cant dels aucells

LO CANT DELS AUCELLS.
(CANSÒ DE NADAL).
Al veure despuntar lo major lluminar en la nit mes ditxosa, los aucellets cantant á festejarlo van ab sa veu melindrosa.
L' áliga imperial va per los ayres volant cantant ab melodía dihent:—Jesús es nat per traurens de pecat y darnos alegría.—
Responli lo pardal: —Esta nit es Nadal; es nit de gran contento.— Lo verdum y 'l lluhè' diuhen cantant tambè: —Oh, qu' alegría sento!—
Cantava 'l passarell: —Oh, qu' hermòs y qué bell es l' infant de María! Y lo alegre tort: —Vensuda n' es la Mort, ja naix la Vida mia.—
Cantava 'l rossinyol: —Hermòs es com un sol,
brillant con una estrella.— La cotxa y lo bitxach festejan al manyach y á sa Mare donzella.
Cantava 'l reyatò per gloria del Senyò' inflant ab bisarría. Lo canari segueix, la música pareix del cel gran melodia.
Cantava 'l cotoliu: —Aucells, veniu, veniu á festejar l' Aurora.— Y la merla xiulant anava festejant á la millor Senyora.
L' estibarola diu: —No es hivern, ni es istiu, sino qu' es primavera; perque ha nat una flor que per tot dòna olor en lo cel y la terra.—
Cantava 'l francolí: —Aucells, ¿quí vol vení' á glosar melodía? á veure 'l gran Senyor ab son gran resplandor dintre d' una establía?—
Cantava lo puput: —Esta nit ha vingut lo Rey del cel y terra.—
La tórtora y colom admiran á tothom cantant sense tristesa.
Pigots y borroners se 'n pujan pèls fruyters cantant ab alegría. La guatlla y lo cucut molt de lluny han vingut per contemplá' al Messías.
Cantava la perdiu: —Me 'n vaig á fer lo niu dins d'aquella establía, pera veure lo infant com está tremolant en brassos de María.—
La garsa, griva y gaig diuhen:—Ja ve 'l maig.— Respon la cadarnera: Tot arbre reverdeix, tota planta floreix com si fos primavera.
Cantava lo pinsá: —Gloria avuy, festa demá; sento gran alegría, de veure lo diamant tan hermòs y brillant als brassos de María.—
Lo xot y lo mussol al veure eixí' lo sol confusos se retiran. Lo gamarús y duch
diuhen:— Mirar no puch: los resplandors m' admiran.— «
NOTAS.
A n' aquesta cansò s' hi sol afegir una cua que 'ns fa sospitar la existencia de una parodia de la mateixa. Veuse 'n aquí un parell de coblas:
Los pagos indians desplegan tafetans pintats de mil maneras; pero en sortint del Born los portan dret al forn ab unas greixoneras.
Las gallinas y galls tenen grossos travalls, los tremolan las crestas; los ánechs y capons, becadas y tudons temen aqueixas festas.
La perdiu en un plat es menjar delicat ab la taronja y pebre, puix tot ha d' ajudar á mes solemnizar al niño del pessebre.
Podriam donar moltas variants: emperó la lletra no s' ho val. Lo que tè realment valor, es la tonada. Potser es una de las mes bellas y al ensemps mes original.
# Decret 131/1988 sobre la denominació oficial del municipi de Simat de la Valldigna

L’Ajuntament de Simat de Valldigna (Valencia), en sessió celebrada el dia 7 de desembre de 1987, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del municipi pel de Simat de la Valldigna.
El Gabinet d’Ús del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia Simat de la Valldigna.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Simat de Valldigna (Valencia), per a l’alteració de la denominació actual per la de Simat de la Valldigna, a proposta del Conseller d’Administració Pública i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en la seua reunió del dia 5 de setembre de 1988,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Simat de Valldigna, de la província de Valencia, es denominarà Simat de la Valldigna. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 5 de setembre de 1988.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Simat de la Valldigna a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Simat de la Valldigna

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 125/1990 sobre la denominació oficial del municipi d'Aldaia

L’Ajuntament d’Aldaya, en sessió celebrada el dia 30 de gener de 1990, sol·licità el canvi del nom actual del Municipi per la forma tradicional en valencià d’Aldaia.
El Gabinet d’Ús del Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia d’Aldaia.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Us i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tot l’esmentat, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Aldaya per a l’alteració de la denominació actual per la forma tradicional en valencià d’Aldaia, a proposta el Conseller d’Administració Pública, i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en sessió celebrada el dia 23 de juliol de 1990,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi d’Aldaya, de la Província de València, s’escriurà de la forma tradicional en valencià d’Aldaia. Les referències que a l’antic nom hagueren estat realitzades pels òrgans de l’Estat o altres organismes públics s’entendrà que corresponen, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 23 de juliol de 1990.
El President de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
EMÉRIT BONO I MARTÍNEZ

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Aldaia a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Aldaia

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV