OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Himne a Afrodita (Criis2211)

Immortal Afrodita d'acolorit tron,
filla de Zeus, artificiosa, et suplico
que no sotmetis a infortunis ni dolors,
oh Sobirana, el meu cor.
I vine, com altres vegades
que vas abandonar la casa del teu pare
quan de lluny la meva veu senties,
tan bon punt la teva daurada
carrossa preparaves: et conduïen belles
àgils aus creuant la terra fosca,
batent fortament les seves ales enmig
dels cels i de l'èter.
Immediatament arribaven. I tu, feliç, amb el teu rostre immortal
somrient,
preguntaves amb quin sentiment ara sofria,
la causa perquè t'invocava,
què anhelava per sobretot
el meu embogit ser: "A qui desitges ara
que la meva persuasió atregui cap al teu amor? Qui,
oh, Safo, et turmenta?
Faré que aviat et segueixi, si et fuig;
que si els teus regals rebutja, ell te'ls ofereixi,
i que immediatament t'estimi, si no estima,
encara que no ho desitgi".
Vine també ara per a deslliurar-me del pes
de les meves penes; tot quant satisfer
el meu ser anhela, compleix-lo: oh, la meva aliada,
sé tu mateixa.
Em sembla que igual als déus
aquell home és, el que assegut
enfront de tu, al teu costat, la teva dolça
veu escolta
i el teu amorós riure. En canvi,
en el meu pit el cor s'estremeix.
A penes et miro,
la veu no ve més a mi,
la llengua se m'immobilitza, un delicat
incendi corre sota la meva pell,
no veuen ja els meus ulls
i brunzeixen les meves oïdes,
la suor em cobreix, un tremolor
s'apodera de tot el meu cos i tan pàl·lida
com l'herba no gaire llunyana de la mort
em sembla estar. . .
Però tot ha de suportar-se si així és.
Al voltant de la bella lluna
els astres oculten els seus brillants cossos,
quan més que tots il·lumina,
plena, sobre la terra fosca.
. . .al voltant l'aigua fresca. . . murmura en les branques de les pomeres, i del fullatge que tremola es llisca un suau somni.
. . .vine, Cipris, i delicadament, en copes d'or, aboca el nèctar barrejat amb gaudis.
Ja sigui Xipre o Pafos, el port segur et
...ara, per a les meves amiges, cataré bellament dolces coses.
...senten que el teu cor es refreda i deixen caure les ales...
# Himne de la coronació de la Verge dels Desemparats

La patria valenciana s'ampara baix ton mant ¡Oh, Verge Sobirana de terres de Llevant!.
La terra llevantina reviu en ta Capella al fervos homenaje de pur y ver amor. Puix sou la nostra Reina y vostra Image bella pareix qu´está voltada de magic resplandor.
La rosa perfumada, la mística asutsena, Lo seu verger formaren als peus de ton altar. I fervorós en elles lo valenciá t'ofrena La devoció més santa que 's puga profesar.
En terres valencianes La fe per Vos no mor I vostra Image Santa Portem sempre en lo cor.
Salve, Reina del cel i la terra; Salve, Verge dels Desamparats; Salve, sempre adorada Patrona; Salve, Mare del bons valenciáns.
# Himne nacionalista del País Valencià
### Fonts

* ↑ Alcira canta - fulletó publicat per la Junta Local Fallera d'Alzira en 1955
# Himne oficial de la Comunitat Valenciana

Per a ofrenar nóves glóries a Espanya, tots a una veu, germans, vingau. ¡Ja en el taller i en el camp remoregen cántics d'amor, himnes de pau! ¡Pas a la Regió que avança en marxa triomfal! Per a Tú la Vega envía la riquessa que atresóra, i es la veu de l'aigua cántic d'alegría acordat al ritme de guitarra mora... Paladins de l'Art t'ofrenen ses victories gegantines; i als teus peus, Sultana, tons jardins extenen un tapiç de murta i de roses fines. Brindes fruites daurades els paradisos de les riberes; penjen les arracades baix les arracades de les palmeres... Sóna la veu amada i en potentíssim vibrant ressó, notes de nóstra albada canten les glóries de la Regió. Valencians, en péu alcem-se. Que nostra veu la llum salude d'un sól novell. Per a ofrenar nóves glóries a Espanya, tots a una veu, germans, vingau. ¡Ja en el taller i en el camp remoregen cántics d'amor, himnes de pau! ¡Flameje en l'aire nóstra Senyera! ¡Glória a la Patria! ¡Vixca Valencia! ¡Vixca! ¡¡Vixca!! ¡¡¡Vixca!!!
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXXI

Quant los ciutadans de Palerm e los gentils homens hagueren oit aço, tengueren lur consell, e digueren que mester
era que tots los Francesos qui eren en Cecilia morissen. E feren capitani hun cavaller hun savi hom de la terra. E quant vench lendema, la ost de Palerm exi a cavall e a peu ab llurs armes, e anaren per tota la Cecilia per viles e per castells; e feren occiure tots los Francesos que trobaren; e feren jurar tots homens dels castells e de les viles lo comandament de Palerm, e puix trameseren lurs missatgers a la ciutat de Mecina ab aytals paraules:
«De part de la universitat de Palerm e de tots los seus fels companyons al regne de Cecilia, als gentils homens, barons e a tota la universitat de Mecina, saluts e perdurable amistat.
«Fem vos assaber que, ab la gracia de Deu, que nos havem spoliada tota la nostra e totes les nostres encontrades de les devorables serpents quins glotien, nos e nostres infants, ens turmentaven nit e jorn la llet de les tatines de nostres mullers e de nostres filles, e les devoraven sens merce molt cruelment. Hon vos pregam, com a fels germans nostres e specials amichs que nos vos tenim: que gitets de vostra ciutat les spavantables serpents e que siats contra lo gran drago, e forts e ardits companyons ab nos ensemps; car lo temps es vengut que siam dellivrats e ixquam de sots lo pesant jou de Faraho, qui es molt greu e dur. E ara es vengut lo temps que Deus trames Moyses a Faraho per dellivrar los fills de Israel de captivitat e de son poder. Ara es vengut aquell temps que aquell Moyses, que devia dellivrar los fills de Jerusalem, es vengut per a nos dellivrar; que erem perduts per nostres peccats. Per ço, com a Deu lo payre, qui es tot poderos, ha presa pietat de nos, levats vos e no siats adormits, e dreçats vos de combatre les cruels serpents.
«Data en Palerm a 14 de maig any 1282». Quant lo poble de Mecina hagueren oides aquestes cartes quels missatgers de Palerm hagueren aportades, en ques contaven les paraules d'amunt dites, no n'i hac nengu qui de pietat e goig no ploras forment. E cridaren: «Muyren! muyren! muyren los ribauts francesos!». E van s'en per la ciutat corrent, com a homens rabiosos, sus ab llurs armes; e occiren tots los Francesos que atrobaren en Mecina, salvant hun rich hom qui era Prohençal, que meteren ell e sa companya en huna nau a la Catuna.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXX

e dona li los albarans quels degues donar per cascuna de les naus e de les tarides e de les galeres, e que fessen la via de Alcoll, qui es huna vila prop la mar en Africha, prop de Constantina dos jornades poques. Quant aquell senyor de Manorcha viu que les naus feyen la via de Barberia, aquella nit arma huna sagetia e dix los: «Anats al pus tost que puxats a Alcoll; e guardat vos que no us encontrets ab la ost del rey d'Arago; e digats a la gent de Alcoll que pensen de scapar; e puix a tots cells de Barberia tro a Bugia, que lo rey d'Arago s'en va en Barberia ab gran ost». Tot axi com ho hac manat ho feren; si que de hun jorn e huna nit fo la sagetia a Alcoll, abans que la ost del rey; e feu los assaber aquest ardit. E ells pensaren de fogir ab tota llur roba. Si que, quant la ost del rey hi fo junta, trobaren la vila desemparada, que tots s'en foren fogits dintre terra e en les muntanyes. Mas trobaren hi mercaders pisans qui havien llurs mercaderies. E demanals lo rey quines novelles sabien e com era del fet de la terra. E ells dixeren los com huna sagetia de Manorcha hi havia stat hun jorn passat, qui havia dites novelles que la ost del rey d'Arago venia en Barberia; per que tots s'en eren fogits a les muntanyes de Constantina. Dix lo rey: «Sabets ne res? -Certes, dixeren los mercaders, nos sabem que aquell senyor qui tenia Constantina es estat pres, e li es estada tallada la testa e a tots los soldaders qui ab ell eren. -Digats, dix lo rey, en tal guisa fon presa la vila ne aquells qui la tenien. -Senyor, digueren los mercaders, nos vos ho direm. No ha encara gayre quel fill de Miral-Buzach tenia assetiada Constantina ab la ost de Bugia e d'altres llochs; e hac empres, ab alguns homens de la vila e d'altres llochs que ho feren per haver, que, aquella nit que la guayta seria llur, quels obririen les portes de Constantina a ell. E tota sa ost entra dins la ciutat; e prengueren Bolboquer e tots los soldaders, e tallaren los les testes». Quant lo rey hac entes que son fet era destorbat e que no podia venir a acabament de aço que ell cuydava fer, fo molt irat e despagat; e no fo maravella. Lor feu descargar los cavalls en terra e les viandes; e tengueren la vila e les forces qui eren entorn la vila, ço es a dir los puigs que eren en torn la vila. E aquells que no caberen en la vila atendaren se als puigs; e muntaren als puigs, es vallegaren, per ço com la multitut dels Serrayns eren tants quels combatien sens nombre. Ara lexarem a parlar del rey En Pere d'Arago e de sa ost qui son albergats en Alcoll, e parlarem del fet de Cecilia.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXXIV

Ab tant los barons respongueren e digueren al rey: «Senyor, ço que vos nos havets dit tenim tuyt per bo. E sia plaer a Deu que us ho leix complir, axi com lo vostre cor desija; que nos, senyor, nons partirem de vos null temps, ans hi farem venir nostres mullers e nostres infants. E volem aci servir Deu, mentre siam vius».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXXVI

Quant los missatgers enteseren les paraules del apostoli e li hagueren respost ço que fo semblant, partiren se devant ell e anaren a llur ostal; e puix parlaren ab los cardenals e ab los prelats qui en la cort del apostoli eren, e digueren los en qual guisa lo apostoli los havia respost. E ells digueren los: que s'en anassen, que ab ell no podien res acabar, per ço com era Frances e de la partida de Carles: «E es gelos de aço que es gran dret que esdevenga. Per que digats al senyor rey: que pens de fer ço que millor li sia semblant que li sia honor e profit, e Deus ajudarli ha; e nos tema de res». Aquestes paraules entengueren los missatgers, que los cardenals havien dites per lo fet que entenia de fer. E recolliren se en llurs galeres, e tornaren s'en a Alcoyll; e feren la resposta al rey quel apostoli los havia feta. E digueren li ço quels cardenals els prelats los havien dit. Ara lexarem a parlar del rey e de sa ost e parlarem de les gents de Cecilia.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXXII

Ara lexa a parlar lo comte de Carles e de la ciutat de Mecina, e tornarem a parlar del noble rey En Pere d'Arago.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXXV

«Pare sant de tota crestiandat. Deus te saul! Lo noble rey En Pere de Arago vos saluda molt e tramet vos estes cartes». E el apostoli pres les cartes, e mantinent feu les legir. En les quals se contenia axi:
«A vos, Pare sant de tota la crestiandat, de nos, En Pere, per la gracia de Deu rey d'Arago, saluts ab reverencia, axi com fill deu fer a pare segon Deu.
«Com nos, Pare sant, siam passats en Barberia e hagam aqui mes tot nostre poder de retenir tot ço que havem pres, qui es fort loch e bo, ço es la vila de Alcoyll, pregam vos quens trametats vostre socors de cavallers e de gents, e que donets perdo a les gents per passar a nos. E nos senyor, starem tant aqui que conquerrem la terra, per tal que Deus hic sia beneyt e servit, e lo seu beneyt nom exalçat».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXXVII

rey en la noble ciutat de Saragossa, si s'esdevench que en Africha era hun Serray qui havia nom Miral-Buzach, lo qual havia tallada la testa a hun seu nebot qui era serrahi, fill del rey de Tunis, trames son fill que havia nom Boferig a Bogia. En la dita terra de Africha havia hun Serray qui era gentil hom e era gran amich del rey de Tunis, pare de aquell a qui Miral-Buzach havia tolta la testa; e tenia huna ciutat que havia nom Constantina, qui es molt fort; e no la volia retre a Miral-Buzach: si que y havia tramesa sa ost, mas no y podia res cabar. E axi s'esdevench que aquell Serray qui tenia Constantina, qui havia nom Bolboquer, havia molts soldaders crestians ab ell. E ell hac son consell, e veu que longament nos podia tenir; e havia paor que no fos trait, e que Miral-Buzach no li tallas la testa. E trames missatgers certs al rey d'Arago En Pere: qui si ell passava ab huit cents cavallers e ab deu milia homens a peu a Alcoll, que ell li llivraria Constantina, qui es luny de la vila de Alcoll e de la mar dotze llegues; e que ell, ab aquella ciutat e ab la ajuda que ell li faria, poria conquerir tota Africha; e tots los crestians que eren en Africha e en Tunis e en tota la terra s'en vendrien a ell, qui son be deu milia homens a cavall; e que aço fos secret; que, si era descubert, tot lur fet yria a ventura de perdre.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Axí com cell que 's veu prop de la mort

III.
Axí com cell que 's veu prop de la mort
corrènt mal temps perillant en la mar
é veu lo lloch hon sepot restaurar
é no hi ateny per sa malvada sort,
ne pren á mi qui vaig afany passant
é veig á vos bastant mos mals delir
desesperat de mos desigs complir
iré pél mòn vostre ergull recitant.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Aquell ateny tot quant atenyer vol

VIII.
Aquell ateny tot quant atenyer vol
que lo voler eguala ab lo poder,
no 's consegueix açó per lo diner
lo no sabènt pensa que tot mal tol,
donchs per haver hom lo major delit
no 'l cerch ab çó que lo diner ateny
car en mes mal que á be l' hom empeny
dins hom está lo seu be tot complit.
Natura en l' hom há termens establit
à sos desigs per aquells contentar,
é bastantmènt que 'ls puscha sadollar
y 'l ignorant ho vol en infinit.
Guardat de fam de fret é de calor
lo cos per si res no demanará,
si 'l apetit de mes lo requerrá
en lloch de be si metrá la dolor.
Ermnis é Marts no guarden de fredor
mes que la pell de la volp ó del anyell,
ne cal vestir per calor terçanell
ne, son requer, llit ab molta blanor.
Prest é sens cost es quant mester havèm
mes l' apetit les coses encareix,
tant que la fam com mes havém nos creix
d* algun desig complit fastig rebém.
Aquell voler compost no fartarém
quant passa d' hom lo terme natural,
de la rahó naix é del sensual,
aquests reglats en termens los metrém.
Quant aquests han lo seu propi esguart
l' home pot dir qu' es en lo mòn content
lla donchs lo ver coneix l' enteniment
é 'l cos sens fam é fastig roman fart.
Aquest voler es mòlt menys bastart,
no resemblant als qui 'l han engendrat
sémbla 'l mes poch de que l' hom es torbat
vehént d' ell fets llançant natura á part.
Aquest destruu aquells d' hon l' ésser tráu
ell es fill cert de falsa opinió,
matant lo cos destrohint la rahó
é qui 'l segueix á ell y á si despláu.
Rey es tot hom, aquest lo fá esclau,
dònal dolor pèls desigs no cumplir,
senyor lo fá subjugat á servir
é pèl costum no sentiu que passáu.
Çell es aquell qui l' hom porta en lo mòn
cercant la fi que james trobará
car fora si james hi pervendrá
sa fí no es en natura, ne fon.
Honor, diners, favor, é fama, son
coses per qui aquest voler s' encén
en lo excés que 'l seny del cos sostén
se trobará si es cercat pregon.
Qui aquests bèns per sa fi vol amar
ell es de 'ls folls ab fama de valènt
la voluntat é menys l' entenimènt
son per esguart no hi poden contrastar.
Lo be del cos no 's déu pus allongar
si no en tant com la natura vol
honor, diners, favor que lo mòn col
son instruments pera nostre usar.
Follamènt es llur be per si amat
é donchs quant mal en ells amar está
é lo del cos natura ésser fá
mes llur excés es mòlt vituperat.   Axí com l' orb sens guia vá errat
é no véu com entra y surt del camí
nostre apetit no pot fèr de per sí
be sens rahó, é si 'l fá mal format.
E lo juhí james jutjarà be
si 'l apetit se troba corromput
qual d' aquests primer al altra ajut
no per escrits mes parlant ho diré.
Per conseguént lo meu consell jo don
qu' vostre amich 'us de 'ls diners axí
que solament ne prenga pera sí
tant com mester al necessari son.
E lo restant parteixca als qui no han
car no 'n traurá de aquells son propi be
hoc un be fals que tost sen vá ó vé
tal que 'l pus rich es lo mes pobrejant.
Tornada.
Avís á tots los qui trobar volrán
lo gran delit sens mescla de dolor,
fugen del tot cobejança é pòr
car pels diners á llur hostal vendrán.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Als fats coman tot quant será de mí

LXXIX.
  Als fats coman tot quant será de mí
puis só estolt de ma electió,
mon seny es mort á qui Dèu no perdó
puig al començ del tot me derrenclí.
Ja no es temps tenir frens al voler,
malalta es ma bona voluntat
é vaig en lloch hon no vull ser portat,
só descontent de tot quant puscha fér.
Si com al hóm no li basta poder
paralitich quant es en péu llevat
anar al lloen hon vol ésser anat
ans cáu ó tort vá contra son mester,
ne pren á mi que no fás lo que 'm plau,
y lo voler de la rahó es vençut
é si 'l complach mon delit es perdut
é sens cor faç tot quant de mi vejáu.
Si com als vents es donada la Nau
mentre 's debat als mariners vengut,
lla donchs la Nau son camí ha tengut
per senyal tal qual ans de contrast jáu,
ne pren á mi car mon entenimént
ha gran debat ab lo voler del cos,
de terminar llur debat clar no gos
proejant lo temps l' apetit vaig siguént.
Passá lo temps que fuy d' amor contènt
si be tots temps sentí ses grans dolórs
mescladamènt del cos ab amargórs,
creya Rey ser vehentme d' ell servènt;
jo fuy content de sos mals sens los béns
per bé que 'l mal sens be no pot venir,
mes jo emprench per ells mes que morir
malamènt viu qui en mal fer no te fréns.
O tu, amor, qui ton poder m' estèns
axí fortmènt que no 't puch resistir,
ix fora mi puix en plaher no gir
ma voluntat á fér tots manamènts.
Vulles haver en contra mi ergull,
léixal vassall qui no 't vol per senyor,
quin movimènt venç aquesta dolor
fentme jaquir ben fer del que 'm despull
Aquesta meu fet bona si no 'l acull
é lo present es ple de gran tristor
aquesta ve del dan avenidor
que de present lo tinch davant mon ull.
o 'l soferré si ab cor mòlt ardit
la que jo am per mi passa lo mal,
sens penedir, qui 's penit grat no val;
lla donchs la mort no 'm será sens delit.
Tornada.
Llr entre carts, gran es lo meu delit
mentre no pens lo qui porieu fer,
tot acte es prop de lla hon es poder
si al voler governa l' esperit.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Alguns passats donaren si á mort

XXXIV.
Alguns passats donaren si á mort
per escapar als mals que 'l mòn aporta
é per haver uberta aquella porta
hon los desigs tots venen á bon port;
á mi no cal d' aquest mòn exir
per encercar aquell sobirán bè
en vos es tot é no 'm cal darhi fé
car véu mon ull, essent vos mon sentir.
Grat fas á Dèu com sens mort soferir
tinch tot mon goig davant de 'l esperit,
ell es aquell mon sobiran delit
è lo darrer hon me pláu romanir.
Ell es aquell que desig me sostráu
è aquell hon mon mal y bé feneixen,
mos pensaments de altra part no 's peixen
ne han per bo si res fora d' ell cáu.
Tant ma dolor es en sobiran grau
com tínch present mon bé carestios
que si de mort vull ser volenteros
no 'l puch haver car mercè no 'n té clau.
Gran crueltat ab grahir poch vá guarda
perçó no toch á la porta que 'm obren,
mos sentiments clarament me descobren
que la favor del alt secret no 'm guarda.
Cascun semblant á son semblant s' esguarda, donchs aquest dret ¿qui es aquell qui 'l romp?
Yo inclinat gran desig me corromp
y en desijar la que jo am ve tarda:
E tardará si amor no li revela
los grans secrets que 'ls amadors practiquen
tals que si no en cos gentil no 's fiquen
obedients á na Venus estela.
Si com lo foch quant es en la canela
mostra desig d' anar á sa esfèra
ma voluntat un moment no espèra
tant com mills pot als vents dona á la vela,
per arribar al port mòlt desijat
en altre port á mi no té lo ferre
é si del tot del port me desaferre
en esta mar me trobaré negat.
Tornada.
Lir entre carts, dich vos la veritat
que si podeu saber ma gran amor
creure no puch no 'n sentáu gran dolor,
ne 'm fallirá de ben amar lo grat.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Aixi com cell qui desija vianda

II.
Aixi com cell qui desija vianda
per apagar sa perillòsa fam evéu dos poms de fruyt en un bell ram é son desig egualment los demanda no l' complirá fins part haja elegida si que 'l desig vers l' un fruyt se decant, així m' ha pres dues dones amant mes elegesch per haver d' amor vida.   Si com la mar se plan grèument é crida com dos forts vents la baten egualment l' un de llevant é l' altre de ponent, é dura tant fins l' un vent l' ha jequida sa força gran per lo mes poderos, dos grans desigs han combatut ma pensa mes lo voler vers un seguir dispensa jo 'l vos publich amar dretament vos.
E no cuydéu que tan ignocent fos que no vehés vostra avantage grau mon cos no cast estava congoxan de perdre lo qui 'l era delitos; una rahó ab èll fon de sa part dihent que 'n ell se pren aquest amor sentint lo mal é lo delit major si que 'l content cascú pot esser fart.
L' enteniment á parlar no vench tart é planament desféu esta rahó dihent que 'l cos ab sa complexió ha tal Amor com un Llop ó Renart. Que lur poder d' amor es limitat car no es pus que un apetit brutal é si l' amant veuréu dins la fornal no será plant é molt menys defensat.
Ell es qui venç la sensualitat si bè no es en ell prim moviment, en ell está del tot lo jutjament esclava 's diu sua la voluntat. Qui es aquell qui en contra d' ell reny que voluntat per qui l' fet se executa l' atorch senyor y si ab èll disputa á la per fi se guia per son seny.
Diu mes avant al cos, ab gran endeny:
Vanament vols é vans son tos desigs
car dins un punt tos delits son fastigs
romansne llás tots jorns ne prens enseny. Ab tu mateix delit no pots haver tant es grosser qu' amor no 'n es servit volenteros acte de bè es di é de aquest bè tu no sabs lo carrer
Si be complit lo mòn pot retener per mi es l' hom en tal sobiran bè é qui sens mi esperansa sostè es foll ó pech ó terrible grosser.
Aytant com es l' enteniment pus clar
es gran delit lo que per ell se pren
subtil art es lo subtil pensamen qui de fins pasts no l' jaqueix endurar.
Tornada.
Plena de seny, no pot Dèu á mi dar fora de vos que descontent no camp, tots mos desigs sobre vos los escamp, tot es dins vos lo que 'm fá desijar.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Alt he Amor d' hon gran desig se engendra

V.
Alt he Amor d' hon gran desig se engendra
y esperiment per tots aquests grahons
me son delits mès donam passions
la pòr del mal que 'm fa magrir carn tendra.
E porto al cor sens fum continu foch
é la calor no 'm surt á part defora,
socorréume dins los termens d' una hora
car mos senyals demostren víure poch.
Metje seient no te lo cas per joch com la calor no surt á part estrema l' ignorant véu que lo malalt no crema é jutjal' sá puix que mostra bon toch: Lo pacient no porá dir son mal, tot afeblit ab llengua mal diserta gests é color assats fan descuberta part del afany que tant com lo dir val.
Tornada.
Plena de seny, dirvos que 'us am no cal
puix crech de cet que 'us ne teniu per certa
si bè mostrau que 'us está mòlt cuberta
cella perqué amor es desigual.