OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poesies (Joan Maragall)/Nadal

NADAL
Caièu, fulles; caièu, fulles, que ja s'acosta Nadal i el cor el vol nû i glacial.....
Neix l'hivern cantant les glories d'una Verge am manto blau qu'al sentî-s plena de gracia baixa els ulls, junta les mans i es posa a adorar a Deu en son ventre virginal..... Caièu, fulles; caièu, fulles, que ja s'acosta Nadal.
En les nits de Desembre—tant llargues!— els pastors s'estàn sols entre el vent, contemplant la foscor de la terra...
I en el cel hi ha l'estrella d'Orient. En les nits de Desembre— tant llargues!— entre'l vent i invisibles remors, que n'hi caben de vols d'angels en els somits dels pastors! Van els angels per la terra i pel cel les resplandors.
Prova el fred de fer-se etern, la tenebra també ho prova. prò al cor de la nit d'hivern se bada la Bona Nova; i al punt de mitja nit tot aucell ha refilat, i tota l'herba ha florit, i Jesús es nat.
Oh Jesús de ma infantesa! Oh petit Nostre-senyor! Bon Jesuset de les pances i figues, i nous i olives i mel i mató! Qu'alegra's torna la nit de Desembre! Quina alegria d'infants i pastors! Tot timbaleja, tot cascabelleja, tot se trontolla al va-i-vé d'un breçol..... «Què n'hi darèm an el Noi de la Mare? Què n'hi darèm que li sàpiga bo?»
Al devant del vostre altar jo veig als fidels pregar am les boques rialleres, perquè us deuen demanar cosetes gracïoses i lleugeres com un nen les sol donar. Com el demanar-ne esqueia als pastors en l'establia, que fins la Verge Maria en mitj-reia!
La Verge mitj-reia, i la bona gent trobaren-la bella; mitj-reia la Verge, i els Reys d'Orient per la nit seguien l'estrella que'ls duia a Ponent... al Misteri.
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Confiansa en Deu

Era la hora fresqueta D' eixir lo sol, En que 'ls aucellets cantan, Cantan de amor:
Estava una nineta Prop del Besós Cullint flors en memoria Del aymador.
Son aymador guerreija, Qu' es valorós Y cenyeix elm de plata Y esparons d' or.
De anyorament plorava, Plorava molt. Ab los plors que li queyan Rega las flors.
Ja veu passar tres patjes Vestits de dol, Qu' en tres caballs cavalgan, Plens de tristor.
Lo un porta la corassa, Lo altre 'l pendó, Lo altre lo escut de ferro De son senyor.
« Per qui, gentil nineta, Culliu eix pom? » —«Jo 'l cullo, ¡ay! en memoria De mos amors.»
—«Si 'l feu, trista, pel duenyo D’ eix gamfanó, Feulo sols de vïolas, Qu' es flor de morts:
«Pus la llansa del moro Lo ferí al cor, Y jau fret en l' arena Vostre amorós.
«Lo rey de Aragó plora Sobre 'l seu cos, Que vetllan quatre comptes Coberts de dol.»
—«Patges, los galants patges . De mon amor, Quant pregau per éll, tristos, Pregau pels dos.
«Pus del moro la llansa Ferintlo á mort, Dos cors ferí amorosos Ab un sol colp.»
Tan plorava la nina Que fa condol; De tan com ella plora Son cor se romp.
Sols un dia passava Y al naixe' 'l sol
Mentre 'ls aucellets cantan, Cantan de amor,
Del poble las campanas Ab trist renou Ploravan de la nina La trista mort.
Sols un dia passava, Y al eixi' 'l jorn Quant las campanas ploran, Ploran de dol,
Las ninetas desfeyan Sobre son front Lo ram que ahi estrenyia Contra son cor.
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Desitg

Perqué la tristesa, hermosa, Cubreix ton front com de un vel? ¿Perqué tan distreta fixâs Tos ulls humits en lo cel? ¿Creus que falta á ta bellesa. Una dïadema d' or? — No; pus si 'ls rius no m' enganyan Me senta prou be una flor.
Tas amigas van á festas Plenas de anells de diamants Y no sent tan bellas, tenen Per cada anell dos amants. ¿Com en bellesa las guanyas Guanyarlas vols en tresors? — No, pus mes qu' en balls y joyas Gosa mon cor en los plors.
Abans, quant eras mes nina, Te agradavan los moxons, Y 'ls rius blaus y 'l vert dels arbres Y 'ls escabrosos turons: ¿Vols donchs lo que fiu ta ditxa? ¿Vols jardins vermells de flors? —No, que ja á mon cor no basta Lo que l' umplia llavors.
Jo tinch, hermosa, en la plana Gótichs castells blassonats Y ab llurs maynadas cent nobles Me segueixan als combats: ¿Vols de mos vassalls ser reyna, Y reyna de llur senyor? — No, que 'l ser reyna no oura De anyorament la tristor.
¿Qué vol donchs la hermosa nina, Que ab ulls humits mira l'cel,
La que vesteix de tristesa Son ample front, com de un vel? Desitja 'l cel qu' es sa patria? Vol de una mare lo amor? Te afany de gloria ó grandesas? Qué anyora donchs?... Sols un cor!
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Cansó de infant

Tant prompte brilla 'l jorn blau Quant lo borra la nit negra: Tot bell front avuy tan llis Demá 'l ratllarán las penas. Sols una casa no 's muda, Y es lo cor de una mareta. Aucell meu, fes d' ell ton niu; Fes d' ell ta petxina, ó perla.
Prompte devant teu la vida Obrirá, filla, sas sendas,
Totas brindante ab sas flors, Mes totas d' espinas plenas. ¡Ay, si mon cor no 't guiás, De ton vestit d' inocencia! Aucell meu, fes d' ell ton niu; Fes d' ell ta petxina, ó perla.
Papalló avuy ab las rosas Viurás en continuas festas; Aucell demá t' semblarán Tan tristas las flors vermellas! Y es que haurá mudat ton cor Mentres mon cor de mareta, Sempre, aucell, será ton niu, Serà ta petxina, ó perla.
Nina avuy, ab tas joguinas Viurás, ma filla, contenta : Demá las cansons de amor Vindrán á escalar tas reixas. ¡Ay de tu si no vetllava Prop teu mon cor de mareta! Aucell meu, fes d'ell ton niu, Fes d'ell ta petxina, ó perla.
Si es tan trist lo mon ahont ve, Com hermós lo cel que deixa ; Si allí ha sembrat cants de goigs Per' cullir plors en la terra,
Senyor, feu que un altre cel Trove en mon cor de mareta, Y tu, aucell, fes d' ell ton niu, Fes d' ell ta petxina, ó perla.
Desembre de 1853.
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Dolors y Consols

Car qui vol cuillir avena Primieirament la semena, E qui la semena en pena Aquel cuelh en jauziment. Piere Cardinal.—Ihesum Crist...
Car lágremas e plans e plors So son al arma frutz e flors. Folquet de Marsella.—Senher Dieu»...
Horas hi ha en la vida En que ple de tristesas Plega las alas y se adorm lo cor, Com se adorm y se plega Dins sa corona humida Al faltarli lo sol la encesa flor.
En que com la palmera Son front doblega al bátrerla Ab sas alas de foch lo besth ardent,
La testa axi altanera Sobre lo pit se inclina De la desgracia al bátrerla lo vent.
Trist es llavors lo viurer, Com una nit sens' lluna, Com un desert sens' àrbres y sens' fonts; Trist com una llacuna De nit quant no se hi pintan Ni estels, ni núvols blanchs, mantells del monts.
Llavors si 'l vent se queixa Y mou las fullas grogas Que cruixen rodolánt entre la pols, Si gemegant s' esqueixa Lo riu en fils de plata, Si cantan en lo bosch los rossinyols;
Eix himne de la terra, Eixa santa armonía Que adormeix nostre cor en sos plahers, Dins nostre cor ressona Com los ays de agonía Qu' exhala lo home 'n sos moments postrers.
Llavors lo rey que vetlla En lo seu llit de grana Mentre'l vell campanar, alsant sa veu,
Imita ab la campana La veu ab que 'n llurs tombas Despertará als mortals lo ángel de Deu,
Sent per primer vegada Lo pes de la corona Que com cércol de foch crema son front, D' enveja una mirada Llansant sobre sa vila Que mentre' ell vetlla descuydada dorm.
Llavors si canta 'l poeta No canta mes suspira, Pus son sos cants un trist ressó del cor, Y sos dits, sens' volerho, Relliscan per la lira Fins á trovar la corda del dolor.
Mes ay! ¿será possible, Mon Deu, vos que ab estrellas Brodareu de la nit lo negre vel, Y en lo ayre ab tintas bellas Pintareu lo arch de aliansa Com un pont que la terra uneix al cel;
Que hajan negat al home Bálsams per sas feridas, Consols pera quiscú de sos dolors,
Sens enviarli un ángel Que ab sas alas pulidas Recullís y portás á Vos sos plors?
¡Ah, no! sufreix y canta, Oh mortal, en tas penas: Pus Deu las dona, glorifica á Deu; Y com cantava 'l mártir Al so de sas cadenas, Canta al Senyor en mitj ton dolor greu.
Canta, infelís, y resa, Pus lo cantar consola Y dona vida al ánima 'l resar: Pus l' himne que al cel vola En celestial rosada Convertit, torna 'l cor á refrescar.
Y santifica ta ánima Dels cants purs ab la essencia, Y fes un encenser de ton trist cor ; Y com un rey que torna Despres de llarga ausencia A habitar sos palaus y trono de or,
A reynar ple de gloria, Vindrá 'l Señor del home En lo pit, com monarca en son palau,
Y lo himne de victoria Podrá entonar alegre, Pus hont Deu reyna allí reyna la pau.
Y com quant lo sol dora La remullada vela Que llú com l' ala humida de un aucell, Lo mariner adora, Olvidant la borrasca, A la Verge, patrona del vaxell;
Y axi com las fatigas Y 'ls suhors de la sega Olvida lo encorvat traballador Que ajagut dalt del carro En las garbas d' espigas, Torna á casa cantant trobas de amor;
Axi també vosaltres, Mortals, las amarguras D' eix desterro, cantant, olvidareu, Fins que al brillar l' aurora Del jorn de las dulsuras Volareu á cantar mes prop de Deu!
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Cansoneta

Bona domna, vostre suy on que m' sia  · · · · · · · · · · · · · ·
E s' avia trastot lo mon conquis En tot volgra aguesaets senhoria. Alegret.—Aissi cum selh....
Dona 'm ton amor, nineta, La de las mitjas raixadas Qu' engalana ab sa cinteta Lo tapí de seda y or, Y no serán mos cants tristos Com tarongers sens' verdura, Com lliris sense blancura Y com clavells sense olor.
Dona 'm ton amor, y reyna Serás, nina, de mas cobles, Y en pergamins, sino nobles, Richs en lletras d' or brillants, Alabaré ta hermosura, Tas espatllas tornejadas Ahont penjan las arracadas, Com dos cintas de diamants.
Y en mas cabanyas ayrosas En las nits de lluna hermosas Entre l' arpa y ma nineta Mon amor repartiré: Pus mes ab tu partiria Si mes tingués, vida mia; Pus te dirias tú Almódis Si 'm digués jo Berenguer.
Pus si coronas envejo, Si lo gessamí de plata En ma gorra de escarlata Desitjo que brille ayrós, Es pera cenyirte ab ellas Ton front encés com la rosa; Perque la flor mes hermosa Brille en ton pit ruborós.
Y pus res valen del Asia Los encens mes olorosos,
Ni los joyells mes preciosos, Ni los palaus encantats, Quant trist lo cor s'enmustia Adormit debaix sas alas, Gom clavell á qui sas galas Robaren las sequedats:
Y pus son, ó nina, fredas Las trobas que amor no inspira, Com los suspirs de una lira Exposada á tots los vents, Y pus son tristas mas coplas Quant no canto amors ab ellas, Gom una nit sens' estrellas, Com un altar sens' encens;
Dona m' ton amor, nineta, La de las mitjas raixadas Qu' engalana ab sa cinteta Lo tapí de seda y or, Y serán mos cants alegres, Com arbres plens de verdura, Lliris vestits de blancura, Pintats clavells richs de olor.
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Consell fora de temps

Una nina en lo riu Banya sos peus de rosa; Un aucell desde 'l niu Li canta ab veu melosa.
«No enteles eix cristall Ahont se pinta, ob ma nina, Com en brunyit mirall Del cel la llum divina.»
Y la nina llavors Que 's banya, entelant l' ona, Respongué, 'ls ulls en plors, Al qui eix consell li dona.
«No 't dolgue, oh moxonet, Si veus l' aygua ara espessa, Pus tornará á poquet Á cobrar sa puresa.
«Mes quant un jorn has vist Prop meu que un jove estava, ¿Perqué ton cant tan trist, Perque no l' avisava?
«No enteles son bell cor, Ton cant dirli devia; No desfulles la flor Que 'n son front relluia:
«Pus si 'l logras tacar May mes son cor de nina Tornará á reflectar Del cel la llum divina.»
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Cansoneta 2

Prop de mos amors Vola, mon cor, vola, Y com entre flors Lo moxonet viu, Vola, mon cor, vola Y en lo seu fes niu.
En son cor de flama, Mon cor, derreteixte, Y com se derrama Lo encens de un vas d' or, Mon cor, derreteixte En cántichs de amor.
Lo cel per qui ploras Dígali qu' es ella, Y com las auroras Son las flors del cel, Dígali qu' es ella De mas nits lo estel.
Si plorés m' amada, Cull sos plors y tórnalshi, Y com la rosada Torna al cel lo sol, Cull sos plors y tórnalshi En cants de consol.
Si dorm m' amorosa, Fesli á sas galtetas, Com llit fa á sa esposa Lo aucell ab son pit, Fesli á sas galtetas Ab tas alas llit.
Prop de mos amors Vola, mon cor, vola, Y com entre flors Lo moxonet viu, Vola, mon cor, vola, Y en son cor fes niu.
Juny de 1849.
# Lo gayter del Llobregat (1858) - Cansó de amor

Si ha inclinat son front la rosa Per forta pluja assotada, Del sol clar la llum hermosa La trova encara inclinada. Al besarla carinyosa.
Si la tempestat de nit Ha turbat lo mar immens, Al deixar lo sol son llit
Mes de una ona ab sos vayvens Agita encara son pit.
Y si en un somni de amor Portas ta boca á la mia, Inflamat per son ardor Ja no deixa en tot lo dia De palpitar lo meu cor.
# Romancer popular català/Los tres tambors

LOS TRES TAMBORS
Si n' eren tres tambors,
qui venen de la guerra:
dels tres lo més petit
porta un pom de rosetes.      Ram, ram, pataplam. La filla del bon Rey
exid' és en finestra.
«Tambor, lo bon tambor,
donau-me una roseta!
—Donzella, qui la haurà
serà la sposa meua,
lo ram no-us daré jo
que no-m deu la amoreta.
—La haveu de demanar
al peyre y a la meyre:
si ells vos ne fan dò, per mi res no-s pot perdre.
«Bon Rey, que Deu vos guart,
si-m daveu la Infanteta?
—Bé-m diràs tu, tambor,
quin' és la hisenda teua?
—La hisenda que jo tinch
la caxa y les manetes.
—Ix-me d' ací, tambor,
abans no-t faça pendre.
—Açò vós no farèu
ni cap d' aquesta terra,
que allí 'n lo meu pahis
hi tinch gent qui-m defensa.
—Bé-m diràs tu, tambor,
bé-m diràs qui-t defensa?
—Defensa-m lo Rey franch
ab tota sa noblesa.
—Digues, digues, tambor,
digues qui és ton peyre?
—Lo meu peyre, qui es?
Lo Rey de la Inglaterra.
—Vina, vina, tambor,
ma filla serà teua.
—De vós no-n sent pas grat,
tampoch ne sent gens d' ella, que allí 'n lo meu pahis
n' hí hà qui són pus belles.
# Romancer popular català/Los tres estudiants

A la ciutat de Tortosa, si n' hi hà tres estudiants qui seguexen los estudis per esser-ne capellans.
Un díe, tot passejant-se voreta del camí ral, encontraren tres ninetes, tres ninetes molt galants. Ells pedretes los gitaven; pedretes los van tornant. Les pedretes qu' ells los giten no són pedres de fer mal: les pedretes qu' elles tornen son per encendre la sanch. «Ab nosaltres, elles diuen, bé-us hi tindrèu de casar.» Ells los hi fan de resposta: «Volem ser estudîants.» Les ninetes són traydores,
lo jutge van a trobar. «Veniu, veniu, senyor jutge, a agafar tres estudiants. —Còm agafar-los, senyores, si no tenen culpa gran? —Que-ls agafen e que-ls lliguen, car ja tenen la bastant.» No triga lo spay d' un' hora, jutge y batlle ls fan cercar, los fan pendre, fan lligar-los, a la presó ls van menant. Lo menut plora y s' enuja, lo mijancer ja no tant, lo més gran los aconsola. «No ploreu, los meus germans, que tenim un oncle a França servint al duch de Rohan: si sabia qu' erem presos, se-n vindria ací volant, mataria jutge y batlle e també llurs escrivans.»
Lo traydor del jutge ho scolta per un finestró que-y hâ. «Callau, callau, ardits presos, que d' ací ja-us ne trauràn.» No passa lo 'spay d' un' hora que-ls hi porten paper blanch; no passa una nit y un díe, que a la forca ls van portant. Con són al peu de la forca, llur oncle arriba al portal. Ja pregunta al portaler: «Tanta gent allí què-y fan? Allí 'ndogalen e pengen tres pobrets estudîants qui seguien los estudis per esser-ne capellans. —Callau, callau, portaler, que són de la meua sanch.» Descavalca de la mula e n' embrida l' cavall blanch. «No-m dirieu, portaler, per hon hi seria abans? —Preneu la costa solana e seguiu ribera avall.» De tant que l' cavall corria, les pedres van foguejant, ans d' arribar a les forques, los tres havien finat. Ell la spasa desenveyna, fa petar los llurs dogals, los fa un bes a cada galta «Deu vos haja perdonats!» Se-n gira al batlle y al jutge qui-ls havien sentenciats. «No-m dirieu, jutge y batlle, per qu' heu morts los estudiants?
—Cavaller, los morts jaquiu-ne, no patexen ningun dany. Enganyaren tres donzelles, tres donzelletes galants. —Mentiu, mentiu per la gola, mos nebots no-u feren may. De la vostra sanch, mals jutges, me-n he de rentar les mans. ¡Adeu, vila de Tortosa! bé te-n veuràs de treballs! Apartau, dones casades, apartau vostres infants! De la sanch de les donzelles los carrers ne brollaràn, de les testes dels teus homens muralles se-n formaràn! ¡Ay tu, vila de Tortosa, de mi te-n recordaràs! Persones, cases e places han d' anar a foch y a sanch!»
Mirau si-n causen les nines, mirau si-n causen de mals, mirau si-n causen les nines de penes e de treballs!
# Romeu i Julieta

SHAKESPEARE
# Romeu i Julieta/Pròleg

PRÒLEG
CHOR O PERSONATGE
Allà a Verona, on nostra escena es mou, dues cases de nobles ciutadans encenen, per vell odi, un motí nou, que amb sang civil embruta civils mans.
D'eixos contraris en el si damnat, n'eixiren dos amants de negra sort, la ruïna dels quals, que fa pietat, l'odi dels pares enterrà amb sa mort.
De llurs tràgics amors l'afrós camí, i dels pares la ràbia, tan encesa que, a part de la mort dels fills, res l'extingí, serà per dues hores nostra empresa:
En la qual, si us dignéssiu d'escoltar, ço que hi manqui, el bon zel ho esmenarà.
# Romeu i Julieta/Personatges

Escaló, princep de Verona. Paris, jove noble, parent del príncep. Montagut, cap de la casa rival de Capulet. Capulet, cap de la casa rival de Montagut. Un vell, oncle de Capulet. Romeu, fill de Montagut. Mercuci, parent del príncep i amic de Romeu. Benvolio, nebot de Montagut i amic de Romeu. Tibald, nebot de la senyora Capulet. Fra llorenç, franciscà. Fra joan, franciscà. Baltasar, criat de Romeu. Samsó, servent de Capulet. Gregori, servent de Capulet. Peret, criat de la dida de Julieta. Abraham, servent de Montagut. Un apotecari. Tres músics. Patge de Mercuci; patge de Paris; un altre patge; un agutzil. Sra. Montagut, muller de Montagut. Sra. Capulet, muller de Capulet. Julieta, filla de Capulet. La dida de Julieta. Ciutadans de Verona; homes i dones del parentiu de les dues cases; disfresses, guardians, vigilants de nit i gent de servei. L'escena és a Verona, llevat del començament de l'acte cinquè, que és a Màntua.
# La lluna, la pruna

| Versió 1 1. La lluna, la pruna, vestida de dol; son pare la crida, sa mare la vol. 2. La lluna, la pruna, el sol mariner; son pare la crida, sa mare també. 3. Minyones boniques, deseu els coixins; son pare l’assota davant els fadrins. | Versió a PRODIEMUS: La lluna, la pruna vestida de dol, el pare la crida, la mare la vol. En planxa faldilles, també un davantal, per anar mudada la nit de Nadal. Jo me la meno, meno, jo me la vull menar. Jo me la menaria i no me la volen dar. |

## Referències

* ↑ Cançons populars i tradicionals a l'escola; Generalitat de Catalunya, circa 2002
* ↑ PRODIEMUS - Cançoner virtual
# Perpetuínes/Quan feia fred

Seguts aprop del brasé
nos encontravem tu i jo,
i, entelant-los am l'alè,
miravem junts al carrê
pels vidres del teu balcó.
En ells mon nom escrivia
ton dit, que tot tremolava
i jo la mà t'agafava
i a mos llavis prest l'unia
i am mon alè l'escalfava.
Amb el foc de mos petons,
de mon pit en el caliu,
jo t deia: — Tonta, somriu!
No hi pensis en els moixons
que s glacen dintre del niu!
Sols un dia t'he tingut
seguda en ma falda,
sols un dia t'hi he tingut,
i no m'ha dolgut.
Am força a ton cos bufó
lligaven mos braços,
am força a ton cos bufó,
tremolant de pô.
Com una serp en el foc,
per fugî t mories,
com una serp en el foc,
i tot era poc!
De mos llavis les raons
per força escoltaves;
de mos llavis les raons
sols eren petons.
Sols un dia t'he tingut
seguda en ma falda,
sols un dia t'hi he tingut,
i no m'ha dolgut.
# Alexíada
### Índex

* Prefaci del traductor
* Proemi
* Llibre I
* Llibre II
# Art de be morir

Art de be morir
D'aquesta obreta s'han estampat 6 exemplars en pergamí, nom. del 0 al 5; 20 en paper japó, nom. del 0 al 19; 34 en paper especial y 250 en paper de fil.
A honor e reuerencia de noſtre ſenyor iheſu criſt: e dela ſacratiſſima verge ſenyora ſãcta maria mare ſua. comença lo tractat apellat art de be morir ab lo breu confeſſionari tornat de lati en romanç per inſtructio / e doctrina deles perſones no ſabents lo lati. les quals no es raho que ſien freturoſes de tant fruyt e tant neceſſari com es / e ſe ſegueix del p̃ſent compendi en aqueſta forma ſeguent
# Portal:Comunisme

Portal del Comunisme :
El comunisme és una ideologia política, social i econòmica lligada a la classe social del proletariat, oposada al capitalisme i oposada a la classe social de la burgesia, que té com a objectiu la socialització dels mitjans de producció, canvi i transport, i l'abolició de la propietat privada i l'estat.
Karl Marx i Friedrich Engels, fundadors del comunisme, van deixar una gran quantitat de textos sobre el comunisme. Després d'ells hi van haver d'altres pensadors; com Lenin, Lev Trotsky, etc.; que també van deixar textos per interpretar i ampliar la ideologia marxista. :
Llista de textos i autors :
| James Connolly Antipatriòtic? Guy Debord Informe sobre la construcció de situacions i sobre les condicions de l'organització i l'acció de la tendència situacionista internacional La Societat de l'Espectacle | Friedrich Engels Manifest comunista Fonaments de comunisme Discurs funerari en memòria de Marx L'origen de la família, la propietat i l'estat Che Guevara Projecció social de l'exèrcit rebel Què és un «guerriller»? | Lenin Les tesis d'abril Rosa Luxemburg Sufragi femení i lluita de classe Karl Marx Tesis sobre Feuerbach Manifest comunista Prefaci a la Crítica de l'Economia Política | Maulets Declaració de principis de Maulets Eugène Pottier La Internacional Lev Trotsky Les lliçons d'octubre |
Com col·laborar :
| Revisar Informe sobre la construcció de situacions i sobre les condicions de l'organització i l'acció de la tendència situacionista internacional La Societat de l'Espectacle Discurs funerari en memòria de Marx Fonaments de comunisme Prefaci a la Crítica de l'Economia Política Projecció social de l'exèrcit rebel L'origen de la família, la propietat i l'estat Antipatriòtic? | Revisar Què és un «guerriller»? Afegir llicència Declaració de principis de Maulets Informe sobre la construcció de situacions i sobre les condicions de l'organització i l'acció de la tendència situacionista internacional Afegint nous textos: Copiant de marxists.org/catala i posant la llicència {{GFDL}} Traduint d'altres llengües i posant la llicència corresponent |
Projectes germans :
# Correcció del decret 78/1987 sobre la denominació oficial del municipi del Campello

Advertida errada en la publicació de l'esmentat Decret en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana número 625, de 9 de juliol de 1987, en castellà, cal efectuar la rectificació següent: On diu el Campello, ha de dir El Campello.
Valencia, 22 de juliol de 1987. ― El Conseller d'Administració Pública: Miquel Doménech i Pastor.

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* El decret 78/1987 sobre la denominació oficial del municipi del Campello queda modificat en la versió en castellà per aquest decret
* La publicació de la correcció cel decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi del Campello a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament del Campello

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV