# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Text 2

[Càller, 1809. Quadern relligat de 15 ff, on és copiada també la "Lettera confidenziale al cavaliere N.N., d'Alghero" (vegeu-ne la transcripció al nostre Apèndix 5). Tal com declara Bartomeu Simon a la "Lettera confidenziale", l'any 1809 li fou tramès a Càller, on llavors residia, un "Canto canonicale" en sard que hauríem d'atribuir al seu fill Joan Baptista. Seguint el mateix metre, però en català, Bartomeu Simon va redactar la resposta de la dama a la qual era adreçat l'original sard, o sigui la seva muller Antíoca Màssala, a qui va trametre el poema per tal que, a l'Alguer, fos llegit públicament durant les festes de Carnestoltes. Comparem en nota la present versió amb traducció castellana (B) deguda al mateix autor]
Resposta de una dama a un canòngie que le ha fet una canzó en sesta lyra confortant-la en sas aflissions per l'ausènzia de son marit.
ISenyor canòngie amable: yo no sé com respondre als seus bells versos. Ya sab que·n mi no és dable3 que yo los púghia fer tant purs y tersos. Vostet, senz ironia, té·l do que Déu le ha dat de la poesia.6
IIYa sé qu·és sempre estat amant de les tres muses principals; que·n ellas ha studiat9 fer las sestas en lyra y coplas reals. Per fama és conegut de tots un gran poeta molt sabut.12
IIIPerdoni-ma si ancara m'atriff de fer-li en versus la resposta. Già sab no és cosa rara15
che·n las damas la musa sia disposta, y que yo só una dona che acostum cantar quand l'altru sona.18
IVY già che dech respondra forza m'és che lu fàssia en algarès, pués no me vull espondra21 en sardu, ch·és per mi tott al revés. Y axí, tènghia passiènzia si mal m'esplicaré per poca siènzia.24
VYo molt li só agraïda del interès che pren en las mias penas. Per contar-las en vida27 se contarían més prestu las arenas: són tantas y són tals che dutt púghian trobbar-sa las iguals.30
VIAttenghi a lu che dich, che yo li esplicaré la veritat. Veurà che no mendich33 de tintas ni disegn per lu retrat. Li faré, simplement, lu quadru de chi té·l marit ausent.36
VIISón già passats tres aigns che só senza marit y me trob sola. No vuill parlar dels daigns,39 perchè sol lu pensar-lus me desola: són las penas internas las che més me torméntan com eternas.42
VIIIDíghia, pués: y chi vida pott la muller passar senza·l marit?
Sà che a tott ave unida45 plau de restar al niu ont té·l sou llit. E yo che acustumada era en durmir de nitt acumpagnada...48
IXLu sab bé ma germana Vissenta, che mai sola só dormida, ni mai m'ha vengut gana51 cambiar de llitt y estar-ma dividida,
com si·l cor me dighessi che mai en dormir sola m'abituessi.54
XS'és dada l'ocasió de vuler-ma casar sent già graneta,
creyent che tal unió57 me faria passar la vida quieta,
tant més sent applaudit
che yo m'avessi pres un tal marit.60
XINo puch, és ver, chexiar-ma
de ser-ma unida en bona compagnia: sempre ha mustrat d'amar-ma63 y dexiar tott a la voluntat mia, de sort che·n lu estat meu pareix che molt feliz m'avia fet Déu.66
XIIAxí sis aygns y mesus
me'ls he passats gusant del matrimoni. Eill pensava en lus pesus69 che porta lu guvern del patrimoni; fins che s'és ausentat,
che tott a càrich meu l'ha dexiat.72
XIIIYo, trista y afligida, forzosa he degut prendre lu guvern,
creyent che achesta vida75 apenas duraria un sol invern;
y he vist lu desengaygn, perchè me porta sempre de aygn en aygn.78
XIVFins ara he fett curàggia
y già·l sa Déu com me l'he passada;
però, sent llonch lu viàggia,81 só del tott descuntenta y mal turnada. Pués chè faré, yo, sola? Si me cheix no y ha algú che me cunsola.84
XVDe quant se n'és partit
pareix che achesta casa síghia viuda.
Totts, del gran al petit,87 fins de me visitar i pòsan duda. Y és che en lus llochs de dol
són pochs lus che s'acòstan per cunsol.90
XVIAncara algun amich che abans me visitava am a frequènzia
pareix che l'ús antich93 hàggia perdut faltant la sua presènzia.
Y és puru ver chi ha ditt
che llarga ausènzia és mara del olvitt.96
XVIIPer mi no és novetat che ancara lus amichs púghian cambiar-sa,
pués teinch per assentat99 che l'omma és com lu temps, che suol mudar-sa. Y segons lus antichs als morts y anats no y ha mai més amichs.102
XVIIIAstich també pruvant che già no y ha amistat senza interès; molts che pàrlan devant105 anrera diun daprés tott al revés.
També la gratitut
a voltas és finsió y no virtut.108
XIXSón pagas che·l món dóna,
y cada dia més lu astem veyent:
s'estimma la persona111 quissà per algun fi quand és present,
ma·penas ausentat
perd cada sort de víncul l'amistat.114
XXOh, che gran desengaign
en achesta ocasió tendre he degut! Lu món és un engaign117 che mai bastantement és conegut
y quand fiar d'eill vulem
és quand més nus engagna si·l creyem.120
XXIParli, segnor canòngia,
si puch tendre rahó de cumpatir-ma.
Estich com una mòngia123 quand fóra en lu miglior de divertir-ma, per més che mon marit
és sempre stat discret ancara al llit.126
XXIIMa·xiò no me fa arrès
mentras che yo també dich lu rusari: me plau che sia cortès 129 més prestu che no síghia temerari; y sem tant ben units che mai nus disputem lus nostrus fruits.132
XXIIIAxí no m'afligessin
tant altras circunstàncias més sensibles,
che me pareix no cessin135 y són per remediar-las impossiblas si no rés che lu Messias ve prestu per calmar las penas mias.138
XXIVAchesta contingènzia me té molt agitada y molt violenta.
No basta la passiènzia 141
de Giob per sussagar-ma y ser contenta faltant-ma lu diner, che dels mals che pateix és lu primer.144
XXVOh, diner beneït!
Diria yo també chi t'ha inventat!
A totts en gran conflit147 estàs sempre pusant de cada stat y a mi me tens reduida,
che en cerca de muneda perd la vida.150
XXVIPobra la vida mia, en chi grans embarassus m'han pusat! Só sempre en agonia 153 perchè no trob remei al present stat,
devent sempre pensar d'ont treura la moneda per gastar.156
XXVIIAchest no és lo maggior. Lu fet és che ni mancu·l puch escriura,
pués fa's lu mal maggior159 no sabent menos eill lu de ma diura. Y si·l prenim a gioch
totts lus dos nus brugiem al mateix foch.162
XXVIIIÉs ver che m'ha donat
totta l'autoritat de amministrar,
però·l gastu subrat165 fa anar l'entrada com va l'aigua al mar. L·ixida és tanta y tal che se gasta un escut si y entra un real.168
XXIXNo y ha diner che basti
per vignas, olivars y per lu diari, per més che no se gasti171 sinó lu més precís y necessari.
Y già s'és osservat
che·l gastu de la mesa és limitat.174
XXXD'axiò ningú és cuntent, ma yo no teinch ont més dunar-ma·l cap, tant més sent eill ausent,177 che al dossu meu pudrían sestar-ma·l drap. Sent eill anava bé, però a mi senza d'eill no me convé.180
XXXIParli chi vol parlar. Si yo pateix és giust che tots patèxian. Quand me vèggian gusar183 al·lora lis puch diura che sa chèxian; ma si yo tinch passiènzia, és giust che totts fassiem la penitènzia.186
XXXIIPer altru, yo vuldria dexiar a totts cuntents, si més pughessi. Me plau la compagnia189 y tendre bona mesa quand y aghessi, ancara fent la mossa com no se fessi conta am a la bossa.192
XXXIIIA mi també m'agràdan pugliastras, culumins y carn y peix, y solament m'enfàdan195 lus gastus che se fan, y·l deuta creix; y al últim se diria che la culpa és per poca economia.198
XXXIVMa chi pott resistir
en achestas agnadas deplorables? Axiò no és dir per dir,201 perchè són evidènzias molt palpablas.
Cun tott m'han criticat
che ni menos las vignas he ciapat.204
XXXVYo, pués, chè avia de fer? Mossus, mignons, cavalls y servidoras... Per tott s'y vol diner:207 y d'ont se ciaparia? Y fer miglioras?
Lus fruits no ben venuts eran pochs, o rubats o già perduts.210
XXXVIChe parlin lus pastors l'entrada che han portat en lus tres aygns.
No s'ha entès che clamors213 de furt, mortalitat y d'altrus daygns. No fresas, ni buttiru, ni de las bístias mortas mancu·l cuiru.216
XXXVIILu díghia Palombella,
dels útils del empleu quant m'ha dat.
És una bagatel·la219 lu tant che·n lus tres aygns diu che ha cubrat,
y sol últimament fonc l'útil de dos mesus competent.222
XXXVIIILu dighi Alexi ancara
del fruit dels olivars y de las vignas.
En ningun temps com ara225 se prova che las vignas sol són tignas,
y en effetta lu vi s'és ancara venut fins a quatrí.228
XXXIXDel oli che he tengut en achestus tres aygns del meu guvern no se n'ha tret en brut231 apenas lu che avant vulia al invern. Y si he tirat l'agnada già totts lu sàbban com l'avem passada.234
XLPer fi, yo bé cuneix la gran diminussió dels nostrus fruits.
Fins a Alexi pareix 237 che ancara·ls abras se són resentits de quand lis és faltat lu duegnu, che molt bé lus ha cuidat.240
XLIDíghia, doncas, chi vol si bé o mal estich passant la vida. Yo parl perchè me dol243 che no basta l'entrada per l·ixida. Si algú lu vol provar, se prenghi·l patrimoni a guvernar. 246
XLIIMa deix achest assunt, perchè m'afligi més tendre eill ausent. Yo me'l prendria a punt249 quand mon marit no fos de tot content. Y deix a totts cantar: basta che am a salut pughi eill tornar.252
XLIIIOh, dia venturós, che am a molta impassiènzia yo t'esper! Dia per mi diciós,255 che lu podré contar com lu primer de quand me só casada, pués torn d'ésser a m·eill acumpagnada.258
XLIVAxí lu Cel vulghessi che se pughi acabar lu meu torment,
y che també veyessi261 tornar la casa al temps ch·era eill present. Ma a dolu mannu meu che no·l veic axí prestu si no és Déu.264
XLVNi vull desesperar tenint com teinch en Déu assai confianza,
pués dech considerar267 che tott sa perd perdent-sa la speranza y che quand no·l pensem és quand lu Cel nus dóna quant volem.270
XLVITambé me'l fan cunfiar totts lus che se lusíngan y assegúran che·l temps deu de cambiar273 y che porta proffit als che la dúran, segons acheill refrà che no és tardar quand bon camí se fa.276
XLVIIÉs bé, doncs, esperar no ostant che venghi a ser vida d'infern, pués l'ànzia de gosar279 parèixar fa l'instant un sigla etern. Cun tott és gran confort daprés de la borrasca prendre port.282
XLVIIIy, dolzas esperanzas, che seu par a mi molt lusingheras! Ah, mundanas confianzas,285 fundadas las més voltas en chimeras! Y, per massa confiats, no pochs avuy se tròbban ben burlats. 288
XLIXMa vàggia com Déu vol. Yo sol desigg lu che no és impossibla: venghi mon marit sol,291 ch·és l'oggetta per mi lu més sensibla;
ni serch altru content ni m'amporta che y haggi un cambiament.294
LEsper che tendran fi lus fets per quals en Càller eill se resta.
Cunfich en Beat Crispí,297 che li ha promès de fer-li la sua festa
com sou gran avocat, che en Càller fins lu quadru se ha portat.300
LITambé dech yo confiar
en Sant Antoni y Sant Pasqual gloriós, che·l faran retornar303 de totts lus sous affers molt vitoriós y en un miglior estat, per més l'infern contra eill sia congiurat. 306
LIILu tinch, pués, per constant che deu de tendre fi lu meu torment
-per més che a cada instant309 se mostri·l vent y·l temps insussistent-,
perchè daprés del dol
no déxia·l Cel de dar algun cunsol.312
LIIIYo só d'achest parer y és la cosa miglior che m'accunorta,
pués com se'n venghi a Algher315 de lus altrus vantàggias poch m'emporta. Las nostras alegrias són de passar units lus nostrus dias. 318
LIVAchest és tott l'oggetta per ésser en contínua agitassió. És totta la mia metta321
viura am a mon marit en pau y unió.
No m'engrandeix richesa
ni me fa desvanèxiar la grandesa.324
LVSobbratott me desplau
ch·eill no tènghia també bona salut. Acquest per mi és un clau 327 de totts lus che puch tendre més agut, pués lus béns chè servèxian
si fàltan las personas y nus déxian?330
LVIOh, pensaments fatals! A quants un pas anrera han fet turnar? Y puru lus mortals333 no pènsan che·n riquesas aumentar
senz vuler reflettir que tott, cessant la vida, ve a finir.336
LVIIParlem del altru assunt, che temps vendrà de acquest per meditar. Ara sem en lu punt339 com senza mon marit podré campar,
mancant la compagnia che me dóna la vida y la alegria.342
LVIIIAh, marit estimat! Quant me costas y quant per tu pateix! De quand te'n sés anat 345 ni puc gusar ni veura a mi mateix. Sol tu me consolavas perchè prova he tingut che molt m'amavas.348
LIXAra, segnor canòngia,
podrà bé giudicar de las mias penas, che com una taròngia351 port seccas y mugnidas las mias venas. Y si eill tarda a venir
già veu che no tinch més chè consumir.354
LXPos fi a la canzó
che mal com he pugut he ampasticiat. Dighi si tinch rahó 357 en totta la tragèdia che he cuntat,
y dighi Bartumeu s·hi pott aver dulor maggior del meu.360
Fetta en Càller, del agost 1809, essent l'autor am a la gonagra.
<references>