# Al punt c’om naix comensa de morir

       (CROADA UNISSONANT.)
1Al punt c'om naix | comence de morir E morint creix | e creixén mor tot dia, C' un pauch moment | no cessa de far via, Ne per menjar | ne jaser ne dormir, Tro per edat | mor e descreix amassa, Tan qu' aysí vay | al terme ordenat Ab dol, ab guaig | ab mal, ab sanitat; Mas pus avan | del terme null hom passa. 2Trop es cert fayt | que no podem gandir A la greu mort | e que no-y val metgia, Força ne giny | ricat ne senyoria, E trop incert | lo jorn que deu venir, Com, quant ne hon | que tot arnés trespassa; E no-y te prou | castell, mur ne fossat, E tan leu pren | lo neci co 'l senat Car tots hem uns | e forjats d' una massa. 3Be sabem tots | que hich havem de exir O tart o breu | que no-y val maestria; Breu es tot cert | qui pensar ho sabria, Mas lo foll hom | no se 'n dona cossir: Que remirán | sa carn bella e grassa E 'l front pulit | e lo cors ben tallat, Ha tot lo cor | e lo sen applicat Als fayts del mon | que per null temps no-s llassa. 4Si be volem | un petit sovenir Com son tots fayts | d' ávol merxentaria E 'l sutze loch | hon la mayre-ns tenia, E la viltat | de que-ns hac a noyrir, E nexent nos | romás la mayre lassa, E nos ploram | de fort anxietat Entram al mon | ple de gran falsedat Qu' adés alçiu e adés nos abrassa. 5O vell poyrit | e que podrás tu dir Qui-t veus naffrat | tot jorn de malaltia? Missatje cert | es que la mort t' envia E tu no vols | entendre ne auzir: Mas com a porch | qui jats en la gran bassa De fanch pudent | tu-t bolques en peccat, Disén, tractán | fassén tot mal barat Ab lo cor falç | e la ma trop escassa. 6De cor pregon | deuriem advertir En l' estat d'om | qui tot jorn se cambia, Que 'l ric es baix | e 'l baix pren manantia, E 'l fort es flac | e 'l flac sab enfortir; E 'l jove sa | dolor breument l' abrassa E mor ten leu | co 'l vell despoderat E 'l vell mesquí | fay lehó de son gat, E pense poch | en la mort qui 'l manassa. 7Deu sap perqué | lexa mal hom regir, O folls o pechs | e los bons calumpnia, Que tal es bo | com no te gran batllia Qu 'es fer e mals | si-u pot aconseguir; E tal humil | quant es monge de Grassa Qu 'es ergullós | quant a gran dignitat; E tal regeix | una nobla ciutat Fora millor | a porquer de Terraça. 8Qui be volgués | a Dieu en grat servir E z en est mon | passar ab alegria Tot son voler | a Dieu lexar deuria E no pas Dieu | a son vol convertir; Car Dieus sab mils | a que tany colp de massa Per acabar | o qui tenir plagat, Per esprovar | o fer sa voluntat De ço del sieu | e que-s rahó que-s fassa.
       TORNADA.
Del Payre Sant | ay ausit quan trespassa D' aycest exill | al juhí destinat Que ditz: «er fos | eu un bover estat Qu' onor del mon | a peccatz embarassa.»
       ENDRESA.
Heu Peyres March | pregui Deu que luy plassa Donar-me cor | e voler esforçat Que s ab plaser | pendrá l' adversitat E sens ergull | lo be que breument passa.
* ↑ (a) á massa (?)—Canç. de Sarag. mor, detruix e z amassa.
* ↑ (b) plorán (?)
* ↑ (c) alçiu=auciu=occiu.
* ↑ (a) si-n (?)
* ↑ (b) Aquesta z es eufónica pera esquivar sinalefa ó hiatus. De vegadas posan s de manera qu' esta lletra te tres valors: Ir s (ó z) eufónica, sens significació, 2n -s=se pronom reflexiu; 3r 's=es verb.
Font: Resenya histórica y crítica dels antichs poetas catalans, part de les Obras completas del doctor D. Manuel Milá y Fontanals catedrático que fué de literatura en la Universidad de Barcelona. Coleccionadas por el Dr. D. Marcelino Menendez y Pelayo de la Real Academia Española. Tomo tercero. Estudios sobre historia, lengua y literatura de Cataluña. Barcelona: Librería de Álvaro Verdaguer, 1890. pp.159-160.