# Mar y cel - Acte Tercer

Te farán capitá.
Te farán capitá Jo be ho mereixo: mes per só no'n seré. Roch, qui pidola arreplega'l que vol; pero'l qu'es digne y espera en un recó, d'allí no'l treuhen.
Ay, ay!... Jo'm creya...
Ay, ay!... Jo'm creya Mal cregut.
Ay, ay!... Jo'm creya... Mal Te porta voluntat en Ferrán.
voluntat en Ferr Mes ell no'ns mana.
Ay, ay!
Ay, ay Ell á vosaltres us goberna; gent de mar... Y nosaltres... la milicia, obehim á don Carles.
obehim á don Carles. Som al aygua.
En terra com en mar lo rey ordena; y hont hi ha militars...
y hont hi ha militars... Ay, ay!
y hont hi ha militars... Ay, Ves, digam que puch esperar d'ell!
que puch esperar d'ell! D'ell?
Com vols que conti'l que j De don Carles. Com vols que conti'l que jo he fet? D'enveja si'm feyan capitá prou moriría.
Aixó es odiós!
Aixó es odiós Sap lo que he fet... Y digas: tú, no ho saps pas?
tú, no ho saps pa Jo, prou: que quan ho deyas á en Joseph ho sentit.
á en Joseph ho sentit. Mes á tú encara no t'ho he contat expressament.
no t'ho he contat expressamen No.
no t'ho he contat expressament. Escolta donchs.
donchs. Si tot ho he sentit.
donchs. Si tot ho he sentit. Mes no t'ho deya á tú, Roch.
á tú, Roch. Es ben cert.
á tú, Roch. Es ben cer Seu: y prepárat
á admirarte. Fará com á tres horas tots estavam tancats y entre cadenas.
Be ho sé!
Be ho s Fins lo patró.
Be ho sé! Fins lo patró Just.
Be ho sé! Fins lo patró. J Y don Carles, que allí'ls dugueren feya poch. Totduna gros feix d'armas tiraren per la reixa. Qué será aixó?'ns diguerem.
Qué será aixó?'ns diguerem No gosavam á tocarne pas cap.
á tocarne pas cap. Jo dich: tu escoltas. S'obrí la porta: entrá en Joanot: alséuvos, ell nos va dir, so renegat mes ara Deu m'ha tocat lo cor: jo vos deslliuro, mes al combat, minyons, un altra volta! Aquí dins disputavan: tots eixirem sens fer brugit de la presó, ab las armas: jo'l primer!
jo'l primer Oy que no!
jo'l primer! Oy que Jo'l primer, xímple. Veus com tot no ho sabías? Jo, á la feyna;
cop al timó y enrera, cap á Espanya ja tornem: mes de prompte com á furias d'aquí surtiren los piratas: véurels, y embestirlos rabent y destrossarlos, tot fou hu: com á ratas los seguirem d'assí d'allá. Y á l'aygua los que queyan. Jo'l primer vaig matar.
Jo'l primer vaig matar. En Ferrán.
Jo'l primer vaig matar. Ferrán. Calla.
Jo'n ferí un.
Jo'n ferí un. Jo set. Y'l teu vuyt.
Jo'n ferí un. Jo set. Y'l teu Doncas... jo no he fet res?
jo no he fet res? Jo vuyt.
jo no he fet res? Jo vu Mes no ho vull creure!
Si jo no hagués sigut!...
Si jo no hagués sigut!... Tú!
Si jo no hagués sigut!... Tú! Ah! No.'M dormía;
se'm tancavan los ulls!... Aquí, desperta: y'm punxaré si cal per deixondarme.
Qué diu?
Qué diu Ca! Vetlla'l camarot. Hi ha dintre l'arraix. No'l poden pendre perque'l guarda la filla de don Carles.
la filla de don Carl Que'l defensi ja es ben estrany.
ja es ben estrany. Com qu'está boja.
ja es ben estrany. Com qu'está bo Boja! Ay, ay!
Ay, ay O endemoniada. Ves, esplícaho; ella casi una monja!
ella casi una monja! Sí?
ella casi una monja! La duyan á profesar á Barcelona; y ara veyésses com defensa aquella porta! Quan baixárem aquí tots á la una, mes jo'l primer, á cassa nos llensárem de Said, y, figúrat la sorpresa quan la veyém á n'ella defensantlo. Tots quedarem parats. Filla, ma filla,
son pare li va dir, cal que aquest home mori al instant: apártat. Si? Donchs ella, muda y altiva, defensantlo y fora.
Aquí hi balla'l dimoni.
ni dorm ni's mou; com si ella Y té; tossuda ni dorm ni's mou; com si ella fos de pedra.
Y perqué no la treuhen: jo, son pare, l'agafo per un bras y á la filosa! Las donas ab rigor...
Las donas ab rigor... Sí: quan arriban treu un punyal y'signa'l pit serena.
Ay, ay!
Ay, ay! Y'ns han manat que no li diga ningú ni un mot.
ningú ni un mot. Sortim d'aquí! Jo't juro que aixó acabará mal.
que aixó acabará mal. Mírala.
que aixó acabará mal. Mírala. Anémsen. Jesús!
Jesús! Y donchs, ja ho veus. Te creus encara que'm farán capitá?
que'm farán capitá? Guillem, me temo que deixarém dintre del mar los ossos.
Mira: es art del dimoni. Jesús!
Mira: es art del dimoni. Jesús! Pare! Oh, no; no! Enrera! Tots enrera!... Afora! No, vils! Oh, no'l toquéu!
No, vils! Oh, no'l toquéu! Ah, quina angunia!
Res. Donchs me creya que altre cop venían. Sola estich. Quin repós! Y cóm no tornan! Perqu'ells volen sa vida. Mes jo, dona, son cos defensaré mentres respiri!
Que jo no vull que mori, qu'en ell trobo quelcóm que no hi ha en lloch, y á n'ell me llensa no sé pas qué!... Dins mon cervell, perdudas, rebrotan, al mirarlo, de las nínas,
lo grat recort, los besos de la mare, los ulls de Deu amorosits!... Y aluna lo desitj d'abrassarlo m'esperona y de darli la vida unint los llabis!... Qu'ell per mí s'ha perdut!... Qu'e (Horroritzada de sí mateixa.) Qu'ell per mí s'ha perdut!... Mes estich folla! Ni per Deu en lo claustre'm consumía aquest afany que'm crema. Quí! Quí baixa!
Senyora!
Senyora! Ah! Vénen!
Senyora! Ah! Vénen! Jo li duch, senyora, la salvació á Said.
la salvació á Said. Traidor, anéusen: no us vull veure devant.
no us vull veure devant. Jo us ho demano...
No us acostéu; fator de traidoría hi ha en vos!
hi ha en vos! Mes escoltéume!...
hi ha en vos! Mes escoltéume!... Vos venguéreu á Deu nostre senyor; y ara, suara, á vostr'amo heu venut per redimirvos. No'n teniu prou, villá, perque us perdoni Deu la culpa primera? Voleu darli de vostr'amo la sanch?
de vostr'amo la sanch? Calleu!
de vostr'amo la sanch? Calleu! Vil, Judas!
Jo'l salvaré. Vull véurel!...
Jo'l salvaré. Vull véurel!... No: us envía mon pare. Anéu!
mon pare. Anéu! Oh! Jo us juro! Ho juro!... Donchs diguéume, senyora, qué!... Volíau véurem fidel al crim? A aquestas horas lo vostre cos ja fora al mar, despulla dels jochs dels miserables; vostre pare, vostre cosí, tots morts. Y si aquest home hagués vensut á aquellas feras, dintre d'Alger ja fórau tots, y vos... serventa d'un prímpcep embrutit.
d'un prímpcep embrutit. No'n feu memoria. Ah, calléu!
Ah, calléu! Y jo boig que fantasiava redimintvos á tots fervos ditxosos, y guanyarme'l perdó de vostres llabis devant de Deu! Jo deya, ella quan torni al claustre que li obro, en tant que visca pregará al bon Jesús perque perdoni á aquest trist renegat! Y com m'ho creya!...
(Oh! Que hi ha dintre mí que sas paraulas me fan avergonyir!)
me fan avergonyir!) Y aixó us enutja? Jo que us salvava y'm salvava alhora!
Ah, no, no seguiu pas; que dintre l'ánima se'm clavan vostres mots! Que sé jo, trista, lo que vull y'l que dich!...
lo que vull y'l que dich!... Donchs escoltéume. Quan siga fosch jo vinch; á vostre pare aquí escrich una carta; en ella conto que á Said jo l'he mort, qu'en ell me venjo, y'm llenso al mar afatigat de viure. Mes jo no ho faré pas: las vestiduras cambiaré ab en Said, y assobre'l rostre un tir m'aviaré que m'estrefassi, y ell estará salvat. Llavors, qui'l cerca! Creurán tenir son cos, y mon cadavre
jayent al fons del mar. En tant en l'ombra ell viurá en eixa cambra: al ser en terra que fugi!...
que fugi!... Si us sentían!... Mes confosa estich al escoltarvos!...
estich al escoltarvos!... Es que estimo á aquest home, senyora, com á un pare, es que baix d'eixa crosta de feresa hi ha un ánima qu'es d'or!
hi ha un ánima qu'es d'or! Quín goig sentirvos!
Senyora, venen.
Vos! Qué feu Blanca.
Vos! Qué feu vos aquí? (Ay d'ell si prova!...)
Vos! Qué feu vos aquí?
Vos! Qué feu vos aquí? Senyor, tractava de convéncela...
de convéncela... Aneu. Molt agrahida nostra ánima us está per lo que féreu; lo demés... sols á un pare li pertoca.
Be está. (Jo tornaré que'm val la vida!)
(Cóm faré per convéncela?) Cosina. (Blanca no fa cap moviment fins que sent lo nom de son pare.) Blanca. Blanca. No'm sents? Un'altra volta va á venir lo teu pare.
va á venir lo teu pare. Oh, no: no! Prégal, Ferrán, que no s'acosti, que no vinga! Jo aquí he jurat morir: per esta porta sols Deu hi passará mentres jo aleni.
Mes escolta...
Mes escolta... No. Deu...
Mes escolta...No. Deu... Jo t'ho demano per ta ditxa no més.
per ta ditxa no més. En vá!
de que fas lo que deus? Si f Estás certa de que fas lo que deus? Si fos un rapte no mes de bojería ta conducta...
Ah, no, Ferrán: jo estimo á Deu com sempre; mes per çó que l'estimo, vull á est home arrencar de las urpas del diable.
Donchs y'ls altres que han mort? Ves com s'esplica ta humanitat no més per un.
ta humanitat no més per un. Ma honra, ma vida... tot li dech.
ma vida... tot li dech. Mes tu no'l matas: l'has defensat quant has pogut...
l'has defensat quant has pogut... Oh,'t prego que li digas al pare que no vinga! Sí, Ferrán, per pietat, qu'ell no s'acosti: que'm deixi aquí morir: jo t'ho demano!
Qui t'hagués aixó dit un mes enrera! Un temps té de venir que tú, la monja, la monja, si, puig sols avuy te manca pendre'l vel del Senyor, y aprop hi eras: un temps vindrá que oferirás la vida, per contas de Jesús, á un de Mahoma! Oh! Y aquesta ets be tú! Si ara't vegessin! Si't vegessin las monjas mallorquinas de germana tornera d'un pirata!
Ferrán, Ferrán, es cert! Mes com te gosas en matarme cent cops: no tens entranyas; sino'm compadirías?
sino'm compadirías? Blanca, 't juro que'm fas pietat!
que'm fas pietat! Deu meu!
que'm fas pietat! Deu Ets á un abisme y potser tu mateixa, tu; ay, ignoras la fondária!...
la fondária!... M'ofego, y no desitjo sortir del fons!
sortir del fons (L'estima. Oh, desgraciada! Mes quí ho desfá?)
Mes quí ho desfá? Senyor per aquí.
Mes quí ho desfá? }Senyor per aquí. Vésten: ara ja puch.
ara ja pu Ton pare, Blanca, míral.
Deixéume!
Deixéume! No pot ser!...
Deixéume! No pot ser! Oh!
Deixéume! No pot ser!... Ferrán!...
Deixéume! No pot ser!...Ferrán!... Calma!
Ferrán... hont es... ma filla?
Ferrán... hont es... ma filla? Asserenéuvos de primer, oncle.
de primer, on (Y m'aborreix! Oh forsas! Donéume forsas, Deu! Si jo podía...)
(Ah, sí:'l convenceré...) Pare!
(Ah, sí:'l convenceré...) Pare Oh, ma Blanca!
Pare, pare!...
Pare, pare!... Ma filla!
Pare, pare!... Ma fi (Sí: que plorin. Diantre de dona!)
Diantre de dona! Aixís, aixís: que't veja sobre mon cor... Me deyan que aborrías á ton pare...
á ton pare... Oh, no!...
á ton pare... Oh, no! 'M deyan que tú l'ánima havías dat á Llucifer!...
havías dat á Llucifer!... No!...
havías dat á Llucifer!... No!... 'M deyan que tu, la esposa de Jesús volguda, defensavas la vida á un miserable, del mal lladre rebrot!
del mal lladre rebrot! Deu!
del mal lladre rebrot! D Pobre filla! No saben qu'ets del cel: que vols que morin sos enemichs. Sens remisió!
sos enemichs. Sens remi (No'ls deixo!)
Blanca!
Blanca! Vull qu'ell se salvi.
Blanca! Vull qu'ell se salv Per Deu, oncle!
Es ella qui ha parlat? Era ma filla?
Deu meu, Deu meu!
Deu meu, Deu meu Escolta, Blanca; oncle...
Ferrán, tú ho has sentit?
Ferrán, tú ho has sentit? Perdó, mon pare, perdó per ell!...
perdó per ell!... Oh, apártat: de vergonya ni sé hont clavar los ulls. No ets filla meva.
Ah, pare!
Ah, pare! Oncle: no!
Ah, pare! Oncle: n Mes te valdría que no haguesses nascut: que la foguera t'hagués rebut, al naixer de ta mare!
Ah!
Ah! No es aixís!
Ah! No es aixís Ferrán, aquesta dona apártala á un costat, y obre eixa cambra.
Oh, no; no passarán!
Oh, no; no passarán! Fésho!
Oh, no; no passarán! Fésho! Escoltéume. Mes, oncle, asserenéuvos!
Mes, oncle, asserenéuvo Ferrán!
tu per pietat: ell m'ha salvat l Oume tu per pietat: ell m'ha salvat la vida!...
Si, pero...
Si, pero... Y aquí dintre, aquí'm demanan que no crega á mon pare. A cau d'orella.
Ferrán: no vull morir, mes si á ell lo matan, jo'm mataré!
jo'm mat No! Calla!
(Si no ha nascut Aquí, mos homes!
(Si no ha nascut per monja: si jo ho deya! L'han oprimit y esclata.)
L'han oprimit y esclata Se'ns demana?
Sí.
Sí. Oh!
Sí. Oh! Espereu.
(Los soldats se quedan en los últims grahons de la escala.)
Sí. Oh! Espereu. (Que tot acabi.)
manéulos avansar, y á vost Oncle manéulos avansar, y á vostra filla la veuréu caure morta: l'ordre esperan.
Oh, fins tú contra mí! Tots corrompuda teníu l'ánima donch! Jo que á ma imatge he enmotllat lo seu cor!... Jo que la he treta del fanch del mon sens que taqués sas alas!... Deu meu, donchs qué t'he fet? Per qué'm castigas?
Oncle miréula: la heu cregut ben vostra perque á un claustre la heu dut!... Quánta follía! L'aygua li heu pres, mes no la set: sos llabis senten la font y s'obren. Si es la vida.
Qué! Qué dius! No't comprench.
Qué! Qué dius! No't comprench. Que no va náixer esta ánima pel claustre.
esta ánima pel claustre Oh!
esta ánima pel claustre.Oh No: y vé un día que la poncella es flor, y reb sa aroma la llum primera que ha tocat sas fullas.
Si en tot ho diu: no ho coneixéu encara?
Jo ho veig y ab estos ulls que no menteixen: per Said sent amor la vostra filla!
Deu! Oh, Deu! (Carles corre á Blanca agafantla pel bras y la porta al mitj.)
que no estimas Ah!
que no estimas Agenóllat! Júram, júram que no estimas á eix home! Júraho! parla!
Ah, jo no sé res, pare; no.
Ah, jo no sé res, pare; n (La pobre!)
Perdó!
Perd Júraho.
lo que pass Perdó!... Qué sé jo, trista, lo que passa en mon cor? Veig que s'allunya devant mos ulls la celda; jo combato per desitjar tornarhi, y no ho dessitjo. Se tancan los meus ulls, y veig á est home; los obro, y penso en ell!... Y ay, no m'espanta! (S'ha aixecat exaltada. Son pare ha fugit á un costat per no sentirla.) Es un pecat, me dich; tu ho saps; y á dintre de mon ser hi ha una veu que tot, tot omple pera cridar: aixó es pecat, mes vúlgaho. Y ni al infern tinch por, que fantasiejo, quan per mí s'obri'l cel, durli en mos brassos, son cap entre mos hábits de clausura, cridant perdó per tot, fins á las plantas de Deu nostre Senyor: y si li nega, entornarme jo ab ell, pregant sentada á la porta del cel, fins que'l perdoni! Mes, ah, que'l voldrá Deu, que á tots es pare!
Blanca, prou!
Blanca, prou! Qu'he sentit! Ah! Sacrilegi! l'ha embruixada aquest vil: l'encant que's rompi. Oh, Deu, fes tu justicia; Deu, castiga tu per tas mans!
tu per tas man Qué aneu á fer? No oncle!
Soldats, aquí: jo en nom de Deu vos mano que obriu aquella porta.
que obriu aquella por Ah!
si mous ni un pas. Só 'T maleheixo si mous ni un pas. Só'l rey: só'l Deu: só'l pare! Avant, soldats!
Avant, soldats No: may!
Avant, soldats! No: Avant!
Avant, soldats! No: may! Feríume!
(Al acte d'avansar los soldats fa un xiscle Blanca y s'obre la porta del camarot.)
No: aturéuvos.
No: aturéuvos. Ah!
No: aturéuvos. Ah Gracias.
No: aturéuvos. Ah! Gra A mí créume, y serás capitá!
y serás capitá! Oh sí!
y serás capitá! Oh Allá: y no't mogas fins á tant que jo ho diga.
(Guillem ab los soldats se retira hont li ha indicat Ferrán.)
fins á tant que jo ho di També est'arma: totas! Prenéume.
totas! Prenéume. Ah!
totas! Prenéume. A Lliguéulo.
prudencia ja qu'es nostre. Vos Oncle, prudencia ja qu'es nostre. Vostra filla té un punyal...
té un punyal... Ferrán, prenli!
té un punyal... Ferrán, prenli (Qui ho acaba aixó?)
aixó? Y donchs, qu'esperéu? No hi ha una fulla d'acer sobre mon cos. Ben sol me trobo...
Ferrán...
Ferrán... Oh, Blanca, vina ab mí: s'entrega...
Prenéulo donchs.
Prenéulo donchs. No'm coneixéu? Jo era l'arraix d'aquest vaixell. Jo la he enfonsada la vostra nau. Aquí en ma vestidura
hi ha sanch dels mariners que la guarnían. Per qué, donchs, no veniu si jo m'entrego? Teniu mos punys: lliguéulos. Eixa turba qu'espera aquí? Feu via á vostra Espanya y jo, jo encara aleno! Aixó es vergonya! Quartejeu lo meu cos, y allá en la punta del pal major claveu mon cap; que miri ab estos ulls mateixos, com s'emportan, perseguintse'ls taurons, las filagarsas de ma carn aborrida; y que jo us veja entrar á Barcelona, desplegadas las velas al oreig y tots de joya malehint al arraix; que jo seguintvos
aniré ab lo mirar fins que la vista me la arrenquin los corps. Veniu: prenéume!... (Per qué hauré conegut á aquesta dona!)
Deu poderós!... Si n'ets de miserable, hipócrita y ruhí! Dius que t'entregas y te'n rius de nosaltres! Cobart! Trobas
allá un fré que'ns atura!... Vil!... é hi jugas!
Ira d'Alá! S'abrasan mas entranyas! Encara tinch las unglas! Ans que mori encara puch matar com una fera! (Ensopega ab la mirada de Blanca y cambia de cop amorosit.) No: calma. No! Prenéume aquesta vida!
(Com tremolo!)
(Com tremolo!) Oh, patró!...
(Com tremolo! Oh, patró!) Vos hi va l'ánima: jo sols vull que'm matéu!
jo sols vull que'm matéu! Deu te confonga!
No'm creuhen!
No'm creuhen! Oh!
No'm creuhen! O Dom l'arma de ma filla, botxí!
botxí! Ah... ja ho veig tot! Senyora, Blanca!
Que!...No!
Que!...No! So jo: so un pobre que la destra vos esten suplicant. Daume en almoyna vostre punyal.
vostre punyal. No may!
d'allá, senyora: mes ja es Tot ho sentía d'allá, senyora: mes ja es tart. Deixéume morir per vos!
morir per vos! Los vils! Los monstres! Parla, lo senten, y son cor com una roca ni's mou ni vacila.
ni's mou ni vacila. Y ho ha dit ella! Caldrá que á Deu també la sacrifiqui?...
Deixéume ab mon destí! Ves qui defensa á un capitá de lladres que'ls hi enfonsa la nau al mar: que'ls roba; que'ls portava á vendré á Alger! Lo criminal!... Per ferse ab or! Y vos, senyora, vostra vida per ell voleu donar? Quan allá á Espanya sabrán aixó, oh, senyora! Ell que renega fins de vostre Jesús. Cóm á aquest monstre, cóm tenirli pietat! Ni una mirada meresch de compassió. Jo só una vibra: jo us aborresch á tots; jo á vos, senyora, vos vendría al basar si fósseu meva:
Te'l cor gran!
Te'l cor gran Tu també!
Oh, pare, pare, miréusel; no'l veyéu? Plor Oh, pare, pare, miréusel; no'l veyéu? Plorant!
miréusel; no'l veyéu? Plorant! Traidoras!
No us trenca'l cor? No us trenca'l cor? No, (Per Said.) No us trenca'l cor? No, no amaguéu la cara; vull ablanir á aqueixos homes! Miral, Ferrán; miréulo tots. Passá la lluyta; ab los cayguts s'esbravan sols las feras! Qué? Hi ha tigres aquí?...
Qué? Hi ha tigres aquí?... Oncle!
Qué? Hi ha tigres aquí?... Oncle Justicia sobre dels dos, soldats!
sobre dels dos, soldats! Ah!
sobre dels dos, soldats! Ah Aixo es desvari. Quiet tothom! (Als soldats) Quiet tothom!
Quiet tothom! Que!...
Quiet tothom! Qué!... A aquest home el defenso.
Ja no puch més: té l'ánima mes noble aquí que tots!
aquí que tots! Jo ho vull: jo! Soldats l'arma tota en son pit. Donchs jo mateix!... Ah!
(Al acte d'avansar ell mateix pera ferir á Said te un desvaneixement y cau en brassos de Ferrán. Guillem corre á sostenirlo.)
tota en son pit. Donchs jo mateix!... A Oncle!
Ah, pare!
Ah, pare! Hont soch!
un xich d'ayre. No es Res. La emoció. Que rebi un xich d'ayre. No es res. Tothom que surti. (Se l'emportan á cuberta mitj sostingut per Ferrán y Guillem. Los soldats los segueixen) Blanca, á tu que no't veja... Ja's retorna.
(Ah! No puch mes!)
dónam un mon per (Alá, jo te'l demano! dónam un mon per entregarlo á n'ella.)
(Oh quin penar! Aixó es morir cent voltas.)
(Sí, sí, jo tot vull dirli avans que arribin) Senyora!... Blanca!... Perdonéume: us miro per sobre d'aquest mon. Vos en la terra no heu nascut, no, com han nascut los homes. Vos sou d'altres espays: d'hont s'engendravan lo somnis endolsits de ma infantesa. Al véureus, al sentirvos!... Sols ab l'ayre que moveu al passar, tota ma vida tot lo meu ser, cos y ánima's desperta, y sent, vibrant, que mor y viu alhora! Y ab goig y penas, y ab desitjs y angunias l'alé qu'heu respirat cerco y aspiro, y en ell m'ofego y m'hi revolco l'ánima! Y una onada potent, com la que arrenca del fons del mar las rocas per llensarlas contra del sol, la lluna y las estrellas, una onada de sanch, sospirs y besos, y bramuls de salvatje y clams de joya, y llágrimas y queixas y armonías, esqueixantme al pujar trossos d'entranyas, á mos llabis acut, y en ells reventa pera dirvos, oh Blanca, que us estimo, més que s'estima vostre Deu als ángels, més que s'estima á sas hurís Mahoma,
més que s'estiman tots los sers qu' alenan, que tots los que han viscut, y'ls que han de viure, esperits y mortals en cels y terras!
Oh, Deu!
Oh, Deu! La he ofés! Qu'has dit llengua traidora!
Ah, no!... que vull sentirvos! Vull sentirvos! Mes deixéume amagar aixís lo rostre.
Y'm perdonéu? A mí!
Y'm perdonéu? A mí! Son ells!
Y'm perdonéu? A mí! Son ells! No encara: no vé la mort!
no vé la mort! La mort! Oh, que s'acosta! Veniu, que jo us vull veure. No m'espanta la claror, no! Quí sou? Deixeu que us miri fins l'ánima pels ulls! Quí sou? Quin día m'heu vist y us he vist jo? Quan me diguéreu tot lo qu'ara m'heu dit, que un altra volta jo ho havía escoltat de vostres llabis! Ans de naixer potser, ans d'esta vida, amorós com avuy vos me parlávau. No, no aparteu'ls ulls: ara us vull veure pel temps que no us he vist. Jo sens saberho vos anyorava, y érau en mos somnis de claustre y soletat. Jo no sabía com érau vos llavors, y érau com ara! Mes no vull que moriu, que á vostra vida
la meva s'ha arrelat! Qué hi fa que'ns voltin en lloch de flors serpents, si ellas nos lligan? Pobre! Del mon odiat! Sobre la terra quant y quant heu patit! Quanta amargura haurá begut vostra ánima reclosa sempre en lo fons del pit sentint las ánsias de volar com la meva, y entre reixas pegant d'alas, glatint y fentse trossos! Quant sufrir! Desditxat! Infelís! Pobre!
Y que tart heu vingut! Jo sol la marxa d'aquesta vida he fet y avuy al terme vos trobo del camí, vora'l sepulcre!
Ah, no, Said! Ah, no! Que no vé l'hora de morir, no! Deu meu, sento la vida per tot mon ser brotar! Vull viure! Sálvans!
Ira d'Alá! Que tornin! Jo'ls espero: jo esqueixaré son pit: jo sas entranyas estampiré pels murs. Tigres, y resan ells ab lo cor plé d'odi! Oh, tots que vingan! Ja prou humilitat: la sanch m'ofega! Jo vull morir matant!
Jo vull morir matan Said!
si soch l'esclau, humil Ah, Blanca, si soch l'esclau, humil com la coloma! Voleu que besi'ls peus de vostre pare,
y que besi la terra que trepitja!
Mes jo'l vull, oh mon Deu!... jo'l vull; salvéulo!
Tot es en vá: vos sou'l cel, jo l'aygua; may s'ajuntan assí: mireu, s'ajuntan no més en l'horitzó! Es en vá!
no més en l'horitzó! Es en vá! Ja venen! Ah!
Soch jo!
Soch jo! No!
y vos. Jo u Cosina, Blanca, escólta: y vos. Jo us vull salvar!
y vos. Jo us vull salvar! Salveu á n'ella: á mí... qué'm fa morir! Per qué la vida?
Ferrán...
Ferrán... No parlis, que ho sé tot. Per sobre d'est amor d'infantesa hi ha, ma Blanca, no més que ta ventura. (Emportántsela á un costat perqué no ho senti Said.) á aquest home: ell e Tú... l'estimas á aquest home: ell es bó y's regenera sobre ton cor. Donchs be, jo'm sacrifico gustós per tú!... Y res més: que vull salvarlo, ma cosina.
ma cosina Oh! Ferrán, gracias!
que ton pare com sempre vol Espérat, que ton pare com sempre vol sa vida!
Ah!
Mes tot está á punt. Said, encara tinch gent que'm creu: d'aquesta nau á popa una barca hem baixat. Es nit; los núvols cubreixen tot lo cel. De dalt vigilo jo al oncle que no torni, y vos depressa per aquí us arrieu.
per aquí us arrieu. Entreu en l'aygua; á la barca ja sou! desfeu la corda; moveu los rems... y á Alger avans de día! Jo us guardaré de dalt. Blanca, depressa!
Ell que t'estima tornará á trobarte.
Mes...
Mes. Qu'están per venir! Va, donchs. Tú, prega que no surti la lluna.
que no surti la lluna. Sort!
que no surti la lluna. Sort Ah! 'Ls brassos! No me'ls negueu!
No me'ls negueu! Ferr Said! Ab tota l'ánima!
Deu meu!
Deu meu! Gracias!
Deu meu!Gracias Depressa! Deu (Al pujar la escala.) Deu meu!Gracias!Depres (Si fins ploro.)
Said, fugiu!
Said, fugiu Fugir!
dona á la vida. Eixa finestra dona á la vida. Esteu salvat.
deixéume aquí morir: dei Ah, Blanca, deixéume aquí morir: deixeu que besi al cloure'ls ulls un fil de vostra roba!
No, Said, no; que vull la vostra vida, qu'espero en vos; sentiu? Que á totas horas viuré esperantvos.
viuré esperantv Oh! Fugiu!
viuré esperantvos. Fugiu! Vos, Blanca, m'ho maneu?...
m'ho maneu? Sí.
m'ho maneu? Sí Ah! Que tornan!
Jo us aniré á cercar al cor d A reveure. Jo us aniré á cercar al cor d'Espanya, de genolls si aixó cal, pera ser vostre, de tot creyentvos com un nen la mare!
Anéu per caritat!
mon orgull de Vaixell que fores mon orgull de tants jorns, gávia de fera hont mon ser embrutit se corsecava, sigas avuy lo temple d'esta dona!
Deu meu! Me fa morir!
Deu meu! Me fa morir Va donchs!
Deu meu! Me fa morir! Va Ah!
Deu meu! Me fa morir! Va Blanca... la vostra má!...
la vostra má!... Said!...
matarme y m'ha s La que volía matarme y m'ha salvat!
matarme y m'ha salvat! Es vostre, vostre!
Llenseu al mar aqueix punyal: m'esglaya tenintlo vos.
tenintlo vos Ja está. Fugiu!
tenintlo vos.Ja está. Fugiu M'arrenca la vida!
la vida! Tornaréu?...
la vida! Tornaréu?... Sí: jo us ho juro! Fins vindrá si morís lo meu cadávre!
Adeu!
Adeu! Ja prou!
Adeu! Ja prou Cridéume de la terra, del mar, del paradís ó del abisme, jo us respondré seguintvos, que so vostra!
(Se sent lleuger remor dalt de la escala. Al sentir lo soroll s'han separat depressa.)
A demá!
A demá! Adeu!
A demá!Adeu Blanca!
(Said torna rápidament al costat de Blanca y la besa en la boca.)
A demá!Adeu Said!
A demá!Adeu! Said! Ah, Blanca! Adeu (Said va áltre cop á la finestra.)
Hont es lo vil!
Hont es lo vil Ja tornan! Ah! depressa!
Morirá!
(Ix la lluna que ilumina de plé á Said, qui ha baixat fins á genolls.)
Mori 'L pare!
(Carles ba Ah! Fuig!
(Carles ba Ah! Fuig! Jo't mato!
Ah!
Ah! L'heu ferida á n'ella!
Ah! L'heu ferida a n'e Pare!
Ah! L'heu ferida a n'ella! Filla!
Qué heu fet!...
Qué heu fet!. L'abandoneu? La prench! Es meva! Morím plegats, ma esposa! Abrássam!
Morím plegats, ma esposa! Abráss Filla!
Al mar!
Al mar! Al cel!
Al mar! Al cel! Oh, Deu!
Al mar! Al cel! Oh, Deu! A fons! (Tornant al mitj de la escena.) Al mar! Al cel! Oh, Deu! A f Ni rastre!