OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manifest del Correllengua 2013

Hi ha moltes coses que sabem segur: sabem, per exemple, que s'aprèn a parlar en el si d'una comunitat que és la que ens dóna la vida, la llengua, la cultura i la identitat. I sabem també que la llengua no és només un mitjà de comunicació sinó que és el medi en què els humans creixem i les cultures es construeixen.
Per això la llengua és un bé tan preuat, tan irrenunciable, tan definitiu. Gràcies a la llengua esdevenim humans capaços de parlar i pensar, capaços de somiar i d'imaginar, de tenir sentiments i consciència, d'entrar en diàleg amb altres i de comprometre'ns amb ells i a favor seu.
Els catalans –antics o nous, arribats de ben a prop o de ben lluny– podem discutir i discrepar, però si ho podem fer és perquè compartim una llengua que ens ajuda a entendre'ns i, fins i tot, a entendre que de vegades no ens entenem. Com que és la llengua la que ens permet fer això, no podem discutir sobre la llengua. La llengua és indiscutible, és bàsica. Sense ella, no seríem capaços d'acceptar-nos tal com som.
I per això rebutgem amb decisió qualsevol atac contra la llengua, que acostuma a ser un atac o bé ignorant o bé malintencionat. Perquè, ¿quin mal ens ha fet aprendre la nostra llengua? ¿Quin mal li pot fer a ningú aprendre-la? Cap, ben al contrari. A cada país passa el mateix, i a Catalunya també: quan algú rebutja o ataca la pròpia llengua vol dir que no s'accepta a si mateix, que no es troba a gust en el seu país, amb les persones amb què, teòricament, conviu. Recuperar l'amor i l'interès per la llengua és recuperar l'autoestima. I és ben clar que, quan ens respectem a nosaltres mateixos, també és més fàcil que ens respectin els altres.
La llengua només pot ser element d'unió, de creació, de dinamisme, d'afecte, d'autoestima. Que en aquest Correllengua 2013, la força i la vitalitat de la llengua catalana corrin per carrers i places de tots els Països Catalans. No podem cedir cap racó, ni un pam de terra ha de quedar abandonat: la llengua que ho omple tot, ho fa per omplir-nos a nosaltres, per fer-nos més cultes, més civilitzats, més lliures. Amb gent de molt diversa procedència, passem les hores en amable conversa. Que ningú no se senti sol. Parlem d'un en un i, si cal, tots alhora. Per defensar la llibertat urgent de la llengua i del país, sovint maltractats per intents indignes d'opressió, de reducció, de supressió. “No exagereu?”, preguntarà algú. “Doncs no, gens no exagero, només cal que mireu al voltant vostre.”
Visca el Correllengua! Visca el Països Catalans! Visca Catalunya lliure!
Josep Maria Terricabras

## Font

* Manifest publicat per la CAL
* L'obra es troba sota els termes de la Llicència de Creative Commons.
* Concretament, és sota els termes de Creative Commons Reconeixement-CompartirIgual 2.0, també coneguda com "cc-per-ci".
# Diada de Juny

DIADA DE JUNY
L'estiu ja arriba, ja 'l camp oneja Vestit d'espigues coloret d'or;
Pe'l cel puríssim ja'l sol flameja
Y de la terra s'axampla'l cor.   Ja l'aucelleta á son niu
Extén l'ala maternal,
Y la cigala á tot'hora
Fa resonar lo seu cant.
Ja les espigues fa moure
Ab dolsa remor l'embat,
Que les enceses roselles
Pareix qu'aviva á son pas.
Segadors arreu blanquejan Á llargues files p' el camp,
Ventant en la ma robusta
Les nobles armes de pau.
Si'l sol ardent los abrasa,
Los venta amorós l'embat,
Si los rendeix la fatiga,
Reprenen forsa cantant.
Are es la festa tan esperada,
Lo temps es are mes bell del any;
Cantau, pagesos, qu'es arribada
La recompensa de tant d'afany.
Aquí mes prop, ran de l'ombra,
De l'ombra del vell casal,
Un estol de jovenalla
L'era adesa trafegant.
Y'l cassot de blanca tela
De lluny se veu ballugar
Ab l'ample capell de pauma
De llarga cinta voltat.
Un estol d'espigoleres
Pe'l rostoll s'escampa ja;
Y cansons lleugeres volan
Com aucells en llibertat.
Á la tanca mes enfora
Roda á l'era el bestiá,
Y, ab llargaruda tonada,
Lo fa moure'l majoral.
Alegre feyna n'es la batuda,
Lo temps es ara mes bo del any;
Cantau, pagesos, que ja es venguda
La recompensa de tant d'afany.
Les timbes de l'alta serra
Vestides están de blau,
Y lluny ab lo cel confonen
Sos alterosos penyals.
Rica vesta de les faldes,
S'extenen los olivars,
Y'l bosch espés que negreja,
Y los fruyters de la vall.
Per entre cayrades roques,
Llunyana guayta la mar
Que, mesclada ab lo celatge,
Par que diga: ¡més enllá! Tot vessa harmonia y vida,
Tot canta un himne sagrat...
¡Gracies, Deu, que per sentirlo
Un cor me volguereu dar!
L'estiu ja arriba, ja'l camp oneja
Vestit d'espigues coloret d'or;
Pe'l cel claríssim lo sol flameja
Y de la terra s'axampla'l cor.
1873.
# Diccionari de geografia grega i romana
### Índex
#### A

Abacènon • Abàl·laba • Àbalus • Abància • Abants • Abas • Abasc • Abascos • Abàsson • Àbnoba • Àbatos • Abdera • Abel·la • Abel·línum • Abes • Abià • Àbia • Abidos • Abila • Àbila • Abilena • Abis • Abòdia • Abol·la • Aborígens • Aborres • Abos • Abràuan • Abretene • Abrincats • Abrotó • Absírtides • Abuncis • Abus • Abusina • Acacesi • Acadèmia • Acadera • Acaia • Acalandre • Acamant • Acant • Acaraca • Acarnània • Acarnes • Aunoba • Acci • Àccua • Acel • Acerres • Aces • Acesines • Acesines • Acesta • Acó • Aqueus • Àvaris

#### M

Màgdol

#### S

Sentides
# Flor d'enamorats/Per mon clar experiment

Per mon clar experiment conech que no tinch ventura, ¿què'm cumple ser diligent?
Jo amava y bé servía ab sencera voluntat, a una dama que volía servía mólt afectat; però si afectadament no'm vol ni'm coneix ventura, ¿què'm cumple ser diligent?
Mólt temps hà la he servida esperant rebre favors y sempre la he favorida més que'ls altres servidors, hont conech mólt clarament que puix me falta ventura, ¿què'm cumple ser diligent?
# Flor d'enamorats/Prenèu, dama, mon consell

Prenèu, dama, mon consell encara que us semble cru: que tot lo novell es bell y no es or tot lo que llu.
Sé us dir que'l mal del amor que's nomena ben voler lo principi es de plaher la fi de mólt gran dolor; en l'amor no entrèu ab ell per jamay a tu per tu que tot lo novell es bell y no es or tot lo que llu.
Guardàu que l'amor s'entona mólt alt y prest vos abaxa, penes y enuig desencaxa y mólt més promet que dóna;
del amor burlàuvos d'ell, no cregau home ningú, que tot lo novell es bell y no es or tot lo que llu.
# Flor d'enamorats/Sabèu, dama mólt aguda

Sabèu, dama mólt aguda, pus cantau ab tal primor, que sí la llengua tinch muda cert desítjaus lo meu cor.
No estigau axí espantada senyora si no he cantat que de mí sóu mólt amada encara que ho tinch callat, y en havervos coneguda jo us ame mólt més que l'or; cert desítjaus lo meu cor.
La voluntat no es fingida perqué sóu lo meu descans ab tant que la mia vida tinch posada en vostres mans,
de mi sóu vós més volguda que no tot l'or ni'l tresor, que si la llengua tinch muda cert desítjaus lo meu cor.
# Flor d'enamorats/Senyora, mal vos regiu

Senyora, mal vos regiu, bé demostrau ser mallol; ¿no vêu qu'es perdre'l llexiu en voler a qui no us vol?
Si esperau que a vós me postre es engendrar gran porfía per que jo no us tinch per mía ni vull que'm tingau per vostre; ja que sentiment teniu com a dòna qualsevol, ¿no vêu qu'es perdre'l llexiu en voler a qui no us vol?
Y perçò diu lo vulgar: si fas lo que ningú't mana y ames qui no't vol amar, aniràs carrera vana; si no sabèu, apendreu,
no us posèu per ningú dol; ¿no vêu qu'es perdre'l llexiu en voler a qui no us vol?
¿No vêu que força l'amor no consentix ni li plau, no vêu que la disfavor vos matexa l'engendrau, no vêu que'l que vós seguiu es seguir llum de cresol, no vêu qu'es perndre'l llexiu en voler a qui no us vol?
# Flor d'enamorats/Senyora, més val lo vell

Senyora, més val lo vell, que'l jove no té cervell.
Lo vell per que sab y entén tots los mals y béns comprèn, y los amors qu'aquell pren no'n demana a altres consell, que'l jove no té cervell.
Lo vell sab mólt ben amar, lo jove pendre y dexar, lo vell es mal d'enganyar encara que's burlen d'ell, que'l jove no té cervell.
Lo vell no creu de llauger, lo jove el que no pot ser; lo vell si pert lo poder
no pert lo saber d'aquell, que'l jove no té cervell.
Lo vell té mólta creencia, la una per la prudencia si de seny té lo segell, que'l jove no té cervell.
# Flor d'enamorats/Pus sóu, senyora, la caxa

Pus sóu, senyora, la caxa hont està lo meu tresor, jo que fos lo cobertor.
Vós sóu gentil entre cent y encara dich entre mil, tan galana y tan gentil que'm fèu viure mólt content, y pus sóu tot l'or y argent de la caxa del amor, jo que fos lo cobertor.
Ay, quan bé que us cubriría sense puntes discrepar! no hi hà qui ho sapia contar de la gracia ab que ho faría, ab tota honra y cortesía, sent la caxa del tresor, jo que fos lo cobertor.
Si faig alguna oradura en axò só disculpat que l'hom qu'es enamorat pert los extréms de cordura; pus sóu mon bé y ma ventura hont està pres lo meu cor, jo que fos lo cobertor.
# Flor d'enamorats/Qui t'ha fet lo mal del peu

Qui t'ha fet lo mal del peu, la marioneta, quien te hizo el del talón, la marión.
Cantaros quiero mi mal, que no os quiero negar cosa, que esta noche en un rosal yendo a coger una rosa m'he ficat una espineta, la marioneta, que me llega al corazón, la marión.
Contaros quiero mi pena, amiga, por buen nivel, que entrando en un vergel por coger una azucena
m'he ficat una esquerdeta, la marioneta, de dulce conversación, la marión.
Cantaros quiero de cierto que me aconteció mezquina y es que cogiendo en un huerto una hermosa clavellina m'he ficat una busqueta, la marioneta, que no hay cura a su lisión, la marión.
Señora, si vos queredes yo soy muy buen cirujano que la sacare en la mano que nada no sentiredes y restarèu guarideta, la marioneta, no sentireis más pasión, la marión.
# Flor d'enamorats/Senyora, des que só entrat

Senyora, des que só entrat no hà una hora, ja'l meu cor trobe robat d'una senyora.
Só entrat en aquest ball per mon delit, entrí sà y exiré mal d'amor ferit, per bé qu'entrí reposat en esta hora ja'l meu cor trobe robat d'una senyora.
Entrí jo sense dolor ni cosa alguna y exiré ferit d'amor per ma fortuna,
y la que m'ha maltractat es balladora, ja'l meu cor trobe robat d'una senyora.
Es donzella mólt galana entre donzelles, es discreta y mólt humana, bella entre belles; puix donzella m'ha nafrat y m'enamora ja'l meu cor trobe robat d'una senyora.
# Flor d'enamorats/Pus mon cor teniu penyora

Pus mon cor teniu penyora sens volerme ningun bé, no digau, gentil senyora, d'aquesta aygua no beuré.
A tots altres sóu afable y de mi sempre fugiu y amau més veure'l diable, tant en fàstich me teniu: trist de mi no sé perquè guardau, Reyna Emperadora, no digau, gentil senyora, d'aquesta aygua no beuré.
Tenint vós, senyora mia, ma vida y ma llibertat, he perduda l'alegría mirant vostra crueltat; vós me desdenyau tot hora,
En quant fèu miràuhi bé, no digau, gentil senyora, d'aquesta aygua no beuré.
Vós ereu la més humil de quantes foren ni són, ara'n sóu la més civil de quantes són en lo món; de mon cor sóu robadora, guardàu si rompèu la fé, no digau, gentil senyora, d'aquesta aygua no beuré.
# Flor d'enamorats/Qui té anguila per la cua

Qui té anguila per la cua y la dòna per la fè bé pot dir que rès no té.
Qui escriu en l'aygua corrent y en fortuna ha confiat y pren fè d'un renegat y del ayre el fonament, y de la dòna la fè, bè pot dir que rès no té.
Qui pren del irós paciencia, també'l trastejar dels rems y lo fruyt de tots extréms y del lleó la clemencia, de la cabra l'abstinencia, de la dòna la mercè, bé pot dir que rès no té.
Qui s'obliga a lligar fum y a treurer cera del foch y tornar lo negre groch, sense ferro treure llum, y, fòra de tot costum, la dòna que vullga bé, bé pot dir que rès no té.
# Llibre de les besties (1905)/Rúbriques

RUBRIQUES dels exemples i paraboles qui s contenen en aquest llibre :
| | Pags. |
| L'elecció de bisbe | 19 |
| Lo comte i l'escrivà del rei | 26 |
| La rata tornada donzella | 28 |
| Lo cavaller i sa muller mentidera | 29 |
| Lo lleó i la llebra | 30 |
| La pussa i el poll | 31 |
| Lo mal bisbe | 35 |
| L'ermità i el rei | 36 |
| Lo simi i l'alduf | 39 |
| Lo corb, la serpent i la garlanda | 40 |
| L'agró i el cranc | 41 |
| Lo rei, l'ermità i la serpent | 44 |
| L'hom mala bestia | 47 |
| Lo combat d'art i maestria | 50 |
| Lo burgès i sa muller (ab Los dos bócs i la volp) | 54 |
| Lo cavaller i els juglars | 56 |
| Lo macip fill del burgès | 65 |
| La volp i la freixura | 74 |
| Lo cavaller i el pagès | 77 |
| Lo bou malalt i l'ase (ab La muller batuda) | 80 |
| Lo papagall, lo corb, lo simi i la lluerna | 83 |
# Llibret de versos

LLIBRET DE VERSOS
ESCRIT PER
TEODOR LLORENTE,
SOCI DEL RAT-PENAT.
VALENCIA: Teodor Llorente y C.ª, Editors. 1885.
# Llibre del Consolat de Mar

Aquests son los bons stablimens è les bones costumes que son de fet de mar, que los savis homens qui van per lo mon ne començaren à donar als nostros antecessors; lasquals faeren per los libros de la savietat de les bones costumes. On d'aqui avant podem trobar que deu senyor de nau fer à mercaders è à mariners è à pélégri ò à altre home qui vaje en la nau; è encora qual cosa deia fer mercader, à senyor de nau, è mariner al senyor de la nau o del leny, ò peregri atrassi. Car pelegri es dit tout home qui deia donar nolit de la sua persona, sans sa mercaderia.
CAPITOL II. - Com patron vol començar nau, que deu declarar als personers . . . . . . . . . Com lo senyor de la nau o del leny començara de fer la nau e volra fer parts, ell deu dir e fer entenent als personers de quantes partes la fara, e de quin gran, e quant haura en pla, e quant haura en sentina, e quant obrira, e quant haura per carena.
CAPITOL CXCV. - Com lo patron deu dar compte als personers quascun viatge. - Tot senyor se nau o leny es tengut de retre compt a sos personers, quascun viatge qu'ell fara. E si lo senyor de la nau no retra compt a sos personers de quasqun viatge que ell fara, si la nau o leny se perdra o pendra algun damnatge, lo senyor de la nau es tengut de retre e de donar tot lo guany que ell fet haura als personers. Que per rao de la nau que perduda haura o del leny, lo senyor de la nau no s'deu escusar ne pot, que non haia a retre e a donar tot lo guany, que ell ab aquella nau o leny haura fet. E si lo senyor de la nau o leny no haura de que u pusca retre; si ell es tengut, ell deu esser pres e mes en ferres, tot en axi com en lo capitol desusdit se conte. E fon fet perço aquest capitol, car molt senyors de nau o leny repren e triga que no vol comptar ab sos personers, e com ve que ell haura perduda sa nau o leny, e ell dira que tot s'y es perdut; e sia que si perda o que no s'y perdra, lo senyor de la nau o leny n'es tengut axi com desus es dit. Per que tot senyor de nau o leny deuria e deu comptar quascun viatge que fara ab sos personers del guany o de la perdua que fet haura, perço que la pena que dessus es dita no li poguer venir dessus. Encara, es de mes tengut lo senyor del leny als personers, que si lo senyor de la nau guanyara ab aquel comu que dels personers haura o tendra, ell los es tengut de donar lur part de tot lo guany que fet ne haura. E si ell per ventura hi haura perdut, personer algun no li es tengut de perdua que ell feta n'haia, perço com ell tendra aquell comu malgrat dels personers dessusdits.
# Llibre del Coch

Libre de doctrina pera ben Seruir: de Tallar: y del Art de Coch: ço es de qualseuol manera de Potages y salses. Compost per lo diligent Mestre Robert Coch del Serenissimo senyor don Ferrando Rey de Naples.
Primerament tractare de donar alguna doctrina de tallar encara que lo tallar o trinxar sia cosa que escassament per doctrina se pot be amostrar / quant mes per escriptura / empero aquells qui bona discrecio hauran e per aquella volran apendre puguen e profitar se de algun bon exemple / e si alguna cosa los parra no esser per aells necessaria yols pregue que no la metan en compte sino que la dexen fora de lur memoria. E primerament com dit he parlare dela doctrina del tallar lo qual nengun home no pot sino ben tallar sols ques guart que no tall de lonch sino que traues la carn / e aquell tall prima e de bona manera / espertament e neta : e que torch molt souint lo coltell / e les sus mans / e ques guart de vntar sen tant com puga. E no deu parlar mentre que talla encara que sia enterrogat de algu si donchs no es cosa molt necessaria. Car aço es la principal cosa que conue que tinga aquell lo qual ha delliberat de seruir a alguna persona de qualseuol grau / o condicio que sie / e perque mes lealment e sençera seruesca a son Senyor es menester que tinga tota aquella criansa que li pertany per que los seus serueys li sien agradables e acetes. E perço mirant quant es cosa molt necessaria la seruitut tractar nem asi alguna poqueta / si be es cosa tant comuna que algu / qui algun tant se estima ne sab be la sua part. E si non sab asi ne pot apendre.
# Llibre de les bèsties

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Llibre de les bèsties pot tenir els següents significats:
# Llibret de versos/A Federich Mistral

Felibre-rey, en ton llorer altiu Pará lo vol una coloma blanca: ¡Trove l' aussell del cel regalat niu En la gloriosa branca!
¡Y el trovará! Puix es ton noble cor Font viva y cútia d' eternal amor, Que surt á doll en tes cansons divines, Com lo riu desparrama son tesor En corrents cristalines.
Ton ánima y tos versos inspirats Per los horts, los guarets y los sembrats Seguiren feels á la inocent Mirella, Y en los tossals y singles empinats A la fada Esterella.
¡Falaguera visió, que 'l pensament Infanta al foch de son desitj brussent Quant de la realitat trenca los llassos! ¡Y exa visió la tens avuy present, Obrinte els amants brassos!
¡Triunfa, nou Calendau! L' himne nupcial En ta llahor ressona sens igual, Y alcatifen les Muses amoroses Lo camí de ta cambra marital De desfullades roses.
La porta, que has buscat, del Paradís S' obri als teus passos, Trovador felís; Y totes les somniades meravelles A tos ulls apareixen d' improvís. Més que 'n tos somnis belles.
De quanta poësía tu has crëat, Cull en est dols moment lo fruyt daurat, Y discret gotja quant lo cor desitja, Que al dintell d' eixe cel está sentat L' angel mut de la ditja.
1877.
# Monolechs y quadros/Taula

| | pàgs. |
| Lo nuvi (monòlech) | 5 |
| Los còmichs d'afició | 21 |
| Recorts d'un pobr'home | 33 |
| Desavinensa (monòlech) | 71 |
| Desde'l quint pis del Liceu | 83 |
| Revista | 97 |
| Pura | 107 |
| Una visita a casa'l senyor Janet | 117 |
| Un sarauista (monòlech) | 129 |
| Una diada ditxosa | 145 |
| Tornant del Cementiri | 159 |
| La tornada del Xalin | 169 |
| Revista | 179 |
| Abans de la boda (monòlech) | 189 |
| En la Estació | 201 |
| Lo serraller | 213 |
| Lo carboner del barri | 233 |
| Informes | 253 |
# Decret 18/1987 sobre la denominació oficial del municipi d'Alfauir

L’Ajuntament d’Alfahuir (València), en sessió celebrada el dia 24 d’octubre de 1986, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel d’Alfahuir.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, ha emés informe al respecte, considerant correcta la denominació proposta.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Alfahuir per al canvi de la seua denominació actual per la d’Alfauir, i d’acord amb la proposta elevada pel Conseller d’Administració Pública en la qual s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi d’Alfahuir, de la Província de València, es denominarà Alfauir. Les referències que a l’antic nom s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 2 de març de 1987.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Alfauir a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Alfauir

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 176/1988, de 15 de novembre, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual és aprovada la nova denominació del Municipi de Novelé (València)

L'Ajuntament de Novelé (Valencia), en sessió celebrada el dia 5 d'octubre de 1987, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe: Novetlè en valencià i Novelé en castellà. El Gabinet d'Ús del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia Novetlè, i no s'escau cap informe per a la forma en castellà, Novelé, que és la denominació actual. La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d'Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l'article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana. En atenció d'aquests motius, vist l'expedient instruït per l'Ajuntament de Novelé (València), per a l'alteració de la denominació actual per la forma bilingüe, Novetlè en valencià i Novelé en castellà, a proposta del Conseller d'Administració Pública, amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en la reunió del dia 15 de novembre de 1988,
Article únic L'actual Municipi de Novelé, de la Província de València, adoptarà la forma bilingüe per a la seua denominació: Novetlè en valencià i Novelé en castellà. Les referències que al nom antic haguessen realitzat els òrgans de l'Estat o d'altres Organismes públics es consideraran fetes, d'ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 15 de novembre de 1988.
El Conseller d'Administració Pública, JOAQUIN AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Novetlè a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Novetlè

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV