# Represa i exercici de la consciència lingüística a l'Alguer (ss.XVIII-XX)/Represa de la poesia culta d'expressió catalana

I. EL CONTEXT HISTÒRIC I CULTURAL ABANS DE LA PRIMERA RENAIXENÇA
    I.1. Els fets històrics: del Regne de Sardenya al Regne d'Itàlia
    I.2. El context literari
II. LA PRIMERA RENAIXENÇA: L'ARCÀDIA
    II.1. Represa de la poesia culta d'expressió catalana
    II.2. El cicle de la Passió
    II.3. La temàtica bucòlica
    II.4. Un gènere tradicional per a l'Arcàdia: els goigs
III. LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    III.1. Bartomeu Simon
       III.1.a. Activitat de recerca lingüística
       III.1.b. Activitat de correcció lingüística
    III.2. Un llistat de rimes inèdit
    III.3. El canonge Antoni Miquel Urgias
       II.3.a. El canonge Urgias i la llengua catalana
       III.3.b. Textos de literatura popular i tradicional
       III.3.c. Notícies antigues
IV. L'EXTREMA DECADÈNCIA LINGÜÍSTICA
    IV.1. El llegat erudit del canonge Urgias
    IV.2. La qüestió lingüística i l'ensenyament de la doctrina cristiana
    IV.3. Relacions catalanoalguereses abans d'Eduard Toda
V. EDUARD TODA I LA REPRESA DE LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    V.1. Primer viatge de Toda a l'Alguer
    V.2. La Biblioteca catalana
       V.2.a. Formació de la Biblioteca Catalana
       V.2.b. La Biblioteca Catalana arriba a l'Alguer
       V.2.c. Documents catalans relatius a la Biblioteca Catalana
       V.2.d. Activació de la secció reservada a la Biblioteca Municipal
       V.2.e. El 'Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
VI. LA PALMAVERA
    VI.1. L'epistolari de Rossend Serra
    VI.2. Ramon Clavellet i Joan Pais
    VI.3. Textos filològics de Joan Pais
       VI.3.a. Epistolari
       VI.3.b. La 'Gramàtica algueresa' (1899-1902)
       VI.3.c. Les gramàtiques catalanes a l'Alguer
       VI.3.d. Joan Pais i la polèmica sobre la llengua
       VI.3.e. Joan Pais i la gramàtica de Joan Palomba
    VI.4. El I Congrés Internacional de la Llengua Catalana
    VI.5. Joan Pais, la revista 'Catalonia' i darrers textos filològics
VII. LA 'FONOLOGIA' CATALANA DE JOAN DE GIORGIO VITELLI
VIII. DE LA GUERRA I LA DICTADURA AL RETROBAMENT
IX. PROPOSTA NORMATIVA DE DUES PLATAFORMES CÍVIQUES ALGUERESES
    IX.1. El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    IX.2. La Plataforma algueresa de cultura catalana
APÈNDIXS
APÈNDIX I: El ‘Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
    APÈNDIX I.a: Bibliografia del ‘Fons Català'
    APÈNDIX I.b: Llibres del ‘Fons Català' desapareguts entre els anys 1888-1984
APÈNDIX II: Epistolari de Joan Pais (Selecció)
APÈNDIX III: La Fonologia de Joan De Giorgio Vitelli
APÈNDIX IV: El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    APÈNDIX IV.a: Proposta per a una normativització del català de l'Alguer (1992)
    APÈNDIX IV.b: Resposta de l'Institut d'Estudis Catalans
II.1.Represa de la poesia culta d'expressió catalana
Durant el segle xviii, la classe dirigent algueresa encara no havia abandonat l'ús públic de la llengua catalana. Malauradament, són pocs els documents literaris que ens han pervingut del període anterior a la suspensió de l'orde dels jesuïtes a Sardenya (1773), i no ens és possible de saber, per tant, si l'alguerès havia ocupat un lloc, de qualsevol manera modest, entre les llengües habituals de creació poètica i, per tant, si la seva veu s'havia fet sentir al llarg de les acadèmies públiques organitzades per la Companyia de Jesús. El cert, però, és que alguns dels antics alumnes de les institucions jesuítiques tant de Sàsser (col·legi Canopolè) com de l'Alguer (col·legi de Sant Miquel) esdevindran els primers poetes cultes de nom conegut de l'Alguer catalana, tot fent costat precisament a sacerdots i canonges exjesuïtes que a partir de l'any 1778 adreçaren a bisbes i membres de l'administració local llurs poesies, normalment relacionades amb funcions polítiques o religioses de caràcter solemne: ens referim als cavallers Domènec i Mateu Lluís Simon, Josep De Arcaine i Duprè Cugia; i als canonges Vitelli i Lluís Soffí (i més endavant, el 1802, al teòleg Anton Pasqual Rosa), als quals devem vuit composicions firmades entre els anys 1778-1790. Ens sembla que val la pena de transcriure un d'aquests textos, perquè la posterior evolució lingüística del seu autor, el jove noble «D. Pepi Arcayna», demostrarà clarament el canvi de rumb que seguirà la poesia local lligada a la classe dirigent, amb l'abandó total de la llengua pròpia en benefici de l'italià. Amb el seu sonet, De Arcaine presentava al bisbe de l'Alguer, Joaquim Domènec Radicati (1772-1793), una Raccolta di poesie per i due predicatori quaresimali, publicada a Sàsser l'any 1780:
Aveta [‘Ve't aquí'], oh Radicati, quant la Musa per la primera volta pot produir, i a un pastor qual tu sés, que no recusa de dedicar-lo a ell, humil ofrir.
Sofreix-lo, doncs, sia qualsissia, i excusa l'ordinari treball. Ni jo m'admir, sent tu un prelat tan pio, si sense excusa perdones lo ardir meu i el vols sofrir.
Si tu benignament aquesta agraeixes raccolta, o bona o mala que ella sia, quanta glòria, oh gran pare, al cor me deixes.
Això me basta per encoratgir-me a nous treballs, a nova poesia, bé veient quant piadós saps compatir-me.
I al desconegut Antíoc Massidda aquesta estrofa que tanca un «Himne popular cantat en los tres dies de les festes reals»:
És clar que aquest apogeu de la poesia catalana fou possible gràcies a un fenomen d'importància fonamental: la modernització de l'art tipogràfica a Càller, gràcies a la introducció de noves tècniques a càrrec de l'impressor Bonaventura Porro, responsable de la Stamperia Reale a partir de l'any 1770; i a Sàsser, capital cultural i econòmica de la zona nord de Sardenya, amb la tipografia de Giovanni Luigi Polo, on foren impreses les primeres poesies catalanes del període. Tota la producció literària algueresa anterior s'ha perdut, probablement de manera definitiva.
La impremta, doncs, ens ha llegat un grapat de textos que fan llum damunt del darrer quart del segle XVIII; i degué estimular, alhora, la producció poètica en els ambients benestants de la ciutat. La poesia popular, però, ben lluny del món editorial, continuarà fonent-se amb el pas del temps, i ben poc en sabríem si no fos precisament pel seu reflex damunt la poesia culta.
* ↑ Per a l'aprofundiment de la temàtica relativa a aquest capítol, remetem el lector als següents treballs, que aquí ens limitem a resumir: Joan Armangué, Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon (Barcelona 1996); ID., El Parnàs Alguerès. Poesia arcàdica a l'Alguer (1778-1806) (Barcelona 1998).
* ↑ Per a les dades de caràcter estrictament biogràfic relatives als algueresos il·lustres que tractarem tot seguit, veg. Beppe Sechi Copello, Conchiglie sotto un ramo di corallo. Galleria di ritratti algheresi (L'Alguer 1987).
* ↑ Raccolta di poesie per i due predicatori quaresimali della cattedrale d'Alghero [...] dedicata all'illustrissimo e reverendissimo monsignore Don Gioachimo Radicati (Sassari: Giovanni Luigi Polo, 1780). Veg. també: Eduart Toda, La poesía catalana á Sardenya (Barcelona [1903]), 42; F. Manunta, Cançons i líriques religioses de l'Alguer catalana cit., III, 45; i J. Armangué, El Parnàs alguerès cit., Text 6.
* ↑ Hem citat aquests dos fragments a partir del recull d'E. Toda, La poesía catalana á Sardenya cit., 45-47.
* ↑ Amb aquesta afirmació no volem referir-nos als segles anteriors al xviii, encara ara poc estudiats.