# Cansons de la terra - Volum II/La passiò

LA PASSIÓ.
La Passiò sagrada si voléu meditar, teniu en la memoria lo que 'us vull explicar. Penséu que 'l Redemptor patí per nostre amor, clavat en la Creu dura morí ple de dolor.
Lo Fill del Etern Pare, Deu ver com ell mateix, vestit de carn humana per nosaltres pateix. Ab gran devociò prestáume atenciò mentres cantar intento la santa Passiò.
Quant Jesus de María se volguè despedir, penso que li diria ab gemechs, y suspirs: —Senyora, ab Deu siáu, si llicencia 'm donáu morirè per los homens, puig á mon Pare plau.»
Ohint estas paraulas la Verge se entristí, ab veu molt compassiva li respont:—¡Ay de mí!
Ay Fill meu! ¿que farè? Jo vull morir tambè; ab Vos vull ser clavada, ab Vos me abrassarè.»
Jesus li respont:—Mare, Vos no podéu morir encara, puig mon Pare ho ha disposat així: puig éll ho ha disposat, la vostra voluntat déu quedar resignada ab gran conformitat.»
Despedit de sa Mare, ab un amor fervent, se quedá en la Eucaristía per darnos aliment. En lo Sagrat Viril tením menjar sutil, qu' es lo manná del ánima, y sab á gustos mil.
Y despres que en la Cena nos mostrá amor perfet sen aná á la Montanya, ques diu Mont Olivét, al Hort Gethsemaní, hont se va entristí, y suá sanch y ayga per Vos y pera mí.
Los deixebles dormian, pero lo Salvador: —Despertáuvos, los deya, miráu que ve 'l traydor.» Quan Judas arribá
al bon Jesús besá, y ab esta traydoría, als jueus lo entregá.
Sant Pere trau la espasa, y se mostrá valent, y la orella ha llevada á Malcos vil sirvent. Mes Jesus afegí la orella á aquell mesquí, dihèntli á Sant Pere, que no ho fes pas així.
Quan los soldats tingueren á Jesus ben lligat, ¡quants oprobis li feren, fins haver arribat en la casa de Anás, y en la de Cayfás, ahont lo acusaren de un home pertinás!
A totas las preguntas responguè molt cortés: mes un criat infame li va doná un revés. O Jesus del meu cor! així ho fa 'l pecador, vos dona bofetadas quan Vos li féu favors.
Lo negarvos Sant Pere per Vos fou gran treball, que 'us negá tres vegadas, fins que cantá lo gall. Al ohirlo cantar, Sant Pere va plorar,
quan ab vista amorosa Vos lo vareu mirar.
Venint la matinada concell han convocát, los jueus resolgueren entregarlo á Pilat. Pilat lo president los diu:—Infame gent, jo no vull condempnarlo per ser ell ignocent.
A lo palau de Herodes lo portaren lligat, un vestit blanch li posaren com si fos un orat. Mes Herodes despres á Pilat lo ha remés; lo qual maná açotarlo, y fou ab gran excés.
Per amansar al poble diu qu 'l maná açotar; los sayons lo açotaren lligat en un pilar: Lo açotaren molt fort (també en assó feu tort Pilat) per mes que diga, que no vol darli mort.
Mes de cinch mil, diu que eran estos açots cruels, que sufrí per nosaltres lo Criador dels Cels! Contempláu pecadors, mirau, y quins dolors patí per nostras culpas lo Senyor dels senyors.
Ab corona de espinas després lo han coronat, que las venas divinas del cap han traspassat: Oh qué dolor tan gran! Una fora bastant per matar á un home; donchs tantas, ¿que farán?
Al poble que ja espera Pilat lo demostrá, dihentlos: Ecce Homo: miráulo y com está! Lo poble amotinat, del dimoni instigat ab gran rabia cridava, que fos crucificat.
Al ohir la proposta, Pilat va proposá': —Puig la Pasqua se acosta un prés vull deslliurar.» Lo poble contumás de Jesus no fent cas, al president respont: —Volém á Barrabás.»
Pilat los diu:—Vosaltres matáu un ignocent.» —Vinga sobre nosaltres, responguè aquella gent. Oh resposta fatal, de una llengua infernal! Resposta que algun dia los será criminal.
Donada la sentencia de que morís en Creu,
la Creu li carregaren á Jesus nostre Deu, perque s' ha encarregát de pagar mon rescát, alló que jo devia Jesus ho ha pagat.
Ab esta Creu pesada aná per los carrers; que molt que tres vegadas lo Bon Jesus cayguès! Jesus, Deu infinit, tal pes per mi heu sufrit! Senyor de cor me pesa, ja estich arrepentit.
Aliviém la pena nosaltres á Jesus. Puig ell ab esta pena paga lo nostre abús, ab un cor penitent plorem amargament, Senyor misericordia demanám humilment.
Al carrer de Amargura sa Mare lo encontrá: ó que pena tant dura la Verge allí passá! Verge per tal dolor féu que lo nostre cor estiga encés de flamas de son divi amor.
Puig ja que Vos Senyora sou de puresa espill;
alcançáunos la gracia de Jesus vostre Fill. Reyna Celestial deslliuráunos de mal, defensáunos, ó Verge, del sérpent infernal.
Com la Creu tant pesava, la anava arrossegant, quan á Jesus anaren los Soldats ajudant. Y arrivá Cirinéu; puig Jesus nostre Deu per cert ja agonetjava ab lo pes de la Creu.
Gustòs, y voluntari, encara que cansát, arrivá á lo Calvari, y prest lo han despullát. Cristians agrahits contemplém afligits com renovan sas llagas al traure los vestits.
En la Creu lo clavaren (sols de pensar fa dol) quant gran pena tindria pot pensar cualsevol. Cada cop de martell cert seria per éll no menys que per sa Mare, un terible flagell,
Puig cada martellada que reb lo Salvador, á sa Mare estimada
fereix tambè lo cor. Qui podrá referir lo que allí va sentir sa Mare y Verge pura quan lo vegé patir.
Com á lladre 'l tractaren los Jueus insolents, que entre lladres posaren al Deu Omnipotent. Los Cels se posan dol, puig se eclipsá lo Sol: en senyal de tristesa donarnos llum no vol,
Aquell que en la má dreta per Deu vos confessá, lográ misericordia, y 'l vareu perdoná. Pero lo altre infelís perdé lo Paradís, que impacient estava: assó 'ns valga de avis.
Ab tants treballs clamava Jesus dient: Tinch set, mes no pogué sa Mare, donarli ayga ni llet. Quins sentiments tan vius! Los seus ulls compassius, sens dupte que serian dos caudalosos rius.
Donémli una beguda de sanch de nostre cor: mes, ay! que es corrompuda la sanch del pecador!
Oh Senyora, si os plau, Vos, que á tots consoláu, donauli per beguda las perlas que ploráu.
Mes ay! que lo regalo, que 'l Bou Jesus tinguè fou de fel y vinagre, com Sant Matheu diguè. Ay Criador del cel! la beguda de fel nosaltres vos donarem ab la culpa cruel.
Quan véu las profecías, y lo demès cumplít, davant las tres Marías espirá ab gran crit. Oh pecador ingrat! com no quedas pasmat, veent morir per tas culpas un Deu de tal bondat.
Las pedras se partiren, mostrant gran sentiment ab tal senyal te avisan, que ploris penitent. Plorém los grans y xichs, plorém pobres y richs, perdoném tota ofensa de nostres enemichs.
Si se rompé del Temple lo vel, ¿sabs tú perque? Fou per donarte exemple de lo que tú déus fer. Perque déu lo teu cor partirse de dolor,
puig eres tú la causa, que mor ton Redemptor.
Una cruel llançada Longuinos li doná, y la llaga sagrada fins al cor arrivá. Lo costat sacrosant, sanch y aygua rajant als pecadors convida á tots está brindant.
Joseph y Nicodemus, després de desclavat, en braços de sa Mare lo han depositat. Vingan los Serafins, tambè los Querubins, y plorém ab Maria tots los seus devots fins.
Sens dupte quedaria, després de sepultat, la dolorosa Mare en trista soledat. La pena fou molt gran, y durá fins á tant, que Jesus del sepulcre ressucitá triomfant.
Que morí en lo Calvari déus creure fermament, y que está en lo Sacrari, y en lo Sant Monument; y quant la Hostia alsarán dirás ab Fé molt gran: —En Vos crech, y confesso que estáu al Cel regnant.»
Y puig es copiosa nostra Redempciò, vostra Mare amorosa ab sa intercessiò, fará que perdonats siám de tots pecats, per ço al tercer dia Vos heu ressucitat.
Tingám en la memoria lo que Jesus pati, que 'ns donará victoria, y la gloria sens fi. Digám:—Sia alabat, Deu de tanta bondat.» Desitjém alabarlo per una eternitat.
No perque sia una obra digna de esser conservada per son mérit literari, ni menys perque costi l' arreplegarla es per lo que publiquém aquí aquesta versiò de La Passiò sagrada. De bellesas literarias pocas ó cap ne tè ; per tot arréu se 'n troban edicions. Lo que nos ha mogut á recullirla es la tonada. En ella com en las tonadas de altras cansons religiosas hi ha la llavor de la música d' esglesia , pera donar á coneixe lo carácter catalá propi d' eixa classe de música es per lo que la publiquém. De relacions que tractan de la Passió n' hi ha moltas en Catalunya. Entre ellas la mes popular (encara que la lletra no 'u sia, pus se coneix lo nom del autor) es la passiò coneguda ab lo nom de Passiò de Sant Pere. Per Quaresma y setmana Santa no se sent altra cosa en las botigas de las ciutats hont hi ha fadrinas que hi treballan y en los portals de las masías ahont van á cantarla los pobres al mateix temps que captan. Eixa costum d' anar, los quins de almonya viuhen, de porta en porta cantant la passiò, ó sams , ó cansons religiosas es molt antiga , y en tots paissos y de tota época hi ha recort d' haverhi hagut y haverhi encara eixa costum. La forma métrica de la nostra versiò, lo llenguatge, la martxa del argument, la erudiciò de que está revestida , tot dona á entendre que fou feta en época moderna y per un poéta, sino de alta inspiraciò, almenys avesat á fer versos. Entre 'ls cants provensals publicats en Aix ab molt acert pèl erudit Mr. Damás Arbaud, n' hi ha dos ó tres de Passions que se semblan molt á la nostra , si be es precis confessar que aquellas tenen un carácter mes popular que la que 'ns ocupa. Lo qu' es de notar en totas es lo cuydado que sos autors posavan en donalshi una forma métrica mes armoniosa que a las demés cansons. Ço, que no deixa de ser un fet, se pot esplicar facilment per lo viu sentiment religiós que en tot temps hi ha hagut entre lo poble, lo qui, al tractar un assumpto tan digne y sacrosant se devia trobar instintivament en lo cas de volerli donar una forma mes digna y que 'l posás á major alsaria de los altres cants populars. Malaguanyadament lo poble quan vol ser poeta lírich se queda molt endarrera, y per ço eixos cants religiosos molt menys valen que 'ls altres en que no hi ha hagut las pretensions que als primers ha acompanyat. En proba de que son perfectament rimats eixos cants tambè en altres paissos, aquí va un tros de la passiò provensal.
«De Pandecoust t' à Charendas—l' y a guet grand esperanço; á Charendas Jesus neisset—dins la rejouissanço. Nautres eriam touts parduts—aro siam en salvanço. Quant Jesus-Christ aguet grandit—faguet grand penitanço. Jesus à junat cranto jours—sens pendre soustenanço. etc.
En prova de lo mateix podem citar dos ó tres coblas de una altra Passiò treta de un manuscrit del setgle XIV (anònim.)
Planch sobre planch, dolor sobre dolor, que cel é terra an perdut lur Senhor, e yeu mon filh, el solelh sa claror car, sens razon, l' an mort Juzieu traidor Dieus, com mortal dolor!
L' arma mi dol, no 'n pol hom aymar que lur Senhor an fach Juzieus naffrar, sus en la cros, e pueys fach abeurar de vin mirrat mesclat ab fel amar: Dieus · · · · · · · · · · · · · · ·
Ar' preguém Dieus payre omnipotent, qu' el nos perdon el jorn del jutjament nostres pecatz, e nostres falhiments; é apres ab él nos en anem ensemps. Veuse 'n aquí una mostra en francés.
Cil Joachim qui pere fu á la mere le roi Jeshu, l' Escripture oi tesmoigner que XIII anz fu o sa moiller onques ne pot avoir enfant, mult en avoit le cuer dolant, et Sainte Anne en fu mult marie; en tristor ont use lor vie car lor voisin erent felon, si disoient , par contenchon, qu' il ne doivent el temple entrer, ne lor offendre presenter, ne faire nule oblation.
(Romans de Sr. Fanuel. Biblioteca de la escola de Medicina de Montpeller , M. S. 350. Chants populaires de la Provense). En catalá antich coneixem entre altres lo Virolay de la Verge tambè perfectament rimat.
Rosa plascent , soléyl de resplandor, stela lusent , johell de sanct amor, topazis cast, diamant de vigor, rubis millor, carboncle relusent. Lir trascendent, sobrant tot altre flor, auba jausent, claredat sens foscor en tot contrast ausist li pecador, á gran maror est port de salvament. Àigla capdalt, volant pus altament, cambra reyal del gran omnipotent perfaitament aujats mon devot chant, per tots priant siatnos defenent. Sacra portal del temple permanent, dot virginal virtut sobre-exel-lent, que l' occident que 'ns va tots jorns guaytant, no puge tant que 'ns face Vos abzent.
Encara, que á dir veritat aquest cant no tè res de popular, y es veu d' una hora lluny que sobre no ser molt vell es fet per una musa erudita. Y en tant es aixis com que fou escrit espressament per tancar las portas del monestir de Montserrat á tot cant religiós fill de la musa del poble.
* ↑ Sofrir fa sofert y no sofrit.
* ↑ F. Balart, poeta del setgle XVIII.