OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/¿Qui, sinó es foll, demana si 'm enyor

XXVII.   ¿Qui, sinó es foll, demana si 'm enyor
essent absent d' aquella que 'm fa viure?
é sinó plor ¿qui es la qui 'm fa riure?
si bé no pas continua dolor
tots mos delits es un he transportat,
amor li plau en mi fer aquest cambi
lo món no té res valent lo recambi
del esperant lo bé tan desijat.
Tant es lo bé qui 'm es davant posat
que sens dolor visch aquell esperant,
si no 'l atench seré tant mal anant
qu' en aquest món infern hauré trobat.
Contentament la una part me dóna,
per l' altra es ma vida atribulada,
ab mort está en balança posada
tement que pór ma esperança confóna.
De punt en punt ma esperança 'm bando
é vençme pór d' aquell mal que jo tem.
¿Qui es aquell en poch amar estrem
que segurtat prenga per companyóna?
Per mólt amar en altre mi transport
si que ser pens tot la persona aquella.
seria 'l món una gran meravella
que no hagués pór de la mal sort.
Viure en delit porta ab si pòr de mort
car d' aquell es enemich sobirá
é si james amor delit portá
jo sò aquell qui 'n puch fer lo recort.
O mort, qui es de tots bens envejósa
y en tal voler te segueix la fortuna
cascuna prech que mude en lley alguna
no res semblant á la qui m' es danyósa.
Saberse pot ma vida perillòsa
cabent en mans d' enemichs tan mortals,
pobres é richs senten sos aspres mals
é cascú d' ells ab manera ergullòsa.
Seguisquen mi tots los qui amarán
mon ris ó plor qual que d' ells me seguesca
car jo som prest de tastar fel ó bresca
per los qui mal ó bé d' amor pendrán.   Tornada.
Lir entre carts, passions d' amor fan
tembre y fiar; estar dins un hostal
de gran amor dubtar un punt no cal,
é guay d' aquells qu' entre llurs mans están!
# Obras del poeta valenciá Ausias March/¿Qui 'm tornará lo temps de ma dolor

XLVII.   ¿Qui 'm tornará lo temps de ma dolor
é 'm furtará la mia llibertat?
Catiu me trob' licenciat de amor
é d' ell partit tot delit m' es llunyat;
si col senyor avorreix lo servent
que null cástich ne carrech li vol dar,
axí amor m' ha dat 'bandonament
que son poder en mi no l' plau mostrar.   En ira está de Dèu lo pecador
com en est mòn treball no li es dat
dels bèns de Dèu no sia esperador
no há lloguèr qui no ha treballat
axí d' amor qui no sent lo turmènt,
en sos delits no s' cur adelitat
tot amador prenga en açó esmènt
que sens tristor no 's pot mòlt alegrar.   Dolor es gran de tot fin amador
com desesper li es devant posat
mes per mercé amor l' es donador
que d' esperar dellit no es lançat
goig é tristor li están de present,
esper é pòr lluny li volen mostrar,
son mal ó bé dels quals hu tostemps sent
é lo que pert après torna á cobrar.
Apres lo mal qui sent de bé sabor
no pot ser dit de tot mal ahuirat
lo past de amor no ha tanta amargor
que sus tot dolç no sia estimat,
de la sabor no 'm conech sentiment
é pus amarch que fel he de gustar
car jo sofir dolor d' enyorament
ne veig camí per algun bé esperar.
Qui d' amor fuig d' ell es encontrador,
é jo qui 'l cerch dins mi no l' he trobat
en lloch lo veig disfamat per traidor
é fuig de mi qui 'l he mills que altre honrrat.
Jo no 'l deman per donal' mon vivint
mes que dins mi ell vulla reposar
sembla la mort qu' alcança lo fugint
é fuig aquell qui la vol encontrar.
Cremat vull ser d' amor per sa calor
car dins son foch jo 'm trobe refrescat
si com lo sanct havent en Dèu ardor
en son turment se troba aconsolat,
tant quant amor es fort y en mi potent
lo seu delit prop mi sent acostat
si 'l trob' escas altre m' ha fer content
fora de mi mon delit he trobat.
Aytant pot fer d' amor sa gran favor
que bastará fer que 'l enamorat
no 'l tocará esperança ne pòr
tant estará en goig present trobat,
jo 'n so oblidat havent tal sentiment
propi es á mi tal estat desijant
al ignorant desig no 'l vé en esment,
enemich m' es 'l hom d' amor ignorant.
L' home no pot ser al mòn vividor
si d' humor mal serà vist netejat
lo bé y lo mal conservan la calor
d' hom radical que sens ells es guastat.
axí d' amor qui lo seu mal no sent
no pot en ell sa passió durar
desig lo té que es de bé falliment
y 'l bé atès tal desig fá cessar.
Tornada.   Amor, amor, jo só ver penitent
com de ingrat vos he volgut reptar
per no trobat lloch á mi convinent
es lo defalt com jo no puch amar.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/¿Hon es lo lloch hon ma pensa repose?

LIV.
¿Hon es lo lloch hon ma pensa repose?
¿Hon serà hon que mon voler contente?
Ab escandall jo cerch tot fons é tente
é port no trob hon aturarme gose;
lo que d' abans de tot vent me guardava
ara es en mi cruel platja deserta,
vagabunt vaig la casa qui 'm es certa
treball es grant en part hon jo vagava.
¿Hon es aquell delit quant jo pensava
esser amat de la que m' entenia?
Tot mon voler y 'l séu no 'm defenía
d' amor en tant quant son poder bastava;
tots los senyals que amor donen á entendre
en ella viu no tollentne la obra.
¿Qui es aquell qu' en amor tant descobra
que no pogués d' ella sentiment pendre?
Ja res del món dolor no 'm pot defendre,
perdut es ja tot lo goig de mon viure,
à mos amichs de tristor puch escriure,
no 'm basta temps à podermen rependre;
tant la tristor afalaga ma pensa
que tot m' es trist quant puch oir ne veure
tant que 'm es grèu que jo vinga á creure
que á tristor jo puch naver defensa.
Puix que amor ab lo cor ferm dispensa
que sos delits follament los espere
é per açó del món me desespere
car sens amor tot delit m' es ofensa,
l' arma coman á Dèu lo qui 'l ha feta
deixant lo cos desastruch per mal astre
é ja no 'l plau de sos volers lo rastre
puix ab dolor, viu per ell, no discreta.
Si com lo vell qu' en son temps vida ha feta
sats plahentment en algun art aprésa
é per fort cas aquella 'l es defésa
no sab en que son giny de viure meta,
ne pren á mi qui no sé com me visca
perqué d' amor me veig tancada porta
no se pus fér ne 'l voler me comporta
que d' aquest us per altra jo 'm desisca.
Tornada.
O foll amor, malament se arrisca
qui per virtuts vol amar nulla dona,
sa qualitat y 'l lloch la fán ser bona
car en rahó qual será lo que hi visca.
# Poesies en mallorquí popular/Quatre paraules d'introducció

Pensava no escriure Prolech, perque aquesta part de l'obra casi may se lletgeix; pero com son pochs els llibres que no'n tengan, m'he resolt á la fi á escriure'n un. Per sortir del pás podría consignar aqui quatre fets biográfichs, y dirvos que vaitx naixer l'any tal, que'm vaitx casar l'any qual, que ja som vell y un homo com els altres, ab lo nas al mitx de la cara, desenganyat del mon, que té ja els peus á la fossa, y que per lo mateix dins breus anys ja no s'en cantará d'éll gall ni gallina. Podría també parlar de les composicions en vers que conté aquest tomet; de si ó no han estades premiades, y fins y tot contarvos una sensible historia de cadascuna; pero no'm convé moure cassos que dormen, ni m'agrada sonar el bombo; lo qual no fóra per altra part desacertat, sabent que aquestes composicions, com á filles que son d'un que may ha fet un estudi formal y fondo de les lletres, ni ha lletgit tan sols les obres mestres de moltes notabilidats literaries, no poden tenir ni paraules escullides, ni condicions clássiques de cap casta, per poder esser presentades com á mostres de la bona literatura de la terra. Donchs ¿per que les publicas? (dirán molts). No ho fas per desitx de fama, perque la fama d'aquest mon es fum de formatjada, y val més cercar la del altre; ademés que jo may m'he tengut per poeta; estranyant molt qu'els meus compatricis m'hajan aficat dins el Parnás mallorquí, sense jo ferne comptes, ni mereixer tal distinció. Tan mateix per bé que fassan may seré res més qu'un glosador que ha estodiat una mica de lletra. Tampoch ho fas per talent de tresetes, perque la publicació d'un tom de poesies, ó cançons, ó gloses, (digauli lo que voldreu), dins Mallorca no es estat may cap negoci; y axò ho sap tothom de cor y de repetir. Les publich solament per satisfer els desitjos de molts de companys y amichs, que me aconsellan fa temps que ho fassa; y com fa temps també que los vaitx passant amb paraules, no vull que se cregan que jo no tench ganes de complaurels. Ara entra lo bò. Deman jo també. ¿Y perque será que mos companys desitjan aquesta publicació, quant tan poch es el valiment que tenen unes gloses compostes per via d'entreteniment, per un que ho ha fet per distreure certes idees que fa molts anys que li donan matadura, y per descansar d'altres feynes que res tenen de poétiques? ¿Será tal volta perque el poch mèrit que tengan el degan al assunto ó motiu que descriuen? Segurament que sí; perque casi totes elles fan referencia á fets o cos tums del país que van olvidantse y despareixquent de día en día; y baix d'aquest punt de vista comprench que la seua reunió dins un sol llibre puga esser agradable als méus amichs; majorment quant havent moltes de elles vist abans la llum pública, en diverses époques, dins almanachs y periódichs, son ja males de arreplegar aqueixes fulles volants de curta vida. Aquestes consideracions derreres son les que més m'han mogut á fer la edició que present, la qual crech que mereixerá la benevolencia del públich que sempre s'es mostrat molt indulgent envés de la méua persona.
# Poesías (Camps i Fabrés)/Los tres suspirs de l'arpa

En la tomba hi ha una reyna,
rich mantell té per mortalla,
un ceptre d'or en la ma.
y sobre son pit un'arpa.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Sols tres cordas l'arpa té,
dolsas, vibrants, delicadas,
com te tres cordas lo cor,
la Fe, l'Amor,y la Patria.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Era lo goig de la reyna,
y en sas mans talment parlava;
y al seu ressó s'adormian
los seus fills en sa falda.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Si entonava cants de guerra,
tremían los monts i planas;
si treya sospirs d'amor,
la ninas d'amor penavan.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Mes,¿qué té l'hermosa reyna?
¿per qué la seva arpa calla?
¿qué s'han fet los lays d'amor?
¿qué s'han fet, ay, las baladas?
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Era tendra i carinyosa,
y l'ha encisada un monarca;
ab sentidas amoretas
al mitj del cor l'ha fletxada.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
- Junts seurém en un sol trono,
juntarem nostras armas;
en un quartel lo lleó,
en l'altre quartel las barras.-
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Mes la reyna té enemichs,
que en la cort tenen privanasa,
vils corchs, que sempre rosegan,
de ferinosa fiblada.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Lo monarca se'ls escolta...
prest de la reyna 's recata;
passa d'amor á desdeny,...
del desdeny al odi passa.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Ja no l'aclaman senyora;
la senyora n'es esclava:
perque llansa ays de dolor,
la llengua li han arrancada.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
-Ja ha finat,ja,l'extrangera;
ja ha finat, ja, la bastarda;
enterráula ab son mantell,
ab arpa y ceptre enterráula.-
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Ay mare! no ets morta, no;
encara ton foch m'abrasa;
no ets morta,no, mare meva...
los teus fills viuhen encara.
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Rodejan la seva tomba;
un llorer al peu hi plantan,
sols ab llágrimas lo regan,
Fills de la reyna, ploráu,
ploráu de dol y anyoransa.
Y feya llarch temps que muts
vetllaven la tomba santa,
quan l'arpa dona un gemech...
quan l'arpa s'ha despertada.
Nostra mare ressucita:
fills de la reyna, ¡esperansa!
Al despertar, tres sospirs
trau del fons de sas entranyas;
i á cada sospir del cor
sona una corda de l'arpa.
Fills de la reyna, 'silenci!
nostra mare es la que parla.
La de la Fe diu : ¡alémtam!
la de l'Amor:¡espós ámam!
la de la Patria, vibrant
ab tendra só, crida:¡álsam!
¡Aixeca, espós, a la reyna!
¡fills de la reyna, aixacáula!
si ha perdut son ceptre, al menys
per consol deixáuli l'arpa.
CAMPS FABRÉS - POESÍAS -
MANRESA: ESTABLIMENT TIPOGRAFIC DE SANT JOSEPH
Carrer de Picas , número 8 . 1894
# Decret 231/1992 sobre la denominació oficial del municipi de la Mata

L’Ajuntament de La Mata de Morella (Castelló), en sessió celebrada el dia 18 de maig de 1992, va sol·licitar el canvi del nom actual del municipi per la forma La Mata.
La Direcció General de Política Lingüística de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta la grafia La Mata.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Us [Ús] i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Govern Valencià determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tant vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de La Mata de Morella per a l’alteració de la denominació actual per la de La Mata, on s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, a proposta del Conseller d’Administració Pública i amb la deliberació prèvia del Govern Valencià, en la reunió del dia 28 de desembre de 1992,
Decrete
Article únic
L’actual municipi de La Mata de Morella de la província de Castelló, adoptarà la forma de La Mata. Les referències que a l’antic nom hagen fet els òrgans de l’estat i altres organismes públics s’entendran fetes, a partir d’ara, a la nova denominació.
València, 28 de desembre de 1992.
El President de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
EMÈRIT BONO I MARTÍNEZ

## Nota

Tot i que el decret oficialitza la forma La Mata, actualment la Generalitat Valenciana reconeix oficialment el nom de la la Mata, amb l’article en minúscula, tal com marca la normativa ortogràfica per als topònims.

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de la Mata a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de la Mata

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# El matí de Sant Joàn

El matí de Sant Joàn,
com n'és festa senyalada,
poso la sella al cavall
les pistoles a la xarxa.
Jo, que no puc dormî a la nit,
sinó un xic a la matinada;
jo, que no puc dormî a la nit,
sinó a la matinada un xic.   Ja me'n vai tot carrê avall,
carrer de l'enamorada,
quan soc al mig del carrer
trobo la porta tancada.
Ja li fai un truc o dos:
— Baixa a obrir, l'enamorada;
malaent tan esperar,
que la barba tinc glaçada;
les anques del meu cavall,
són blanques de la rosada.
— Lleva't, lleva't, tu, marit,
i ves-te'n a la caçada,
trobaràs conills al jaç,
i perdius a la llevada.
— Lleva't, lleva't tu, muller.
que a tu te n'han demanada.
— Allò era lo forner
que manava la fornada.
— Qui et pogués veure, muller,
en una sala ben llarga,
voltada de capellans
i tu al mig amb la mortalla.
— Qui et pogués veure, marit,
dintre d'un paller de palla,
als quatre cantons lo foc,
i la porta ben tancada,
i jo fossa lluny d'allí
amb les claus a la butxaca.
# El mestre

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El mestre pot tenir els següents significats:
# El menjador

El menjador
Hi ha un armari deslluït que la veu de mes ties ha sentit i la veu del meu avi i del meu pare que ja no parlen ara. Ell és fidel als seus records d'antany. No el cregueu mut; per mi sa veu és clara i parlo amb ell igual que amb un company.
Hi ha, també, un rellotge de fusta. Jo no sé per què la veu d'abans avui no té. Mes, no li ho vull pas preguntar. Em sembla que per sempre va callar, un jorn que va trencar-se-li el ressort, tot dolçament, com si la veu d'un mort.
Un vell bufet encara hi ha amb aroma de cera i confitures, de pa, de carn i de pomes madures. És un criat fidel que ho sap tot ben guardar i sap que res no ens deu robar.
Sovint vénen a veure'm alguns amics i dames que mai no han cregut en aquestes minses ànimes. I jo somric de veure que em creuen sol, per tal com un em diu, entrant: —Què tal, què tal, què diu el senyor Jammes?
# El marxant de Venècia

SHAKESPEARE
EL MARXANT DE VENÈCIA
TRADUCCIÓ DE MAGÍ MORERA I GALICIA
EDITORIAL CATALANA, S. A. BARCELONA 1924
BIBLIOTECA LITERÀRIA
per Magí Morera i Galícia
Coriolá Hàmlet
EL MARXANT DE VENÈCIA
TRADUCCIÓ DE
BARCELONA
| El Dux de Venécia. |
| El Príncep del Marroc. El Príncep d'Aragó | $\left.{\begin{matrix}\ \ \end{matrix}}\right\$ | Pretendents de Pòrcia |
| Antonio, marxant de Venècia. |
| Bassanio, son amic, també pretendent de Pòrcia. |
| Salanio Salarino Graciano | $\left.{\begin{matrix}\ \\\\\ \end{matrix}}\right\$ | amics de Antonio i de Bassanio | Lorenzo, enamorat de Jessica. |
| Shylok, jueu ric. |
| Túbal, jueu, amic seu. |
| Lancelot Gobbo, el graciós, servent de Shylok. |
| Gobbo, pare de Lancelot. |
| Leonardo, servent de Bassanio. |
| Baltazar Estéfano | $\left.{\begin{matrix}\ \ \end{matrix}}\right\$ | servents de Pòrcia |
Pòrcia, una pubilla rica.
Nerissa, sa cambrera de confiança.
Jessica, filla de Shylok.
# El mercat

El mercat
A la petita plaça, de bon matí, el mercat alegrement ressona, multicolor, animat. Damunt les taules coixes, mostra —barreja estranya— formatges, mel i fruita, paneres d'ous, marmanya i, en l'enllosat, on l'aigua s'escorre constantment, la gran bellugadissa dels peixarrots d'argent. Milene, amb la petita Alidè de la mà, malda per fer-se pas entre la gent; i va d'una parada a l'altra; vacil·la, torna, mira; als crits dels venedors sovint la testa gira; sospesa, regateja, compra el que més li cal i es perd dins aquell tràfec i aquell cridar infernal. Alidè tot seguint-la, com disfruta! Li agrada el brogit, l'aire lliure, l'espaiosa porxada, els petits ases grisos i, sobre el sol calent, l'escampall de residus que trepitja la gent. Milene, que ha comprat llegums, fruita i formatge, compra, ara, un ànec viu d'acolorit plomatge. Pica de mans, contenta, la petita Alidè: per fi sa mare deixa que porti el cistell ple! És feixuc al seu braç; però Alidè no es torba; calla i somriu; camina i el cos enrera corba, entant que l'ànec, díscol presoner del cistell, crida i treu un bec groc per entre un esvorell.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si 'm demanáu lo grèu turmènt que pas

ESPARÇAS.
I.
Si 'm demanáu lo grèu turmènt que pas
és pas tan fort que 'm lleve 'l dir que passe
Y es de admirar passant como 'm trespasse
ingratitut portantme 'l contrapás.
May retrauré de vostr' amor un pas
puix en seguir á vos honesta medre
é si rahó me fa contrast, desmedre
y es me lo mon sens vos present escas.
Passe penant un riu de mort lo dia
y en ser per vos me dol fér curta via.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si bé mostráu que mi no avorriu

XLIII.   Si bé mostráu que mi no avorriu
ans vos altáu de ma simple paraula
y mos escrits no crehéu esser faula
é 'us plau de mi si algun hom be 'n diu,
quant jo imagin que per vos jo amar
avorresch mi qui res no hi fall de entegre
en aquell punt tot mon voler es negre
puix que 'l vostr' alt no passa en ben amar.
Conort bastant en mi no puch pensar
é si per temps alguna part ne atench
será perçó comprat d' amor tal prench
que 'l sabrá mal si 'l he desemparar.
Hauré amor de mi desposseit
que per null temps tal servent cobrará
aquest pensar conort m' aportará
durará tant com seré enfellonit.   So que deman' mereix preu infinit
no 'l vull haver ab res no mereíxent
l' ánima 'us do que es á Déu bell present
ella no 'l plau haver lo cos jaquit;
no 'us prech d' amor mes que lam demostréu
del que es en vos hauré singular grat
si bon voler me teniu amagat,
tan am lo mal ab que 'l me amaguéu.
Jo som ben cert que vos me coneixéu
é los tres temps de mi no ignoràu
mos pensaments jo crech que sapiáu
no 'us prheu donchs si no 'm regoueixéu,
lo mèu voler al infinit s' acosta
será content de 'l vostre poch ó mòlt
donchs en vers mi no hi cal anar d' escolt
lo camí es pla sens barranchs ne gran costa.   Vostre voler tot quant puch dar me costa
no 'm resta pus que 'l viure dolorós
dos grans contrasts de voler veig en vos,
mon viure 'us pláu, de mort es la resposta;
los ulls tinch cluchs no conech nit ne jorn,
ne tinch hom prop qui del temps me avise,
no sent res ferm ab que lo temps divise
ab tot açó ma pensa no pren born.
Tornada.
Lir entre carts, dins mi port un calt for
cohent un pa d' una dolça sabor,
y aquell mateix sent de gran amargor,
tot acó 'm pren déu hores en lo jorn.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Quins tan segurs consells vas encercant

XXX.
Quins tan segurs consells vas encercant
cor mal estruch enfastijat de viure,
amich de plor é desamich de riure
com soferrás los mals qui 't son davant?
Acuytat donchs á la mort que t' espera
é per tos mals no te allongues los jorn,
aytant es lluny ton delitós sojorn
com vols fugir á la mort falaguera.
Braços uberls es exida en carrera
plorant sos ulls per sobres de gran goig
melodiós cantar de sa veu oig
dihent: «amich ix de casa estrangera,
en delit prench donarte ma favor
que per null temps home nat l' ha sentida,
car jo defuig à tot home que 'm crida
prenent aquell que fuig de ma rigor.»
Ab ulls plorant é cara de terror
cabells rompent, ab grants udolamènts
la vida 'm vol donar heretamènts,
é d' aquests dons vol que sia senyor
cridant ab veu horrible y dolorosa
tal com la mort crida al benahuirat,
car si 'l hom es á mals aparellat
la veu de mort li es melodiosa.
Be 'm maravell com es tan ergullosa '
la voluntat de cascun amador
no demanant á mi l' esforç d' amor
y en mi sabrán sa força poderosa,
tots malsdihent sagramentejarán
que may amor los tendra en son poder
si 'ls recort lo colorat plaher
lo temps perdut sospirant maldlrán.
Null hom conech ó dona mon semblant
que dolorit per amor faça planyer,
jo som aquell de qui 's déu hom complanyer
car de mon cor la sanch se 'n vá llunyant.
Per gran tristor que li es acostada
sécas tot jorn l' humit qui 'm soté en vida,
é la tristor contra mi es ardida
é mon socors may no si troba armada.
Tornada.
Lir entre carts, l' hora sent acostada
que civilment es ma vida finida
puix que del tot ma esperança es fugida
m' arma roman en aquest mòn damnada.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si col malalt que llonch temps ha que jau

IV.
Si col malalt que llonch temps ha que jau
é vol un jorn esforçarse á llevar,
é sa virtut no li pot mòlt aidar,
ans llevat dret sobtamènt plegat cáu;
ne pren á mi que m' esforç contr' amor
é vull seguir tot çó que mon seny vol
complir no 'u puch car la força mi tol
un mal estrem atraçat per amor.