OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decret 76/1984 sobre la denominació oficial del municipi de Benifaió

L’Ajuntament de Benifayó (València), en sessió celebrada el dia 9 d’octubre de 1979, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del municipi pel de Benifaió.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València, el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, i l’Excma. Diputació Provincial de València, consideren correcta en llengua valenciana la grafia de Benifaió.
La Llei de les Corts Valencianes 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià disposa, en l’article 15.1, que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Benifayó (València), per a l’alteració de la denominació actual per la de Benifaió, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 30 de juliol de 1984,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Benifayó es denominarà Benifaió. Les referències que a l’antic nom s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la denominació nova.
València, 30 de juliol de 1984.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Benifaió a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de Benifaió

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 78/1987 sobre la denominació oficial del municipi del Campello

L’Ajuntament de Campello (Alacant), en sessió celebrada el dia 30 d’octubre de 1986, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel del Campello.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia del Campello.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Campello (Alacant) per a l’alteració de la denominació actual per la del Campello, i d’acord amb la proposta elevada pel Conseller d’Administració Pública en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, prèvia deliberació prèvia del Consell en sessió celebrada el dia 9 de juny de 1987,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Campello, de la Província d’Alacant, es denominarà el Campello. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics es consideraran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 9 de juny de 1987.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Aquest decret quedarà modificat en la versió en castellà per la publicació de la correcció corresponent
* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi del Campello a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament del Campello

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Libre de mil proverbis/Capítol XXI

1CONSCIENCIA es lum espiritual qui dona passio a la anima per son peccat. 2Consciencia conseyla al home que s peneda de sos peccats. 3Con volras peccar ab consciencia t aconseyla. 4Negun conseyl no es pus leyal que aquell que consciencia dona. 5Qui no creu la consciencia, no creu si mateix. 6No hages la consciencia trop gran, ne trop poca.
7No t confius en peccador qui no ha consciencia. 8Qui trop gran consciencia ha, ha trop gran pahor. 9Per trop gran pahor esta consciencia en tenebres. 10Consciencia dispon contriccio, e contriccio satisfaccio, e satisfaccio perdo. 11De peccador qui no ha consciencia no ha Deus pietat. 12Pus tost puny consciencia ta anima con fas peccat, que espina ton peu. 13Ab ta consciencia acompanya justicia, prudencia e fortitudo, per ço que no sia vençuda. 14Consciencia qui esta foyla no ha amichs. 15Consciencia neix de raho, per ço que sia son conseyl. 16Consciencia es missatger de Deu qui reuela la volentat de Deu. 17Mes val consciencia en ta anima que delit en ton cors.
18Consciencia te dona justicia, per ço que t don leticia. 19Consciencia es prop a sospirar e a plorar. 20Consciencia es mundicia de peccat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXII

1PENITENCIA es filla de consciencia. 2Sens passio no pots fer penitencia. 3A gran penitencia gran passio. 4No pots fer tan gran penitencia ab gran diner, com ab gran dejuni.
5Ab paciencia te penets, e ab paciencia t aconseyles.
6Pus prop es penitencia per amor que per pahor. 7Penitencia demana a Deu per tu perdo. 8Per penitencia pots vençre tots tos peccats. 9Sens penitencia no pots atrobar perdo. 10Penitencia entensa se pertany a la anima, e estensa al cor. 11Mes val en penitencia plorar que almoyna donar. 12Qui ab penitencia plora, ab penitencia se riura. 13Penitencia e satisfaccio son germanes. 14Fe penitencia en lo cors ab sospirar, e en los uylls ab plorar, e en la obra ab obrar. 15Peccador qui no fa penitencia es luny a perdo e prop a judici. 16Luny esta a gracia e a prudencia qui espera en purgatori fer penitencia. 17Aytal peccat, aytal penitencia.
18Pus que no haguist vergonya de peccar, no hages vergonya de fer penitencia. 19Aspra penitencia es lisa e blana en esperança. 20Imagina souen les grans penes infernals e perpetuals, per ço que en fer penitencia hages pau. 21No esperes a fer penitencia en aquell temps on no la pots fer gran.
22Jutget a fer penitencia, per ço que la justicia de Deu sia ta amiga e ta beuolent.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXIV

1FE satisfaccio segons que has peccat. 2Si has trop menjat fe satisfaccio ab poch menjar.
3Si per nobles vestiments has peccat, satisfe ab humils vestiments. 4Si ab poca amor has peccat, satisfe ab gran amor. 5Del temps que has perdut no pots fer satisfaccio.
6Si ab la ma no pots fer satisfaccio fe la ab la volentat.
7Satisfaccio e justicia e penitencia e contricio son cosines. 8Si est temptat contra satisfaccio ajuda t ab ses parentes. 9Ab satisfaccio satisfa misericordia a justicia sa germana. 10Satisfaccio per diners no val tant com penitencia.
11Si has peccat per veser e parlar, satisfe ab plorar.
12A gran satisfaccio gran passio. 13Si de tot tu has fet peccat, satisfe de tot tu ab penitencia. 14Qui be fa satisfaccio, be demana perdo. 15Si has peccat ab mal eximpli, satisfe ab bon eximpli. 16Si has peccat contra caritat, satisfe ab caritat. 17A tal peccat, tal satisfaccio per contrari. 18No pots fer tan gran satisfaccio com es ton peccat.
19De ço que ab satisfaccio no pots complir demana perdo. 20Satisfe a Deu, car tot ço que es en tu es seu.
# Libre de mil proverbis/Capítol XVI

1AB fe creus les veritats que no entens. 2Ab creença aconseguiras sciencia. 3Qui desonra lur vera fe, Deus blastoma. 4No descreegues totes les coses que no pusques entendre. 5Primerament creus, e puis entens. 6Sobtosament creu, e ab deliberacio entens. 7Ab fe ha volentat actio, e enteniment passio. 8Hon mes creus mes pots entendre. 9Hon mes entens, mes pots creure. 10Qui ven fe compra infern.
11Ab fe fas de Deu ton vehi. 12Si per fe est rich e honrat, per fe sies be acustumat. 13Lo poder que has per fe no l tengues ocios. 14Plora, car fe esta mes ahontada que honrada. 15Qui per fe mor per fe viu. 16Ama mes ta fe que ton fill. 17Ab erguments combat falsa creença. 18Vn merit has per creure coses corporals, altre per creure coses espirituals. 19Força de fe esta per volentat, e força d ergument esta per enteniment. 20Fe illumina veres carreres ab amar, e enteniment es sabent. 21Fe esta prop a volentat, e luny a enteniment.
# Libre de mil proverbis/Capítol XVIII

1AB caritat enforma ta volentat. 2Sens caritat no saps amar. 3Qui ha caritat, ha caritat á Deu, e a si mateix, e a son prohisme. 4Meylor riquesa que caritat no pots hauer. 5Aytanta caritat pots hauer con pots voler. 6Caritat no s huja.
7Caritat es casteyl de leyaltat. 8Qui ven caritat no compra res. 9Mes val caritat en ta volentat, que tots tos merits. 10No pots usar de caritat, si no la dones. 11Per ço que has caritat, que Deus la haja de tu. 12Si vols esser be amat, ama caritat. 13Qui no ha caritat en totes totes coses es descortes. 14Ab caritat te conseyla, e no seras enganat. 15De home qui no ha caritat, no sies priuat. 16Qui es en caritat es en gracia de Deu. 17Foyl es qui sens caritat cuida esser amat. 18Sospira, plora e riu ab caritat. 19Ab caritat prega, e ab caritat te lexa pregar. 20Qui no viu ab caritat, mor sens caritat.
* ↑ Millor.
* ↑ Tanta.
* ↑ Com.
* ↑ No se anuja.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXIII

1A hom qui ama confessio confessa ton peccat. 2A hom qui no coneix peccat no confesses ton peccat.
3Confessio sens contriccio no val res. 4Confessio en sanitat es sana, e en malaltia malalta. 5Qui s confessa ab rialles sens confessio mor.
6Confessio ab vergonya pots fer sana e malalta. 7En ta confessio acompanya sospirar e plorar ab virtuts. 8En confessio fe ton confessor ton amich, jutge e senyor. 9En confessio es confessor vicari de Deu. 10Tan fortment te confessa en una vegada, que no t calga confessar altra vegada. 11Qui s confessa e qui confessa no deu en confessio pendre part.
12Deus cuida enganar qui son confessor engana. 13Lo confessor qui es procurador no sap confessar.
14En tal manera te confessa que ab consciencia e ab contriccio hages pau. 15Qui falsament se confessa, Deu desonra. 16Peccador sens confessio esta en ira de Deu. 17Confessa t a Deu tro hages qui t pusca confessar. 18Qui ven confessio compra peccat. 19La fi de confessio es perdo. 20Ab los enemichs de confessio no sies priuat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXIX

1SI vols hauer gran deuocio, souen membra e enten e ama les grans nobleses e perfeccions que Deus ha per essencia e per obres.
2Sens sanctetat no pots hauer deuocio. 3Major deuocio pots hauer per contemplar que per paraules. 4Contemplacio es fontana de on ixen deuotes paraules. 5Deuocio fa los uyls plorar e lo cor alegrar. 6Deuocio sadoyla e engreixa la anima, e affebleix lo cors. 7Ab deuocio participes e parles ab Deu. 8Ab deuocio conexeras si est en la gracia de Deu. 9Ab deuocio demanes a Deu amor, e ab deuocio Deus la t dona.
10Deuocio te fa sospirar, e lo sospirar te fa amar. 11Qui ha deuocio tots bens ha. 12Deuocio t aporta de Deu tot ço que has mester.
13Ab deuocio fuigs a temptacio e has pau. 14Hages deuocio e hauras Deu. 15Lo major enemich que ha peccat es deuocio. 16Hom deuot souen plora e tart riu. 17Deuocio es filla de caritat e de pietat. 18Qui ab deuocio demana perdo no s fadiga. 19Meylor amich no pots hauer que deuocio. 20Amistat sens deuocio no dura. 21Hages deuocio e no hauras pahor.
# Libre de mil proverbis/Capítol XX

1QUI ha contriccio, prop es de satisfaccio. 2Ab contriccio dona conciencia passio a volentat. 3Qui ha contriccio no s riu. 4Qui recompta son peccat ab rialles, no ha contriccio. 5Sens contriccio no pots hauer perdo. 6Contriccio dispon peccador a querir perdo. 7Contriccio te fa plorar per ço que en paradis pusques riure.
8Una passio per contriccio val mes que totes benananses per rialles.
9Contriccio es missatge que peccador tramet a la pietat de Deu. 10Contriccio sens esperança no ha forma. 11Contriccio e gracia de Deu son en hom peccador vehines. 12Qui plora ab contriccio, plora ab dolses lagremes. 13Si souen fas peccats, souen hages contriccio. 14A gran peccat gran contriccio. 15Qui ha lenta contriccio, o qui desnodreix contriccio, es vehi del demoni. 16Mes viuiffica ta contriccio per amor que has a Deu, que per pahor que has a eyl. 17Contriccio en tots temps es leyal amiga. 18Contriccio es fontana de sospirar. 19Con ab contriccio plores ta anima engrexes. 20Contriccio per amor e contriccio per pahor son vehines.
# Libre de mil proverbis/Capítol XXV

1A gran sanctetat gran bontat. 2Sens sanctetat no est digne que hages en Deu esperança. 3Sens sancta volentat no pots amar Deu. 4Sens sanct membrar, entendre e amar ta anima no pot hauer repos. 5No faças peccat e seras sanct. 6Per negunes coses no venes sanctetat. 7Sens sanctetat no vuyles seruir ne esser seruit. 8Compra sanctetat ab totes coses. 9Mes ama sanctetat que tos parents. 10Sens sanctetat no vuyles hauer honrament.
11Qui no ha sanctetat no ha Deu, ne Deu ha eyl. 12Si vols sanct morir hages sancta vida. 13Per sanctetat es memoria antigua. 14Qui ab sanctetat ama, ab sanctetat es amat. 15Ab sanctetat est ignocent de ton peccat. 16A tos peus dona sanctes carreres, e a tes mans sanctes obres.
17Sens gracia e caritat sanctetat no pots hauer. 18Mes creegues hauer sanctetat per gracia e per don que per tes obres. 19No desijes hauer sanctetat per hauer honrament.
20Tots los bens terrenals no valen una sanctetat de home.
# Libre de mil proverbis/Capítol XVII

1EN pus gran poder de bontat hages pus gran esperança. 2Sens bontat e justicia no hages en Deu esperança. 3En ta sanitat esta pus sana esperança que en ta malaltia. 4Esperança sana conforta, esperança malalta desconforta. 5En Deu hages major esperança per sa bontat que en tos merits.
6Pus que Deus pot perdonar, inconuenient cosa es desesperar.
7Major pot esser esperança per amor que desesperança per temor. 8Esperança es missatge que hom tramet á Deu per ço que aport do e perdo. 9En la amistat de la misericordia de Deu hages esperança. 10Car Deus ama mes perdonar que punir, hages esperança. 11Sens esperança no has amich. 12Qui pert esperança pert totes coses. 13Qui ha esperança no ha fretura. 14Qui ha poder de esperança no es vençut. 15Esperança fa hom diligent e cortes. 16Conserua esperança ab justicia e fortitudo e prudencia e temprança. 17Sens caritat esperança no pots hauer.
18Esperança no fa gran despesa. 19Si vols hauer gran esperança hages gran amor.
* ↑ Missagera.
* ↑ Pus.
* ↑ Fortitut.
# Idil·lis i elegies/Oh, el feixuc esclavatge i els forçosos afanys!

XXXVI
Oh, el feixuc esclavatge i els forçosos afanys! Oh, el veure, en la més bella florida dels meus anys, flotar mos jorns, teixits d’anhels i malaurances, en un flux i reflux de dols i d'esperances!
Sovint, las d’ésser esclau i las de l’avorrida beguda d’aquest calze amarg que en diuen vida; las del menyspreu dels necis davant la parvedat, mos ulls cerquen la fossa, mon asil esperat. Jo somric a la mort voluntària i segura; ploro i voldria rompre la humanal lligadura; el fer re que en mon pit ha de clavar-se, ja brilla als meus ulls i trem a dins la meva mà. Mes tost el cor em parla i el glavi torna enrera: mos pares, mos amics, l’avenir que m’espera, mos escrits imperfectes... car l’home temorós es volta als propis ulls d’un vel especiós, i, encara que al més negre destí sia junyida, s’abraça, amb un abraç frenètic, a la vida i va a cercar ben lluny, abans que per morir, un pretext qualsevulla per viure i per sofrir. Ell ha sofert, i encara sofreix, i orb d’esperança, amb penes i treballs, cap a la Mort s’atansa; mes la Mort, de tot mal guariment infal·lible, li sembla un mal novell, de tots el més terrible.
# Idil·lis i elegies/Que a casa de Glicera, dieu, la taula és llesta?

XX
Que a casa de Glicera, dieu, la taula és llesta? Que la bella Saxona també serà a la festa? ¿I Rosa, la que mai de freturar no es cansa i esperona la nostra cupiditat quan dansa? ¿Dieu que sa germana, aquella tan biçarra, combinarà amb son cant el so de la guitarra? ¿Que hi serà també Júlia, la del riure esclatant i el pit com l'alabastre de sòlid i brillant? Ho crec, perquè l'he vista sovint en manta orgia, mig nua, els llargs cabells esparsos de follia: mai Citeró en ses nits d'orgia no esguardà cap Menada més bella pels boscos seus trescar. Sí, sí, jo vinc també. Oh, amics, estic content! Però, i si Camil·la demà n'hagués esment? Oh, déus, quina tempesta al meu damunt cauria si ella sabés que jo també vaig ser a l'orgia! Vosaltres no ho sabeu com és imperativa! Si alabo uns ulls, uns llavis, una faç expressiva, 0 si, prop d'una bella segut, en un banquet, rient, els nostres llavis murmuren baix, baixet, ella ho veu tot; i em repta, després, amb ferotgia: un mot, un gest, la cosa més lleu és traïdoria, 1 és públic que la bella festejo en totes parts; i quan sos ulls lloava cercava sos esguards. I fins em costa plors! Mes que no en féu despendre a sa mare immortal Memnon damunt sa cendra. I encara, si en les seves venjances no em colpís com fa sovint! Ple d'ira, llavors, jo faig aixís com si volgués tornar-m'hi, prò amb una mà tan lleu que acabo per besar la seva, a pesar meu. Sos braços, com són forts en les lluites d'amor! La seva veu és dolça fins quan està en furor. I així jo l'amo, abans injusta que indolent; els seus furors em diuen com m'és obedient. Si jo tinc por de perdre-la, igual és son temor; i aquesta inquietud és filla de l'amor. La plàcida certesa no escau als cors sensibles.
Deixo pels enemics les amants apacibles. Jo vull la brega, i, sia quin sia mon destí veient uns ulls tan bells irritats contra mi, plau-me de provocar les mutuals alarmes, i vull plorar, i vull veure coberts sos ulls de llarmes; i refusar un ultratge, desfer una acusació i sempre perdonar, i demanar perdó.
Mes quin brogit, amics! Són les veus de l'orgia. Entrem. Oh, quina nit de joia i de follia! Els braços d'ells cenyeixen el si de les beutats i els bells tresors, defesos en va, són profanats. Oh, el diví encant sollat per l'obscena requesta! Bé cal, bé, que del Sena, als crits de nostra festa, al lluny l'onda ressoni, brillant del nostre esclat; bé cal que dins son llit el marxant, desvetllat, als nostres crits l'orella gelosament desclosa, redobli les carícies i els besos a l'esposa.
# Idil·lis i elegies/Però, no m'ha jurat que em seria infidel?

XIX
Però, no m'ha jurat que em seria infidel? No és cert que m’ha esquivat del seu costat, cruel? No fou sa veu ardida, i els seus ulls, i el seu front, i tota ella, que deien, ben alt, el meu afront? ¿És, doncs, per a sofrir qualque novell ultratge; per amollir-la a força d'insults i de coratge, i ofendre-la o pregar-la fins a invocar la mort que tomo al seu portal, tan funest al meu cor, errant dins eixa nit turbulent i oratjosa, però no tan obscura com el meu cor, ni afrosa? Ai, no era pas així que, sense bmit ni pena, ahir mateix, a l’ombra d’una nit més serena, invisible, segur del goig que m’esperava... —Oh, tu, jove imprudent que tens l’ànima esclava! Per si el teu cor vol creure mon cor escarmentat la testa no dobleguis al jou d’una beutat. Riu-te dels seus transports; menysprea sos encants; resta impassible als seus sospirs com als seus plants; com un tirà, disfruta de veure-la sofrir: deixa-la tota sola corsecar-se i morir. Els seus sospirs són falsos; son plor és també fals; son riure és verinós; ses carícies, mortals. —Oh, amic, si tu sabessis amb quin art inoït m’ha fetillat la pèrfida, abans no m’ha traït! Si sabessis l’astúcia dels seus mots —oh, record!— quan deia: —Jo haig de ser-te fidel fins a la mort. Hauria pogut viure sens mon amor acàs? Quantes voltes, llanguint de joia dins mon braç, feble, exhalant a penes una veu amorosa: —Oh, Immortals, exclamava, com em sento joiosa!— Amic, quantes vegades, amb una mà cremant, contra el seu pit ma testa fortament apretant, deia que mes carícies eren massa apacibles; mos besos, segons ella, eren freds, insensibles; el meu cor, del seu foc no es podia abrandar; el meu sexe cruel no sabia estimar. Foll i confós de veure-la tan furiosa i brava,
del mal d'ingratitud jo mateix em culpava; planyia el seu amor, m'acusava del meu i blasmava el meu cor, tan poc digne del seu. Tremolo, amic. Ja som a prop de sa demora. Oh, grans déus! Ja reveig eixa casa traïdora que mai sens torbació no ha franquejat mon pas —una torbació dolça, que no en moria pas. Avui els meus afronts dels seus em venjaran; llàgrimes veritables sos ulls destil·laran. El més dur de la còlera, l'insult i la venjança sentirà... Mes, provem, abans, fins on alcança el silenci indulgent que sembla amanyagar, que perdona i relliga, que plany sense ultratjar. Sí, deixem el despit, i els afronts, i els agravis. Anem, jo vull entrar-hi amb el riure en els llavis, serè i tranquil el front. Licoris, vull saber si en veritat la pau depèn del meu voler. Pren coratge, cor meu! Una dolça esperança em diu que ha de finir avui ta malaurança.