# Represa i exercici de la consciència lingüística a l'Alguer (ss.XVIII-XX)/Proposta normativa de dues plataformes cíviques alguereses

I. EL CONTEXT HISTÒRIC I CULTURAL ABANS DE LA PRIMERA RENAIXENÇA
    I.1. Els fets històrics: del Regne de Sardenya al Regne d'Itàlia
    I.2. El context literari
II. LA PRIMERA RENAIXENÇA: L'ARCÀDIA
    II.1. Represa de la poesia culta d'expressió catalana
    II.2. El cicle de la Passió
    II.3. La temàtica bucòlica
    II.4. Un gènere tradicional per a l'Arcàdia: els goigs
III. LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    III.1. Bartomeu Simon
       III.1.a. Activitat de recerca lingüística
       III.1.b. Activitat de correcció lingüística
    III.2. Un llistat de rimes inèdit
    III.3. El canonge Antoni Miquel Urgias
       II.3.a. El canonge Urgias i la llengua catalana
       III.3.b. Textos de literatura popular i tradicional
       III.3.c. Notícies antigues
IV. L'EXTREMA DECADÈNCIA LINGÜÍSTICA
    IV.1. El llegat erudit del canonge Urgias
    IV.2. La qüestió lingüística i l'ensenyament de la doctrina cristiana
    IV.3. Relacions catalanoalguereses abans d'Eduard Toda
V. EDUARD TODA I LA REPRESA DE LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    V.1. Primer viatge de Toda a l'Alguer
    V.2. La Biblioteca catalana
       V.2.a. Formació de la Biblioteca Catalana
       V.2.b. La Biblioteca Catalana arriba a l'Alguer
       V.2.c. Documents catalans relatius a la Biblioteca Catalana
       V.2.d. Activació de la secció reservada a la Biblioteca Municipal
       V.2.e. El 'Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
VI. LA PALMAVERA
    VI.1. L'epistolari de Rossend Serra
    VI.2. Ramon Clavellet i Joan Pais
    VI.3. Textos filològics de Joan Pais
       VI.3.a. Epistolari
       VI.3.b. La 'Gramàtica algueresa' (1899-1902)
       VI.3.c. Les gramàtiques catalanes a l'Alguer
       VI.3.d. Joan Pais i la polèmica sobre la llengua
       VI.3.e. Joan Pais i la gramàtica de Joan Palomba
    VI.4. El I Congrés Internacional de la Llengua Catalana
    VI.5. Joan Pais, la revista 'Catalonia' i darrers textos filològics
VII. LA 'FONOLOGIA' CATALANA DE JOAN DE GIORGIO VITELLI
VIII. DE LA GUERRA I LA DICTADURA AL RETROBAMENT
IX. PROPOSTA NORMATIVA DE DUES PLATAFORMES CÍVIQUES ALGUERESES
    IX.1. El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    IX.2. La Plataforma algueresa de cultura catalana
APÈNDIXS
APÈNDIX I: El ‘Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
    APÈNDIX I.a: Bibliografia del ‘Fons Català'
    APÈNDIX I.b: Llibres del ‘Fons Català' desapareguts entre els anys 1888-1984
APÈNDIX II: Epistolari de Joan Pais (Selecció)
APÈNDIX III: La Fonologia de Joan De Giorgio Vitelli
APÈNDIX IV: El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    APÈNDIX IV.a: Proposta per a una normativització del català de l'Alguer (1992)
    APÈNDIX IV.b: Resposta de l'Institut d'Estudis Catalans
IX. PROPOSTA NORMATIVA DE DUES PLATAFORMES CÍVIQUES ALGUERESES (1992-2000)
A partir de l'obra teatral de Gaví Ballero i gràcies, sobretot, a l'obra poètica i divulgadora el seu germà, Antoni Ballero de Càndia, i de Rafael Catardi, Rafael Sari i Pasqual Scanu, l'ús culte de l'alguerès va anar prenent força, però sense una sistemàtic examen dels aspectes filològics que haurien hagut d'acompanyar l'exercici de la llengua i, sobretot, enmig d'un caòtic seguit de tendències, cadascuna de les quals era capitanejada per cadascun dels operadors culturals. De fet, si als esmentats poetes no els mancava una pregona consciència lingüística, els hauria beneficiat una major coneixença de la llengua que, a causa de la pobra comunicació amb la resta dels Països Catalans, derivava sobretot –però no només– cap a una normalització erudita de caire dialectalitzant. No mancaven, és cert, complexes relacions amb la comunitat catalana (Pasqual Scanu, sobretot, n'és un exemple clar, des del moment que fou un assidu concorrent als Jocs Florals de l'exili), però, sense deixar de ser fructíferes, ho foren sobretot per a la generació següent. En realitat, allò que mancava era un pont amb l'autoritat normativa de la llengua catalana, és a dir, amb l'Institut d'Estudis Catalans (IEC). Els temps encara no ho permetien. Amb l'adveniment de la democràcia a l'Estat Espanyol, tímids intents d'aproximació des de les institucions catalanes cercaren de desvetllar aquesta situació d'ensopiment normatiu a l'Alguer: la complexa realitat cultural algueresa no va permetre, però, que l'entesa fos duradora, de manera que es caigué altre cop en una situació de confusió de la qual no es començà a sortir fins a l'any 1992, gràcies a una plataforma cívica local, el Grup per a la Normativització de l'Alguerès, al qual dedicarem el present capítol.