# Cansons de la terra - Volum IV/Lo rey Herodes

LO REY HERODES.
Estant á la cambra ab son fill aymat ramor va sentirne per tot lo veynat.
Era 'l rey Herodes ab la sèva gent que feya matar tots los ignocents.
—Anémsen' Josep, anémsen' espós, anémsen' á Egipte sens tenir repós.
Deixém nostras casas, viandas tambè, perquè 'l rey Herodes diuhen que ja ve.
Ab la somereta se 'n van á cavall, seguint las petjadas per un camí ral.
Los ángels davallan, tambè 'ls aucellets perque 'l bon Jesus no fos descobert.
Pel camí anavan molt atribulats, un home trobaren que sembrava blat.
Vos Verge Maria li vareu manar que molt prontament l' anés á segar.
—Com lo segaria jove, lo bon blat? Com lo segaria si encara no es nat?
—Prenéu la falseta qu' ho será aviat.— No va trigá' una hora que ja era espigat.
Primera garbera vos vareu 'magar. No va triga' un hora que varen passar.
Era 'l rey Herodes ab tota la gent que feya matar tots los ignocents.
Pels torrents anavan y per camins rals, seguint sas petjadas ab un dalit gran.
Molta gent ab armas
l' anava cercant; al home digueren qu' estava segant.
—Vos home 'l bon home lo bon segador, ¿heu vist una dona ab lo Redemptor?
Ell ne responia: —Una n'ha passat, mentre jo n' estava segant aquest blat.—
Se'n gira á ne 'ls altres diu:—No serán ells Tornèmsen' á casa ab tota la gent.
Lo camí qu' hem fet no 'ns ha aprofitat, nos hem cansat molt y res hem trobat.».
La Mare de Deu tallava y cusia, feya camisetas pel fill de Maria; mentres las tallava mentres las cusia
sent un gran ruido per baix la botiga etc.
María ja 'l ne volcava á lo seu fillet aymat, y mentres que 'l ne volcava gran remor sent pel vehinat. Ja 'n pregunta á las vehinas —¿Vehinas, que n' es estat? —Senyora es lo rey Herodes que rodeja la ciutat; y á tots los infants que troba á tots los hi lleva 'l cap. —No 'u fará á ne 'l meu fillet, que 'l tindrè ben amagat. Al sortirne de la porta rey Herodes han trobat. —¿Qué portéu aquí, María, que portéu tan amagat? —Ne porto un xiquet de trígol, trígol del mes ben triat. —Me 'l voléu donar á vendre ó be á empenyar aquest blat? —No 'us lo vull donar á vendre ni 'l vull tampoch empenyar, qu' ab aquest xiquet de trígol tot lo mòn será salvat. ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  · —Sembrador, bon sembrador vos que 'n sembréu del bon blat. ¿Tindriau una garbera pera podermhi amagar? —Com voléu tinga garbera si ara me 'l poso á sembrar?
—'Neu á cercar la falseta y á punt de segá' estará.— Quan ne torna 'l sembrador lo troba sech y granat. A la primera garbera la Verge se va amagar. No va trigá' á passa' un' hora que per allí van passar molta gent tota ella ab armas que pels camins va cercant. ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  · —Arrera, arrera gent d' armas nou mesos que j' han passat.— La perdiu qu' aixó sentía diu:—aixó no es pas veritat. —Calla, calla tu perdiu malehit será 'l teu cap per la paraula qu' has dit...— ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  · La menta ja responia: —Sota ia garbera está.— —Calla la menta xarrayre, que n' ets menta y mentirás y mentres ne serás menta florirás y no granarás. Que tan beneyta fou l' hora en que 'l fill de Deu fou nat!
VARIANT.
Vers 3.
Treu lo cap á la finestra: —Vehinas ¿qu' es aixó estat?
Sant Jause eme Mario—tous dous se 'n van vouyagear, dins la vilo qu'arriveroun—degun les voou retirar; l' y' agut qu' uno pauro veouso — dins l' estable les a lougeats. —Te remarciam, Margarido,—de l'hounour que nous as fach. Jamai, tu, ni ta familho,—jamai ren vous manquara. La Viergi s' es anado—eme soun enfant au bras; d'eiça veu bouyer bray' homme,—ven de samenar soun blad. —Ount'anatz, ma belo damo,—qu' un tant bel enfant pourtatz? —Oh! digo, bouyer brav'homme,—lou voudries-tu counservar? —Metetz-vous souto ma capo,—degun vous descurbira. —Retourno bouyer brav' homme,—vai-t-en meissounar toun blad. —Lou poussible, belo Damo,—es pas 'nca tout samenat. —Vai-t-en querrer tout aurame,—toun blad se vai madurar. N'en es pas lou quart d' un' houro—fouguet flourit et nousat N'en es pas lou quart d' un' autro,—fouguet lest a meissounar. A la premiero gavelo—l' y aguet cent panaus de blad. A la secoundo gavelo—l' aut pas pousqut estremar. D' eiça veu cavalario,—tous de judious renegats. —Digo nous, bouyer brav'homme—tu que meissounes toun blad as pas vist passar Mario,—eme soun Enfant au bras? —Ant passat quand samenave—quand samenave moun blad. —Alors tournemse, bregado,—aquo-n-ero l' an passat.
NOTA.
En una altra versió provençal lo de la perdiu y lo de la menta s' hi troba ab molts mes detalls que no pas en la nostra incomplerta versió catalana. Perque servesca fins á cert punt de complement d' aqueixa, véuse aquí lo tros que fa al cas:
Uno perdris qu' estarpiavo per n' eu gaubegear de blad, proche de la Santo Viergi elo s' es mess' á cantar. En entendent soun ramagi dins l' espoir de la cassar, les judious que se n' anavon sur ses pas ant retournat... —Maudit sie toun bavardage ta testo lou pagará.
Eilavau l' y a 'n brout de mento anetz-ly vous tapará Sant Jause eme Mario toutes dous ly soun anats. La mento s' es abeissado per noun la Viergi tapar. —Per acot iou te coundamne flouriras noun granaras. Ah! digo, bouier brav' homme, auries ren per me sauvar. —Eilavau l' y a 'n brout de sauvi anetz-ly vous tapará.— Sant Jause eme Mario toutes dous ly sount anats en les viant lou brout de sauvi de dous paus s' es aloungat. (Chants populaires de la Provence.—D. Arbaud.