OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decret 65/1999 sobre la denominació oficial del municipi de Càlig

L’Ajuntament de Cálig, en la sessió del dia 4 de maig de 1998, va aprovar el canvi del nom actual del municipi per la forma en valencià de Càlig.
La Direcció General d’Ordenació i Innovació Educativa i Política Lingüística de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia Càlig.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Govern Valencià determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tant, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Cálig per a la modificació de la denominació actual del municipi per la forma en valencià Càlig, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, a proposta del conseller de Presidència, prèvia deliberació del Govern Valencià, en la reunió de 4 de maig de 1999,
Decrete
Article únic El municipi de Cálig, de la província de Castelló, adoptarà la denominació en valencià de Càlig.
Les referències que a l’antic nom hagueren realitzat els òrgans de l’Estat i altres organismes públics s’entendran fetes, a partir de la publicació d’aquest decret en el Boletín Oficial del Estado, a la nova denominació.
Contra aquest decret, que posa fi a la via administrativa, es podrà interposar recurs contenciós administratiu davant de la Sala Contenciosa Administrativa del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el termini de dos mesos comptats des de l’endemà de la seua publicació, de conformitat amb allò que s’ha establit en els articles 10 i 46 de la Llei 29/1998, de 13 de juliol, Reguladora de la Jurisdicció Contenciosa Administrativa. Tot això sense perjuí que s’utilitze qualsevol altra via que es considere oportuna.
València, 4 de maig de 1999
El president de la Generalitat Valenciana,
EDUARDO ZAPLANA HERNÁNDEZ-SORO
El conseller de Presidència,
JOSÉ JOAQUÍN RIPOLL SERRANO

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Càlig a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Càlig

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Text 5

[Càller, 1811. Ens ha arribat només un fragment i diversos versos solts corresponents a la següent poesia, copiada en un esborrany de molt mala qualitat on manca la primera cobla i el respost, igual que el del Text 4 tal com permet de deduir la coincidència de les retronxes]
I[Misegnor, abisumeu que de Algher s'és olvidat. O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu].4
II[......................... .......................... .......................... ..........................8 .......................... .......................... O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu].12
IIIPerdoni, donchs, si atrevit veinch a contar-li l·història. No n'aguanta la memòria
de tott quant y ha susseït16 després che se n'és partit y che·n Càller és anat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.20
IVLa partenza fonc fixada
en lu mil vuit-cents y sis y, luego che s'és decís, en agost fonc effettuada. 24 A vint y quatra és estada, dia de San Bartumeu. O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.28
VA la tarda de acheill dia,
poch abans de ascurigar, Ferrandini a l'avisar
venghé che partir vulia,32 mentras che li parexia che·n bo·l vent s'era pusat. O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.36
VISa mercè, ab gran valor, dighé che anava a embarcar-sa
y primer vulghé abrassar-sa
a la duegna. Oh, que dolor!40 Luego sa casa en terror
per sa partenza ha pusat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.44
VIIAh, si yo explicar pughés
lu tittiu de al·lora y·l dol!
Ningú trobava cunsol ni che de plorar cessés.48 Pareix che·l cor nos dighés
que·l retorn fóra tardat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.52
VIIIPughés yo fer-li saber las llàgrimas derramadas de se sogra y ses cunyadas y sa neboda y muller.56 Ya lu sab tott lu carrer quant a tottas és custat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.60
IXNo li parl del ascrament che Teresa y Pepa han fet:
fins lu cap a la paret sa dàvan del sentiment.64 No li dich del meu torment,
che·l sarvell quasi he girat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.68
XDeix ancara de parlar
de Luís Cocco y de ciu Pera. Han plurat en tal manera che creyévan de espirar72 y sol pudían esplicar: "Ah, y com nus ha dexiat!" O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.76
XIDeix també de fet menzió dels boncs amichs y parents
che sa trobàran presents en la més trista occasió. 80 Totts en una processió l'han al port acumpagnat.
O que és l'infern congiurat, o que és volontat de Déu.84
<references>
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Text 9

[Sense data. Edicions: MANUNTA 1988-1991, II, 229-231; ARMANGUÉ 1990c, 131-132 (estrofes I-V). Els goigs que transcrivim a continuació ens han arribat copiats, fragmentàriament, en dos manuscrits. Al primer (A), evidentment incomplet, poden llegir-s'hi les cobles I-VI, després de les quals segueixen tres versos que s'interrompen bruscament; i les cobles VII-IX, també incompletes, escrites però a rengló seguit. El segon manuscrit (B) copia en canvi les tres primeres cobles d'A, sense cap correcció, i només se'n diferencia en dues lectures, que nosaltres també recollim]
[La] ciutat d'Algher implora de Jesús Sacramentat sa clemència en las presents necesitats, espessialment de la pluja
IOh, Jesús Sacramentat, Déu y home verdader!
Mirau ab ulls de pietat la pobre ciutat d'Algher.4
  IISenyor, la vostra clemènçia
és la que totts implorem,
benquè no la merexiem
per la nostra maldicència, 8
pués la vostra omnipotència
supera·l nostre pecat.
Mirau ab ulls de pietat
la pobre ciutat d'Algher.12   III Sem, és ver, grans pecadors
y sempre més ostinats,
pués quant més de Vós amats
sem estats tant més traydors 16 y sol demanem favors quand sem en necessitat.
Mirau ab ulls de pietat
la pobre ciutat d'Algher.20   IVConfessem lo nostre error y proponem d'emendar-nos.
Toca a Vós lo perdonar-nos,
pués seu de infinito amor. 24
No és la mort del pecador lo que a Vós vos fa player. Mirau ab ulls de pietat
la pobre ciutat d'Algher.28   V Altro, Senyor, no voleu que la nostra conversió y que fassiam reflessió quant per nós ha fet un Déu,32 quant ha patit en la creu pel nostre comú rescat. Mirau ab ulls de pietat la pobre ciutat d'Algher.36   VIAh, Senyor! Que confusió és la nostra en lo present! Vós, en aquest Sacrament, que prestem adoració,40 aprés de molt dileció, al fi ancara aveu mustrat. Mirau ab ulls de pietat la pobre ciutat d'Algher.44   VII L·ingratitut ostinada, que vos mostrem, gran Senyor, nos causa maggior horror de nostra vida passada.48 Protestem que és ja acabada la nostra infidelitat. Mirau ab ulls de pietat la pobre ciutat d'Algher.52   VIIILas nostras tres confrarias han ja fet las quaranta oras y han clamat ab veus sonoras las llurs penas y agonias.56 De Vós, Senyor, alegrias
espéran ab anzietat.
Mirau ab ulls de pietat
la pobre ciutat d'Algher.60   IXVós, Senyor, estau veyent
com la nostra poblassió
prova senza remissió
contrari cada element, 64 y més que mai al present
[......................] Mirau ab ulls de pietat
la pobre ciutat d'Algher.68
# Joglars, no.t desconortz

| I Joglars, no.t desconortz e vai t'en d'espero -no.i gartz agurs ni sortz- vas lo rei d'Arago, qe.m traga de preiso; que ja, pois serai mortz, no.m tenra dan ni pro. II No.i gart colpas ni tortz en aquesta sazo; e qan serai estortz, si.m vol metr'ochaiso, non a vassal tant bo de Tortosa als ports no.il torn son oc e no. III E no.n get Mon Marques, ni.N Guillem de Clarmon, ni.l Vescomt mal apres, ni.l qart, si ven d'amon, q'a totzdic ad un fron: "Reis, anc no fi qe.us pes, mas lo maritz aon." IV D'aqestz n'i a tals tres c'ablor moillers ai jon, et abeurat cen vetz mon caval a lor fon, e passatz a lor pon amdos mos palafres, q'am mais que Agremon. V A.N Arnaut, mon cosi, et a.N Hugo d'Aveu, joglars, comtae di, et a.N Bascol Romeu, que pregon lo lur Dieu lo bon rei palaizi qe.m trag'o qe.m maleu. | I Joglar, no et desesperis i vés-te'n esperonant -no observis auguris ni sorts- cap al rei d'Aragó, que em tregui de la presó; que ja, un cop seré mort, no em farà dany ni profit. II No tingui en compte culpes ni errors i quan seré lliure, si em vol acusar si em vol acusar, no té vassall tan bo de Tortosa als ports que no li torni el seu "sí" en "no". III I no excloc Mon Marquès, ni en Guillem de Claramunt, ni el Vescomte maleducat, ni el quart, si ve d'amunt, que a tots dic a la cara: "Rei, mai no vaig fer res que us pesés, però els marits deshonro." IV D'aquests n'hi ha tres que amb llurs mullers he jagut, i he abeurat cent vegades mon cavall en llur font, i he passat per llur pont els meus dos palafrens, que m'estimo més que Agramunt. V A n'Arnau, mon cosí, i a n'Hug d'Aveu, joglar, conta i digues, i a en Bàcol Romeu, que preguin en nom de Déu al bon rei palatí que em tregui o que em rescati. |
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Oíu, oíu tots los qui be amats

XXV.   Oíu, oíu tots los qui be amats
é planyéu mi si dech esser plangut
é puix vehéu no es tal cas vengut
en los presents n' en los que son passats
doléuvos, donchs, de mi vostre semblant
en soferir la dolor delitable
car tost de mi se dolrà lo diable
com veurá en mi semblant mal d' ell passant.
Qui es l' hom viu tal dolor sofertant
que desig ço de que no haja esper?
aytant es greu que no par sia ver
desijar ço de que es desesperant,
ne so enganat de mon mal estament
tot quant practich tornar me sent en dan
menys de poder me trob havent lo gran
car no m' esforç per mostrar mon talent.
Mon primer mal es mon esperiment
perqué m' hair é per no res m' acus.
lo segon es mon terrible refus
que vos mostráu si 'us feya enqueriment
portat me trob á mòlt prop de ma fi
puix mon voler cas imposible guarda
no tardará la hora que ja s' tarda
quant metré 'ls peus en lo avorrit camí.
Si per null temps en contra amor fallí
be m' ha repres planyentme 'n l' enemich
jamay vers mi poguí ésser amich
car per null temps poder hi despenguí;
hoc lo voler me trob en abondança
mes del poder non só pas empobrit
car jo peresch é só tan defallit
que no puch dir, en vos es ma esperança.
Una sabor d' agredolç Amor llança
que lo méu gust de partirles no sab
díns mos delits mortal dolor hi cap
é tal dolor ab delit ha lliganca,
mes jo 'm reprench com parlar m' ha plagut
de ço que en mi no basta la sciencía,
sobres amor me porta ignocencia
vull é desvull sens cas esdevengut.
Tornada.
Lir entre carts, crehéu l' amador mut,
y al cambiant de pun en un color,
é lo pauruch com se membra d' amor,
dal atrevit sia son temps pardut.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/O quant es foll qui tem lo forçat cas

II.
O quant es foll qui tem lo forçat cas
é contra aquell remey es demanant
é qui poder se troba mòlt bastant
é no 'l coneix pensant lo havér escás.
Vos sòu aquell amprant contra la mort
puix es forçat que en mólt breu temps morréu
noc menysprear son poder bè podéu
é no temènt morir sòu d' ell estort.   En vos está fèr son cas flach ó fort
car lo séu mal per dues coses naix;
per tembre 'l dan del lloch eternal baix,
é per haver perdut al món deport.
Ja de aquest alçar podéu la má
puix vostres senys los quatre havéu perduts
donchs contra 'l dan armáuvos de virtuts
é no 'us dolrréu ne tembréu çá ne llá.
Al home bó la mort ningun mal fá
ans es mijá per hon trespassa Dèu
é si 'l mal hom morint en mal se véu
no 'u fá la mort ans pres mal com peccá.
La mort tem mólt qui viu en mal delit
car per dos mons jusa y superior
si 'l bó perdènt lo cos passa dolor
no es mólt gran pensant del esperit.
Dèu há dos móns á tot hom establit
axí com són dos natures en ell,
cascuna part espera en aquell
d' hon l' esser tráu finit ó infinit.
Al nostre cos la mort del tot confón
perdent son be lo qual es tot present
lo esperit no tem anullament
per mort reviu mes vá no sabent hon.
Los sentiments d' aquests diversos són
per be que tots aquesta mort despláu
hu tem é dol é l' altre en dolor jáu
lloch vol cascú en lo sèu propi món.
Aquest comport en mòlts veig discordar
en altres molts que 'n acort par qu' están
mes no es ver puix males obres fan
lo bon hom sol pot á si acordar
Ab vera pau lo bon hom pot obrar
no 'l mal talent car mal fi nos promet
per esta fi lo be y lo mal es fet
pél be s' ateny pél mal no 's pot guanyar.
En general hom vol y entén est bé
particular quant há dreta rahò
entén no 'l sent 'l obrant per passió,
é lo malvat no 'l sent ne 'l creu per fé.
Cascuna part de nos tira d' hon ve
la cos terreny deça vol romanir
l' arma d' aquell nos volrria partir
é lo seu be per la mort li pervé
mes tant ab dos han estreta amistat
que lo dolor pel companyó sofer
hoc fins entant que 'l mal torna en plaher
y 'l mal aquell há per gran be estimat.
Tant com mes l' hom tem l' inmortalitat
d' aquesta mort sofir mòlt gran turment
é si pres mort créu son anullament
en major mal es per la nullitat.
Si que lo mòn superior no fós
al hom es obs que 'u péns esser axí
car lo present no 'l tráu de ser mezquí
nostr' apetit no fuig afreturós.
Per esser 'l hom contra mort animós
l' es obs virtut theologal y moral
si que lo cos sia racional
per l' apetit portat al virtuós.
Lla donchs tot l' hom bons delits usará
passats pél cos mes á l' arma semblants,
mes d' inmortal que de mortal tocants
si qu' en est mòn del altre ja sentrà.
Qui en tant ve lo mort no dubtará
car lo seu cos en arma haurá conduyt
axí com lo mal hom d' ánima es buyt
axí lo bó lo cos sá no 'l sará.
Puix ab rahó jaquit há tot estrem
é temprats há tots los mals movimènts
esper' en Dèu é dónals no havènts
é viu en fé d' hon tots nos salvarém,
Tornada.
Mare de Dèu, à tots los qui crehém
que tu portist aquel Cris fill de Dèu
per conseguènt per nos morí en creu
fes nos haver tanta fé com volém.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/O vos mezquins qui sots terra jahéu

LXIX.
  O vos mezquins qui sots terra jahéu
del colp de amor ab lo cos sangonent,
é tots aquells qui ab cor mòlt ardent
han bé amat, prechvos no 'us oblidéu,
veniu plorant ab cabells escampats
oberts los pits per mostrar vostre cor.
com fonch plagat ab la sagueta d' ór
ab que amor plaga- 'ls enamorats.
Los colps d' amor son per tres qualitats
é veure 's pot en los fletxes que fir
perquè 'ls ferits son forçats de sentir
dolor del colp segons seran plagats;
d' or é de plom aquestes fletxes són,
é d' un metall que se nomena argent,
cascú d' aquests dóna son sentiment
segons que d' ells diferença lo món.
En aquell temps que primer de aquest fon
les fletxes d' or amor totes llançá,
é d' est membrat una se 'n aturá
ab que m' ferí de que viure abandon.
De fletxes tals mòlts passats foren morts
ja no té pus que fer guerra mortal,
ab les d' argent sols basta fér senyal
mes los plagats de morir son estors.
Ab les de plom son huy lo séus deports
é son poder no basta á traure sanch,
amor vehent lo séu poder tan manch
á trencar l' arch jo 'l fás al món report,
y ab cor sancer crida la sua pau
perquè cascú pot anar en cabells,
per fugir d' ell no cal muntar castells
o séu poder pus baix que n' terra jáu.
Mes jo romanch á mort d' açó fináu,
la sua pau es guerra pera mi
si en guerra fós cella perquè 'm ferí
jo fóra en pau vençut é son esclau,
pau ha lo món é guerra jo tot sol
perquè amor guerrejar ha finit;
jo só plagat y no puch ser guarit,
puix la que am de sa plaga no 's dol.
Tornada.
O foll amor. qui vostre delit vol
sobre lloch fals ha son contentament,
perçó repos no té en l' enteniment
car sinó 'l ver l' enteniment no col.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Per lo camí de mort he cercat vida

V.
Per lo camí de mort he cercat vida
hon he trobat mòltes falses monjoyes
car si guiat per las falses ensenyes
só avengut á perillosa riba,
si col malvat qui en paradís vol cabre
é vers l' infern ab cuytat pas camina,
y així com cel qui de mitjorn les terres
vá encercant per vent de tremuntata.
Gran es mon dan segons ma complacença
segons lo ver es poch lo mèu dampnatge
jo pert delít havent ab dolor liga
é tal com fonch plach mòlt á ma natura,
sus mi no puch trobar als si no dolre
é de mon bè jo 'l vull é no m' alegre
lo perdre sent perqué he perdut dolç habit
del bè vinent no 'm trob certa frinça.
Axí com l' hom per mòlta fé que haja
Leixa ab dolor esta vida mezquina
perquè no sent los delits del Altisme
é sent aquests qu' en esta vida leixa,
ne pren á mi que 'l delit d' amor leixe
Ab tal dolor que no se hon pot cabre,
y al mòlta pòr esper lo rahonable
perqué no se com lo sentré plahible.
Si com aquell qu' entrar vol en batalla
é trobas cot ans qu' ella esperimente,
é quant sa véu ésser prop del encontre
per gran pahor fuig mostrant les espatles,
ne pren á mi qu' encontre amor m' esforce
fins á venir á ferme l' estrèt compte
é quant sò prop de aquell apartarme
com ja vençut jo abandon mes armes.
Duptar no 'm cal si 'm son fetes metzines,
ab algun art son preses mes potences,
per son voler tot home del món ama
y amar no 'm plau é d' amor son mes obres.
Per los cabells á mi sembla que 'm porten
á fer los fets que amor me comana
si 'n vull fugir portar no 'm poden cames
en talt contrast la mia vida penja.
Aquell dolç tast que ab si l' acordant tasta
no es en mi mes dolor del discorde,
qui no es amat y amor d' altre cobeja
no sent gran mal puix un terme desija.
Jo sò aquell qu' en res del mòn no 'm ferme,
jo am á aquí ne mereix que jo 'l ame
é d' altra part veig obres en contrari
de vida y mort he certana paraula.
A tot mezquí un gran be no li manca
çó es de haver de mort un poch de dubte,
aquest gran be jo no se hon te casa
ne trob rahó perqué viure desije.
En contr' amor aytant jo no 'm esforçe
Que don oblit en algun be seu ficte
n' ell mes bastant si com d' abans complaure
jo so en l' estat lo cual déu tot hom tembre.
Font sos mos ulls d' aigua dolça y amarga
perqué en dolor y ab delit aquells ploren
car una es la dolor delitable,
l' altra ab aquell poch ne molt no 's acompanya.
Com, ne perqué saber açó com pasa,
no sia jo lo deidor ó mestre
tan solament á ben sentir ho baste
vinga 'l juhí als qui mes d' amor saben.
Cascuna part de si 'm dóna crehença
tal que no se rahó que la desfaça
amor de si gran rahó m' ha donada
è si desam no 'm sia dada colpa.
Ja los meus fets rahó d' home no 'ls porta
als fats es dat tot quant á mi seguesca
á res á fer á mi es tolt l' árbitre
no 'm trob res franch sinó la sola pensa.
Tornada.
O foll amor, les dolors costumades
venen per temps que no donen congoixa
si axi no fos ja no seriem homens.
¿E, donchs, perqué aquest us en mi 's trenca?
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Per mólt amar ma vida es en dubte

XXXVI.
Per mólt amar ma vida es en dubte
mes no cregáu que de la mort me tema
á poch á poch ma esperança 's fema
é 'm vol fugir mes no 'u fa en orrubte;
haja mal grat de sa compasió
puix no 'm serveix á mon afany guarir,
lo detardar no veda lo venir é creix desig é dóblam passió.
Dèu m'ha donat tal disposició que mon voler esguarda sol amar
é fahent als serveix á companyar
l' estat d' amor en tot l' als abandó.
Jo am amor y ell punt á mi no ama
é per ell am linatje feminí
generalment (sia entés axí)
aquella vull que en sa culpa 'm desama.
Ab tort é dret mon cor d' amor se clama
tot en passat y ab dret gran de present
no perqué fos en algun temps content
per null temps hac tempre la mia flama;
del temps passat jo no 'm clame d' amor
ell me valgué mes noguem la temença
envtrgonyit no mostrí benevolença
ne fíu saber mon valer é dolor.
E per finir mos jorns ab gran tristor
é per haver amor algun just clam
jo desamat vol qu' estretament am;
si que amant del món perdrá sabor
mí avorrint ab no abastat conort
é fora vos tot quant Dèu haja fet;
mon avorrir en compte vos no met,
més que mi 'us am, si no 'm crehéu féu tort.
O amadors, no 'us cayga del recort
un fet tan car per sola estranyedat,
jo gran parler, dos anys só mut estat,
no cregáu donchs que dolor done mort.
Jo som aquell qui 'm fóra desixit
del esperit al cos carga fexuga
mes no 'm es lluny una hora desastruga
que perdre 'l món será millor partit.
Tornada.   Lir entre carts, mólts trobadors han dit
que 'l bé d' amors es al començament,
jo dich qu' está prop del contentament
é que morrá si 'l desig es complit.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/O mort qui ets de mòlts mals medicina

XXXV.
O mort qui ets de mòlts mals medicina
é lo remey contra mala fortuna
en contra mi hajes ley é no çuna
puix vinch á tu, la orella á mi enclina
mes tu desfuigs al hom qui á tu crida
amant aquell qui del encontre 's llunya
per tu encontrar nit y jorn fás ma punya
per ser plagat de ta dolça ferida.
Ma dolor gran no pòt esser perida
síno per mal qu' en cantitat la passe
per altre afany no crech mon cor se lasse
un altre' 'n vol dant pena infinida
torbant mon seny fins que dolor no senta
llá donchs jo pens remey aconseguesca
altra dolor me plau que sia fresca
jo prech la mort que morir me consenta.
L' imaginar per null temps no 'm esmenta
altra dolor é que apart no sia
fá donar plor perdent tota alegría
fuig de les gents no 'm plau que algú me senta.
Deman de vos que de mi 'us vulláu dolre
açó deman que leument puch atenyer
é no es poch ab que no 'm vulláu fenyer .
gran part de mal vos me poréu disolre.
Dona tal sóu,'que per vos me vull tolre
tots los delits que 'l mòn als jovens dòna
á vostre amor lo meu cor s' abandona
lo vostre cos per Dehesa vull colre;
é si d' açó vers Dèu comet ofensa
jo me 'n confés (á penedir no baste),
la gran sabor del penident no taste
la vostre pens ser de verins defensa.
Tot lo revés muda ma vana pensa
pregantvos mòlt que mi no vulláu planyer,
é si reclús me véu la gent complanyer
de sos delits me'péix amor é 'n pensa:
Amor á mi tan cominal se mostra
que fá que 'l foll de mon gran mal se planga,
é donchs enuig de mi no 'us ne atanga
ma fort dolor será menys sens la vostra.
Tornada.
Lir entre carts, amor los mals me mostra
tots quants venir en un amador poden
reblos mon cor tots quants en pensa 'm roden
é quant los call aquesta es llur mostra.