OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Amor se dol com breument jo no muyr

XLI.
  Amor se dol com breument jo no muyr
puix no li fall per esser de mi fart
car sos mals ginys 'm han portat en tal part
que mon delit es quant de plor abuyr
é de mon dan jo no sò mal mirent
cart so forçat d' entrar dins tal presó
que 'l seny tinch pres l' àrbitre y la rahó
amor ho té per séu forçadament.   Jo fás tot quant me diu lo pensament
é si hagués tan seny com Salomó
fòra tot poch no dar ocassió
que no temés á son gran manament
celi qui no sent ço que pot fér mòlt amar
jo li perdó si de mi va trufant,
Piramus volch morir passat d'un brant,
é per semblant mort Tisbe volch passar.   Si no es pech, qui 's déu maravellar
de algun cas fort qu' esdevenga al amant?
L' hom fora seny no pot ser ben usant
tal me confés, donchs no 'm vulláu reptar;
amor ha pres lo carch si en res fallesch
car so abstret de seny é de saber
é res no faç en contra son voler desijant bé la dolor li graesch.
Estant á part tot sol jo 'm enpeguesch
imaginant ço que deuria fèr
d' executar no dech haver espèr
puix lo primer afaig no enseguesch,
l' imaginar amor me vol rependre
tant llargament ab vergonya 'm refrena.
¿Com se fará que ab cara serena
haja poder de ma rahó estendre?
Los fets d' amor jo no puch bé entendre
de grans contrasts ma opinió es plena
hónrram lo jorn que no sent ulla pena
pensant en ço que vinch al arma rendre,
si altra veu l' imaginar mi parta
per dar senyal que jo sia cregut
suplich la mort que en un tal cas m' ajut,
é si no 'm val ma veritat jáu morta.
Tornada.
Lir entre carts, fins á veure la porta
de mos delits sobirans só vengut
no hi he tocat ans me 'n torn com á mut,
é per tornar ja trob la via torta.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Algú no pot haver en si poder

III.
Algú no pot haver en si poder altre amar contra sa voluntat ne ser tan fort n' ab tanta potestat á deslligar los nuus qu' Amor sab fer. ¿Qui es lo foll qui 'm repta si no am?
¿Qui es lo foll reptantme de amar? tal passió ningú la pot forçar perqué d' algú si bè no 'm vol, no 'm clam.
O ver Amor, á tu invoch é reclam
puix m' has plagat vulles m' abandonar aquell unguent que sol medicinar
los pacients que per tu mal passam. No sia sols jo en tal disfavor ta pietat mans juntes la requir no 'm dons mercé mes guardo del servir tant, am quant pot fer hom amar Amor.
O tu qui ets sobirana dolor quant desiguals los volers fás venir no 't veja tal ó m' atorga l' morir dolça 'm será de mort l' amargor: móstram la llum de vera esperança no pas aytal com de tu vana 'm ve mes que rahó la consenta prop se ns 'm vulles dar enganosa fiança.   Si col malalt de viure tè fermança per alguns mals que familiars tè
si algun mal d' altre accident li vè en por de mort l' imaginar lo lança, ne pren á mi que 'm era ja no res lo mal d' amor vivint sobre aquell é per mal nou á morir vinch per ell per no ser tal é com, mòlt major, es.
O tu Amor aquí Dèu ha permes que de infant usar fas l' home vell, é lo sabent d' ignocent, no sab ell puix que de tu ell no sia defes. Tu ets aquell aure mólt pestilent, portant al mòn una plaga mortal: esser menys d' ulls ans del colp mòlt hi val mes al ferit mort sola es guariment.
Tornada.
Amor, Amor, lo jorn que l' ignocent per bé de tots fon posat en lo pal vos me feris car jo 'm guardava mal pensant quel jorn me fora defenent.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Malamént viu qui delit pert de viure

LXXV.
  Malamént viu qui delit pert de viure;
ell es aquell qui nostra vida acaba
é la tristor la destruu é menyscaba
donchs si bé 'm visch per mort me puch escriure
puix he perdut á vos qui 'm ereu vida.
Per vos amar del món me contentava
de Dèu é gens tot grat abandonava
é vos haveu ma esperança escarnida.
La gran dolor ha ma força aflaquida
que pietat só forçat de mi pendre
é quant en cor fembril me veig atendre
vullme esforçar é ma força es perida.
Si com aquell qui s' arma á vicis dóna
per un gran temps en habit aquell gira
no ha poder en contra amor ne ira
puix al començ son voler abandona,
No es en mi de tolre ma persona
é d' aportar del tot d' amor ma pensa
dolor he ja com no 'm trobe en defensa
perçó que 'm plau la rahó n' es fellona.
En tal contrast sol vida d' hom descreixer
mes no la vull si Dèu no la millóra
ma voluntat res tant no la entrenyóra
com si la véu sens aquella mereixer.
Jo sens amor bastava vos coneixer
per ell tot sol sens esser coneguda
tal voluntad com la mia es perduda
la vostra amant qui no 'l plau d' amor peixer.
La vostra amor d' altra amor no 's contenta,
qui ama poch altra amor no li alta,
sana rahó é passió malalta
han tot poder per amor dar empenta.
Dolor d' amor novamént m' aturmenta
perqué 's llonch temps que dolors ja no 'm firen
é mos volers amar ja no sofiren,
novell amor no 'm pens que james senta;
amant á vos he plagat ma natura,
é contra vos es que á mi amassen
primors de pór no se que 'us obligassen
ne remetés los fets á la ventura.
En contre amor vostre cor há armadura
é per tots temps ab la rahó 's consella
si no amáu no es gran maravella
car poch amor no viu hon seny atura.
Si passions d' amor dins vos jutjassen
fossén del seny qualsc vol consellada
la voluntad de dona enamorada
no troba frens aquella refrenassen.
Si amadors poder sentir bastassen
les grans dolors qu' en fi d' amor se prenen,
si bé 'n començ mòlts grants delit ne venen,
jo só bén cert que d' amor se duptassen.
Delit present nostra pensa afalaga
que tol saber de dolor venidóra
saberse pot, mes no es sentidora,
la carn no sent lo mal que per temps paga.
Qui es malalt de aquella dolça plaga
no sab la mort qual se véu manifesta
é de present amor lo delit presta
y al sentiment dolor vivent s' amaga.
Hom sab é sent lo delit que 'us aporta
é la dolor de lluny á nos menaça
ab ulls rients lo delit nos abraça
é la dolor calla detras la porta.
Quant delit naix la dolor jáu mitj morta
y en poch instant aquesta met sa força
desig qui es passió dolent la esforça
é por de mal venidor la conorta.
Lo bé atés no munta 'n suma tanta
com ans d' aquell haver la pensa ordena
y 'l pés d' amor no 'l sosté tort cadena,
de per si cau ó prop terra 's decanta.
Tornada.
O foll amor, sol vostre nom m' espanta,
no hi trob lo bé qu' en temps passat trobava,
é sent los mals que d' avans ignorava;
plora mon ull y ma bóca no canta.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Malventuros no déu cercar ventura

XXXI.
Malventuros no déu cercar ventura
crehuarse déu lo fron com l' anomenen,
no deslloant los qui favor ne prenen
entreposant llur bon saber é cura:
algú no déu tant pres son juy haver
que cell desllóu qui ventura vol fenyer
no virtuós denegant lo atenyer
ço que sos fills han menys d' algun saber.
Ellegesch donchs de ser aventurer
si be no 'm pusch tant retraure y restrenyer
que 'n contra amor me pogues tan empenyer
si que fugís á son peu mòlt llauger;
senyor es gran d' ell mundans regidor
é son juhi es al ull amagat
feríntvos lla d' hon sentia delitat
é que 'l delit vengués tot per amor.
Llonch es lo temps del continu dolor
á part detras son cinch anys ja passats
que 'm fuig delit com si vuy s' acostats
fentme sentir fret après de calor,
diversitat de casos aportant
per deguastar d' amor lo benifet,
dels bens d' amor conservador sen tret
fora content jo qui só desijant.
A Dèu ne al món no só d' amor clamant
car bé 'm ha dat prou aygua á ma grant set,
no sadollat mes compte li 'n es fet
no pot cumplir ço que so desitjant
é no mereix algun repreniment
car del cel terç egual forçces nos fá
segons amar cascú dispost está
é tant com pot estreny son manament.
Fortuit cas m' ha fet esser absent
del foch d' amor qui já m' illuminá
en millor cas ventura l' apagá
é jo só cert qu' amor me fon dolent,
perqué no 'm clam d' amor, mes de ventura
car son poder me ha desfavorit
en abandó no 'm vol haver jaquit
ans persegueix amor é ma gran cura.
Tornada.
Lir entre carts, del món déu pendre cura
qui li convé d' amor perdre esperança
é tal ó qual es d' amor la fermança
ab lo desig qui li dóna puntura.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Mes voluntats en grant part descordants

LXXVIII.
  Mes voluntats en grant part descordants
dona per vos les he fetes concordes,
per vos han pau solent esser discordes,
per vos conech l' error hon era abans,
per vos conech tot lo delit de viure,
mos pensaments concordia ne coneixen,
ja de contrast si com d' abans no 's vexen
ans als amichs de pau poden escriure,
Imaginar no 'm cal d' huy mes asiure
per aplegar ma pensa mòlt confusa
de la virtut de fermetat mòlt usa
de dos afanys del primer só deslliure.
Per encercar no 'm cal treball de pensa
trobat es ja tot obs de la mia arma,
é per guanyar ses flaques mans fort arma
é per haver al cos de mals defensa.
E si del cos la fortuna dispensa
que per son mal m' arma perda batalla,
ja sab que fá é ma llengua no calla
viure en lo món haver en gran ofensa.
Mal consellat mon cos volch perdre llança
é plé de pór ab ses armes volch nóure,
mes pres consell que las tornás al fóure,
prenint escut, armas de ofendre llança.
No m' ha jaquit del tot ma esperança
ab ella ensemps espirará ma vida,
mes jo conech la mia arma enfortida
aue tot perill se té en mòlt gran bonança:
dòlgas tot hom com jo bé no atench,
no 's dolga algú de mon terrible mal,
null juyidor no féu en contra tal
d' hon fós content com jo fuy vehent lo rench.
Si mos mals fats ab força altre no trench,
mal ahuyrat no 'm vulla algú jutjar;
si vagabunt me véu lo món anar
en tant segur port home james vench;
mon desig es en mòlta part complit
trobant mòlt mes del que fuy desijós,
si no atench no péns algú que fós
ab tal dolor sens mòlt major delit.
Tornada.
Lir entre carts lo que de vos he dit,
plácia á Dèu no 'm faça mentidor,
y 'l qu' he sufert essentvos amador
per mal esguart no 'm sia mal grahit.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Ma voluntat amant vos se contenta

LXVII.
  Ma voluntat amant vos se contenta
y en lo finit infinitat lo 's mostra
é donchs de mi vulláu haverne mostra
si pas les lleys que Amor als seus presenta,
car en amor terme no puch atenyer
ay hon los mes aquest terme atroben
propietat de ver amor derroben
ó camí llonch en poch volentlo estrenyer.
Amor no cal jamechs ni sospirs fenyer
vehent penjar son estat prims en l' ayre,
cantar no déu ab alegre becaire
mes ab bemolls alegria constrenyer,
sols en nos dos amor se manifesta
é nos vivents no li fallirá casa
é si d' est mòn es' nostra vida rasa
tolrá favor á re cort d' altra gesta.
Lo méu delit no cap en nulla testa,
no pot muntar ma gloria en pus alt signe
pus no 'm defall sinó que Dèu consigne
que fermetat me sía en favor presta;
é si es ver que Dèus fia fortuna
suplinchlo mòlt repose son ofici,
l' alt derrocar me apar terrible vici
fahent morir dos cors en vida una.
Tot simplament é sens dolor alguna
visch en delit ab ma voluntat solta
que lo cor fosch qui la tenia envolta
llar pussehesch fentme llum Sol é lluna;
é no hi veig als que pur amor entrega
si trespostant en la persona amada,
res no 'm defall á vida contentada
la má de Dèu á mi res no denega.
Volgrá ser orb fahent fortuna cèga
perdent lo pas en tant alt m' ha fet metre
que si de lloch tant alt fa mi remetre
en aquest temps la mort me reconega,
ans que 'ls costats senten la dura terra
en est espay ma vida pendrá terme,
lo méu estat ab la mort lo conferme
perdent aquell de la mort me pláu guerra.
Tornada.
Lir entre carts, en l' espay de la terra
no hi ha delit que duré ne contente;
sols es lo méu que no vull que s' aumente
mes del durar quant hi pens dol m' aterra.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Mentre d' amor sentí sa passió

LXXVIII.
Mentre d' amor sentí sa passió
d' ell no haguí algun coneximènt
quant he perdut d' aquell lo sentimènt
jo bast assats donar d' ell gran rahó.
Per son esguart he vist sa calitat
é com d' honest te poch é profitós
é com está 'n l' apetit cobejós
é delitós com se 'n ampra forcat.
Qui de amor delitable es tocat
y en son voler esperança no sent
é son delit es tot en lo present
del cobejós es vist passionat.
Mes qui dolor com no s' amat sofir
y ab gran desig altra amor vol haver
en lo irós es fundat son voler
esper é por lo fan pus fort sentir.
Si com lo cos bén format se pot dir
quant egualment los membres há formats,
tal es amor quant ses tres qualitats
en actes tres hom véu aquell exir;
car hom véu clar l' apetit corporal
é del compost d' hon pren forma l' honest
dels quals es l' hom si be ama conquest
sens tots aquests eguals amor poch val.
Aquest Amor no es Angelical
ans mes al cos que al arma há son esguart
diuse d' aquell del qual pren major part
sa força es gran com tota en general.
Lo qui amor per tres parts ha sentit
toca de tot d' Àngel, é d' hom, é brut,
segons de qual tal nom ha merescut
é si de tots de tants es revestit.
Primerament lo cos li es subdit
e per ell es l' ánima en tal voler,
si en fastig ve lo cos pert son poder
así mateix pert d' amor l' esperit.
Mòltes veus es que l' hom coneix be clar
qual mes hi fá l' ánima ó lo cos
é mes del temps hom no sab en que 's pos
qual del compost lo móu en mes amar.
Al esperit se esguarda lo durar
é lo començ al cos lo desig gran,
acompanyats tots llurs actes están
en duració y en l' acte de amar.
tal com es l' hom de tal amor es prés
é segons la sua amor ha esguart
hoc é per temps ha fam é tost es fart
seguint lo fort del amor qui l' ha enpés.
Axí com es l' amant per interés
á son amich del qual gran be li ve,
ell ama aquell é mes son propi be
no veu son foch per dos parts ser encés;
axí son dos esguarts d' aquest amor
é no 's veu be que sia sinó hu
comença al cos é puis se fa comú
per dos esguarts é per hu contador.
Quin estament es d' aquell amador
no desitjant res d' acte deshonest
é ja molt menys d' aquell qui es honest
é sia encès d' amorosa calor,
per un voler anant entr' aquests dos
confús á temps é puig determinat
per gran desig mortal de ser amat
é puig per gran desig luxuriós.
D' amor no sab qui 's cuida ser ginyós
é menys sabènt tots los tinch en un grau
lo Rey se fá de la serventa esclau
é d' ella vol l' honest y 'l delitós.
En amor veig dues dificultats;
una, en saber qui es, d' hon ve, que fá:
l' altra, en exir del qui en ses mans está
é quant é com fá contents sos privats.
Tornada.
Á Dèu, á Dèu sien acomanats
mos pensaments qui m' han donat delit
ells son aquells mes l' esguart es fallit
é ja en mi jo los trobe alterats.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Molts homens oig clamarse de fortuna

III.
Molts homens oig clamarse de fortuna
é malehir aquella per sos actes
volent ab leys fer amigables pactes
donantlos be é que tostemps fós una.
No recordant sa propia natura
que 's l' alt baixar é lo baix muntar alt,
é qui d' açó se dona gran desalt
leixe los béns portants ab si fretura.
A Déu no plach haver del món tal cura
que no hi jaquis de terribles afanys,
pérdues son en nombre mes que 'ls guanys
en 'sguart del vert lo seny es oradura.
E l' hom girat al mundanal saber
idoles créu donanthi plena fé,
en béns mundans creu ésser complit be
volent morir solament péls haver.
Si algú pogués de fortuna haver
ab un fort clau sa roda quant es sus
forali bó anar amunt é jus
soferint mal per trobar tal mester.
Mes los metalls no han tanta vigor
que tant gran pes ab llur força retinguen
n' enginys nos fan que d' alt é baix no vinguen
los qui seurán en la falsa honor.
Per nengun temps perdrá fortuna ardor
de fer llochs plans de les timpes é munt,
é quant del tot son desijat es junt
é no pot fer pus ab sa gran furor;
Torna refer deshabitada casa
qu' en poch espay havie feta vuida,
é l' hom disert qu' enrriquir jamés cuida
umple graners; olis é vins embasa.   En son costat no déu portar espasa,
com á foll hom déu franch arbitre perdre,
qui no créu cert que fortuna pot perdre
los béns movénts y los sehnéts arrasa.
Mes l' hom del món per fortuna mirat
ab lo esguart de riallosa cara
la part del plor no ha vista encara
créu que sos ginys l' han de be prosperat.
Tornada.
Lir entre carts, propi so comparat
á Tántalus per continu desig
no se perqué tots dies hi aflg
puix que m' es prop compte desesperat.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Mòlt he tardat en descobrir ma falta

L.   Mòlt he tardat en descobrir ma falta
per lo jovent que 'm nega experiment
en un cas nou l' hom es mal coneixent
é majormént si la rahó es malalta
per gran esforçs de folla voluntat
car tant com es la voluntad moguda
l' hom déu haver del seny major ajuda
si virtuós vol ésser nomenat.
Qui son camí verdader ha errat
per anar lla hon vol sojorn haver
esli forçat que prenga mal sender
é may venir en son lloch desijat,
tal cas m' ha pres volentme contentar
mon ferm voler per altre tal amant
no ha trobat lo séu propi semblant
car son esguart es verament amar.
L' enteniment en qui 'l juhí no es clar
forçadament há pendre opinions
voluntad móu sofístiques rahons
fentles valer é per bastants passar;
si com Florí que bona color há
é no val res coneguda sa lley,
m' ha pres à mi qu' en pensa montí á Rey
fahent rahons quals veritat desfà.
E si pas mal bon dret ho consentrá
puix es dit foll cell qui serveix senyor
que no pot fér content bon servidor
é per null temps ningun dret juhí fá,
é mes qui mal administrador es
al cavador donant lloguér de metje
en los llochs plans fá durar lo estret setje
lo fort castell en terra tost ha més.
Prénmen aixís com à grosser pajés
qui bon sement en mala terra met
ultra cuidant pensa haver bon esplet
d' aquell terreny qui buida los granés,
assats há seny qui no há sentiment
per encercar é trobar la rahó
é pren esment del mal del companyó
per cas passat jutja lo séu present.
Seguint lo estill qui natura consent
é çó que 'l seny é veure clar abasta
negre forment no dòna blanca pasta,
ne 'l estre ranch es animal corrent.
Tant poch será que nulla dona senta
ne veja prim lo fin secret d' amor
si per amar no sofir gran dolor
y en sentiment triada en millers trenta.
Tornada.
Plena de seny, si algú mi esmenta
tots los oyents diuhen que sò millor
pus franch é fort é callant amador
ma voluntad hahent d' amor serventa.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Mon bon senyor, puix que parlar en prosa

LXXXVI.
  Mon bon senyor, puix que parlar en prosa
no 'm val ab vos per haver un falcó,
en rims ho dich sens pòr que 'm digáu no
hoc será 'l test mes dúbtem de la glosa.
Mes ¿com será que 'l costum vostre 's mut,
puix feu començ en vos naturalmènt,
é vos apres lo complis moralmènt
perfectionant sa noble habitut?
Tots los delits del cos he ja perdut
é no atench los propis d' esperit,
é no sent mòlt de 'l ánima 'l delit
se mes no sent del de moral virtut.
Tot mon delit resta dols en caçar
perqué 'us suplich dels homens vos millor
que d' un gritant me siáu donador
tal que á vos escaiga lo donar.
Si per ma sort no puch tant acabar
compláure vull ma complexió,
é fèrme tort que 'm lluny tant de rahó
que foll amor jo torne practicar.
Mes no vull ser ociós animal,
no vulla Dèu qu' estiga fret ó moll;
mes am anar en part hon rompa 'l coll,
qu' estar segur, menys de ser be ó mal.
Amor me fon tostemps descominal
per jo amar per bon desig é bell,
dona del mòn no vol cor, ni cervell.
¿Hon será hon, la que no s' troba tal?
Deçá lo Fàr jo no lo trobaré,
en Nápols si es bè serà cercat;
d' un sanct mareix proposit revocat
é d' un gran Rey sa cativada fé.
Aquesta es l' exemple de tot be.
¿Qui será donchs que la puga estimar?
Un Rey valent se jaqueix rahonar,
mes, dona tal, en maravella ve.
Un fenix hom dona semblánt requer
é Déu permet que amor á aquest se juny
é móstras clar portant aquell de lluny
per fér unir dos cors en un voler.   E quant son pochs qui d' amor han saber
é quasi tots d' aquell han sentiment
d' un gros desig que han naturalment
los animals qui fan menys saber fér.
¿Mes qui sabrá d' est amor discernir
com te units contraris apetits,
é lo finit volent los infinits
ço que no pot natura consentir?
La carn vol carn, no si pot contradir
son apetit en l' hom pren mólta part
si no es unit ab l' arma tost es fart
d' ells dos units sent hom un terç exir.
Aquell qui sent d' esperit pura amor
per angel pot anar entre les gents,
qui d' arma y cos junts ateny sentiments
com perfet hom sent tota la sabor.
No sent delit ans de haver dolor
qui totalment ama de part del cos,
hom famolent no està en repós
menjant, pert fam, ha prop de fart tristor;
si passa avant mes que del mester há
en fástig ve perque hi recáu excés;
de semblant cas l' amador no 's defes
entre desig é fastig son be vá.
D' amor honest hom no carregará
tant que d' aquest senta l' estrem d' ecxés
massa ó poch contrari no li es
dolrós desig, fastig ne zel sentrá.
Tot lo reves porta lo cos amant
fastig reb tost é gran desig li nóu
l' amor qu' ensemps met cos é arma en jóu
hix d' un poder de tots participant.
Tornada.   Si per grosser sò vist escur parlant
ó per sentir d' amor algun secret
per demostrar com, ne perquè 'n he fet,
si 'm es manat jò passare nadant.
Seguida.
Dona que vos aneu sovint davant
satisfanent vostres senys é rahó
jo la suplich que 'us suplich del falcó,
é si 'u rara ja 'm veig ab ell caçant.
# El vas transparent/Com dos infants

Com dos infants
Aquest matí, dins els verger, jugaves amb ton petit infant. Rèieu alhora, sonorament. Els ulls us resplendien d'una mateixa joia. La teva ànima, treballada i complexa, esdevenia meravellosament senzilla i clara. Oh, el tendre infant enjogassat, que feia el seu esplai de tu! Quan ell fugia tu l'encalçaves, fent semblant de córrer, i encar no l'atrapaves; si aixecava la mà amenaçadora, com fingies esquivar son enuig! I, per besar-lo, tu, que altiu passes entremig dels homes, el cos vinclaves, com un jonc flexible... El gai deport us igualà una estona, com dos infants del mateix temps! ¿Quin era el més petit? ¿Quin era el que establia la llei del vostre joc? Somrius encara del record benaurat, i vas dient-te: —Jo del meu fill modelaré la vida, li ensenyaré les lletres i les coses del món, que ara no sap; i, a la meva ombra, ell aprendrà a ser gran...— Però és més bella la seva saviesa —que en cap llibre no hauria jo trobat— car, alluntant-me de l'aspre món i el fregadís dels homes, tranquil·lament, sense ell ni menys saber-ho, m'ha ensenyat a ser infant altra vegada.
# El vano

EL VANO
COMEDIA EN TRES ACTES
Traducció de NARCÍS OLLER
BARCELONA
Biblioteca Popular de «L'Avenç»
1908
D. Evarist, jove, molt enamorat.
D.ª Gertrudis, viuda, de mitja edat i de molt seny.
Senyoreta Candida, sa neboda, impressiona-
ble i gelosa.
El Baró del Cedre, jove, plagueta i astut.
EL Comte de Roca-marina, vell, pedant i cobdiciós.
Timoteu, especier (farmaceutic), mitja edat.
Janeta, noia pagesa, bruscota,. ardida i toçuda, però bona. Senyora Susagna, botiguera, al bo de la vida, manifassera. Coronat, hostaler, jove encara, interessat.
Crispí, sabater, jove, un xic poruc i enamorat.
Magí, pagès, germà de la Janeta, mitja edat, de bon seny, però dominant.
Llimoneta, cafeter, mitja edat.
Lluciá, criat de les senyores.
Llebreta, moço de l'hostal.
L'acció en el llogaret de Cases-Noves, prop de Milà, en les darreries del segle XVIII.
# El vas transparent/Ars poetica

Ars poètica
I
Poeta, cal resistir la temptació primera. No et llencis al fosc camí; afina els sentits i espera.
Clou els ulls enlluernats, l'orella clou al tumulte i vindran els mots triats a plasmar la idea oculta.
No deixis, pel mer senyal, el tresor essencial que als obstinats sols es dóna.
Cerca'l, amb seny pacient, al fons del teu pensament, com la gerra al fons de l'ona.
II
No cal pas que el poeta digui sempre grans coses, ni que escrigui molts versos per dir-nos... potser res. No recordeu Les roses de Saadí, o La Dama del poeta xinès? Un sol vers, moltes voltes, un poeta acredita i val per cent estrofes que ens deixen fred el cor. De l'instant més efímer, la cosa més petita, ell sap extreure un tresor. L'encís, més que en la cosa, està en l'art com és dita: en les mans del poeta tots els metalls són or.
# El vas transparent/Com un castell cerclat

Com un castell cerclat
Sol contra tants perills, apar inexpugnable. Son mateix nom el salva, tant com els murs antics. Ha resistit l'embat de tots els enemics, dels elements hostils i del temps implacable.
Des dels alts talaiots, vigila amb sobresalt si a l'horitzó s'albiren les temudes banderes; i, quan l'host enemiga s’apresta per l'assalt, assegura les portes, els ponts, les espitlleres.
Contra possibles setges, en aparença, és fort; sa voluntat de vèncer li fa de contrafort. Mes, ai!, si l'enemic fos dins mateix!, si un dia
un sol dels qui el defensen li fes traïció obrint el corriol secret a l'invasor! Tot el castell, llavores, en un instant cauria.