OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LX

«Senyor, be es ver que yo havia en la ciutat de Genova aytant tresor, lo qual yom havia guanyat ab lo rey de Tunis;
e vos trametes me a dir per vostres cartes e per vostres missatgers: que, per amistat e per parentesch vostre, per ço com gran mester vos era, per raho de venir sobre lo rey Manfre, e que si vos sobravets lo rey Manfre nel venciets e conqueriets la terra, que m'en dariets tal partida que a mi seria honor de pendre e a vos de donar, e yo que us prestas aquell tresor meu. E yo, per tal com vos tinch per honrat cosi, e per ço com son pagat de la vostra honor e del vostre be, fiuvos en plaer; e fiu manament aquells quil tenien quel vos dellivrassen a vostra volentat. Per que, yous prech quem donets de la terra que havets conquesta ab lo meu tresor, tanta que yo puxa viure honradament, o quem retats lo tresor que yo us he prestat.
-Sire Anrich, dix Carles, yo no son ara aparellat que us reta ara vostre tresor, ne yo no he pas en cor que us do hun palm de terra ne pus; mas com yo ho avre be aparellat, yo us retre vostre tresor; e darvoshe messio a vos e a vostre companya, mentre que siats en ma cort.
-Senyor, dix N'Anrich, yo no vull vostra messio. E gens no pensava que axi vos capdelasseu de mi, ne que aytal guardo m'en retesets, segons la carta que vos me trametes per vostres missatgers. E puix axi es, retets me ço que us he prestat e partirme de vos, que no us vull pus seguir.
-Per ma fe! ço dix Carles, vos podets anar lla hon vos vullats, mas del tresor yo ara no us en retre gents». Ab tant N'Anrich se parti devant Carles molt yrat e despagat, e desexis d'ell e de sa amor e de su companya; e desafia lo, e cavalca, e ana s'en a Roma. E aqui fo molt be vengut per los richs-homens de Roma e per tot lo poble, e majorment per la partida que era contra Carles.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXIV

mas guerra e treball e carestia. E a la perfi, lo comte Roger hac de dessemparar Acre e la senyoria, e sen torna a Pulla molt pobrament. Ara lexarem a parlar de Carles e parlarem del noble infant de Arago En Pere.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXIX

En aquella saho l'infant En Pere havia feta una poblacio al entrant del comtat de Ampuries novellament aqui, qui ha nom Figueres. El comte de Ampuries, qui havia nom N'Uguet, vench hi ab tota sa ost, e pres la, e enderoca la, e aporta s'en les portes e la fusta a Castello. E En Ramon de Cardona, el comte de Pallars, e En Ferran Sanches meteren mans a guerrejar ab lo rey e ab lo infant, En Pere. E adonchs lo rey conech e sabe ço que En Ferran Sanches ab los altres barons
de Catalunya havien empres de fer mal contra ell e son fill, e dix al infant En Pere que anas en Arago e que amenas totes les osts de Arago sobre En Ferran Sanches, e que no s'en partis james tro quel hagues pres e gitat de la terra. E dona li plan poder sobre la terra. E l'infant En Pere, quant hac oit lo comandament del rey, ana s'en en Arago e ajusta grans osts de cavallers e de homens de peu, e ana a asetjar hun castell molt gran qui ha nom Antillo, qui era d'En Ferran Sanches, hon era En Jorda de Pena, germa d'En Ferran Sanches de part de sa mare, ab gran res de cavallers e d'altres gents de armes; e combate lo molt forment nit e jorn. E cells del castell se deffenien molt enfortidament, e defenien lo castell al mils que podien, per ço com havien fiança que En Ramon de Cardona e el comte de Pallars ab tots los cavallers de Urgell e de llur terra los venguessen socorrer, e que faessen levar l'infant En Pere del setge; mas ells foren enganats de aquesta cosa, qu'ell ajusta ses osts en Catalunya e ana s'en sobrel comte de Ampuries. E En Ramon de Cardona ama mes ajudar al comte de Ampuries, que era son cunyat, que En Ferran Sanches. Mas stant lo rey ab ses osts en la terra del comte de Ampuries, el comte de Ampuries e En Ramon de Cardona veren que longament nos podien tenir al rey, e feren la sua volentat. El rey era misericordios e atorgals tot ço que ells volgueren, de aytant en fora que fessen dret al intant En Pere de ço que li havien fet, e que s'en avenguessen ab ell axi com poguessen. El rey ab totes ses osts exis de la terra del comte. E tornaren s'en en lurs terres, e lo rey torna s'en en Barcelona; e aço fo en la exida de juny.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LVIII

E aqui lo rey Manfre mori, ab la major pressa de sa gent, per ço com los traydors li falliren; per que puix ne hagueren mal guardo. Quant la batalla fon fenida, e el camp hagueren levat los Francesos, aquells qui foren romasos vius, lo comte Carles feu cercar tots los morts per cercar lo rey Manfre e per comtar los morts. E trobaren lo rey Manfre mort ab sis milia cavallers morts de ab dues parts. El rey Carles feu soterrar lo rey Manfre ab gran honor, e puix ana avant, e entra en lo regne sens contrast; e pres gran res de comtes e de barons qui eren stats traydors al rey Manfre e cuydaven ne haver bon guardo d'ell; e ell feu los morir tots. E puix ana per la terra, e justicia e occis molt cruelment e sens merce la major partida de les gents de Cecilia, e de tota l'altra gent, de la terra; e apres robals e tolch los tot quant havien e feu los molts de mals; e mes los en gran servitut de ribauts e de avols gents quils tenien vilment e sota lurs peus. E axi aquest rey Carles era molt desamat de Cecilians e de Puyleses, mas no u gosaven fer aparer.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXII

Quant Carles viu que Corali havia stablides llurs batalles de molta noble cavalleria, e veu la senyera d'En Anrich en la davantera, hac molt gran paor e tench se per perdut, e partis de la sua ost ab trecents cavallers, e mes se detras hun puig, per tal que si la sua ost fos desbaratada, qu'ell s'en tornas en la batalla. Ab tant Corali feri en la batalla o ost de Carles; e En Anrich ab la ost dels Spanyols, qui havia la davantera, feri primer en la primera squadra dels Prohençals e dels Picarts, e desbarataren la; e gita la a mal. Els altres feriren en la segona schala del comte de Flandes; si quels Flamenchs nils Prohençals de la ost de Carles no pogueren soferir los colps de les llances ne de les spases dels Alamanys ne dels Romans ne dels cavallers pisans. E hagueren ne tants morts e abatuts de llurs cavalls, quels camps n'estaven cuberts, si quels cavalls vius no podien anar sino per cavalls o per cavallers morts; e començaren de fogir e de scampar als mils que pogueren. E Corali romas al camp ab la sua ost ab gran alegria; els cavallers e les gents escamparen se. Los uns encalsaven aquells que fugien;
e los altres descavalcaven per llevar l'arnes dels morts; e nos cuydaven que haguayt hi hagues, ans se pensaven que Carles fos stat en aquella batalla e que fos mort. Ab tant Carles, qui era detras lo puig ab trecents homens a cavall, munta al puig per veure de la ost quen era esdevengut. E veu que la sua ost era perduda, e que Corali era al camp, e que eren tots scampats e descavalcats, e que llevaven lo camp. Dix a sos cavallers: «Barons, firam en ells ardidament, que tots son nostres; que ells son desbaratats e nos guarden de nos. E abans que sien aparellats, havrem los tots desconfits e morts». E donchs Carles exi de tras lo puig ab sa gent e ab ses senyeres esteses. E comença a ferir en la ost de Corali; e trobals a peu e scampats. E ells quis pensaven que fossen major gent que no eren, desbarataren se e fogiren. E Corali ab be cinchcents cavallers fogi vers Roma. E Anrich de Castella, qui veu que tota sa gent se desbaratava fogi e me se en una abadia de monges; e aquells llivraren lo. E Carles pres lo, e mes lo en hun castell molt fort qui ha nom Canosa; e aqui tench lo pres, e feu lo ben ferrar e molt be guardar.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LXI

«Senyor, dix N'Anrich, be siats vengut vos ab tota vostra companya. Cert, molt son alegre de la vostra venguda. E havem tuyt en volentat queus valrem ab tot nostre poder contra Carles. E pensem de enantar e de anar al pus tost que puxam, que ja no trobarem que en camp nos gos star; e si ho fach, hanch no ves tanta de sanch scampar. Que la major partida de ses gents son ribauts e avols gents; e la gent de Pulla e de Cecilia quel amen molt poch; e amaran mes la nostra partida que la sua». Atresi li vingueren molts homens de Roma, que li digueren que li valdrien de llur poder e quel seguirien a la batalla.
# Discurs de Martí I a les Corts de Perpinyà (29 de gener de 1406)
### Fonts

* ↑ MELANGES SUR LES LANGUES, DIALECTES ET PATOIS; RENFERMANT, ENTRE AUTRES, UNE COLLECTION DE VERSIONS DE LA PARABOLE DE L'ENFANT PRODIGUE EN CENT IDIOMES OU PATOIS DIFFÉRENS, PRESQUE TOUS DE FRANCE; PRÉCÉDÉS D'UN ESSAI D'UN TRAVAIL SUR LA GÉOGRAPHIE DE LA LANGUE FRANÇAISE, PARIS, 1831. I dintre d'ell, RECHERCHES HISTORIQUES SUR LA LANGUE CATALANE, par M. Fr. Jaubert de Passa, p.412-414, que duu la inscripció següent: (Pedro Miquel Carbonnel: Chronica de Espana, fol.252).
* ↑ Historia de la lengua y de la literatura catalana, desde su origen hasta nuestros dias, Barcelona, Imprenta de José Tauló, 1857, p.141-142, que duu la inscripció següent: (CARBONELL, Crónica de España, fol. 252).
# Discurs de l'honorable senyor Lluís Companys, President electe de la Generalitat de Catalunya

Senyors Diputats : No hi ha ningú digne de substituir l'alta i històrica figura del President traspassat. Es, per aquesta raó, per aquesta raó única d'inferioritat i de petitesa que sento un gran aclaparament. Ara bé ; davant els vostres vots, ja estic disposat a afrontar totes les responsabilitats futures i, per a fer-ho, demana el respecte de tothom i la col·laboració dels elements republicans i catalanistes.
Ja no sóc jo. No sóc potser tampoc ni l'home combatiu i apassionat. Jo procuraré treure de dintre meu el millor que hi hagi, per tal d'ésser digne de la vostra confiança. Senyors Diputats : Gràcies per l'honor que m'heu fet. Jo no podria pronunciar unes paraules extenses. Sigui el que sigui el que ens porti l'esdevenidor, l'únic que tinc, que és la meva vida, jo estic disposat a sacrificar-la per Catalunya, per la República i per la llibertat. (Els senyors Diputats de la Majoria i de les Minories, exceptuada la de Lliga Catalana, a peu dret, aplaudeixen i donen visques a Catalunya.)
# La Roqueta 15/Festes a Manacor

Festes a Manacor
Manacor va donant proves de civisme a cada manifestació de vida que realiza.
Ses festes de Sant Domingo, enguany varen esser molt lluides y artístiques.
Hei prengué part La Capella, institució enlairada per propis y extranys, se passetjaren els típics moretons, però lo que mes cridá s' atenció fou el magnific arc aixecat baix la direcció d' el eminent artista don Bartoméu Maura.
Dit arc, quina fotografía publicam, va cridar fort ferm s' atenció, pues no solsment representava un adorno, si no que en sí tancava tota la marxa de la llum.
A baix, cremaven els festês amb flamades vermeyes y més amunt els llums de petroleo, rematant amb s' electricitat, cedida p'els senyors Servera y Melis que lluia d' alt de tot amb vigorosa estrella.
# La Raimundeta

cançoneta nova, jo vos la diré d'una gran minyona.
Raimundeta, adéu, Raimundeta hermosa; Raimundeta, adéu.
D'ençà que la casen tot el dia plora. —No ploreu, Raimunda, que encara no es hora: capitols són fets, les cartes són closes, diumenge vinent vos duran les joies, sabata amb taló, la mitjeta groga, faldellí vermell amb punta a la vora, lo davantal blanc tallat a la moda, manto i cirineu a tall de senyora.
Raimundeta, adéu, Raimundeta hermosa; Raimundeta, adéu.
# La Roqueta 15

| ← La Roqueta 14 ← | La Roqueta 15 La Roqueta 15 Índex | La Roqueta 16 → Hossanna! → |
La Roqueta 10 AGOST 1902
Número Extraordinari
PREU: 0'50 Ptas.
Núm. 15 15 de Agost de 1902
Sumari:
TEXTE
Hossanna, per La Roqueta.
Impressió, per G. Carbonell.
Carta uberta, per F. de P. A.
Festes de ses murades.
Avant, Palma, avant, (poesía) per Garcia Rover
Himne a Mallorca, (poesía) per Pons y Fabregues.
Festes a Manacor.
GRAVATS:
Portada, per R. Llinás.
Carta uberta, (ilustracions) de Llinás.
FESTES DE SES MURADES:—Grupo de xeremiês dins la Sala, Trempant els instruments. —Els xeremiês recorreguent el carrê de Sant Miquel. —Grupo d' infants d' el Teatre Líric, el dia de sa repartició de juguetes. —D.ª Maria Weyler. —Grupo d'invitats an el derribo de sa primera pedra: S'hi veu el Capità General, el General Governador, don Guillem Moragues y els senyors Pascual, Font y Granada. —En el baluart de Zanoguera, L'Alcalde dirigint sa paraula an es públic. —En el baluart de Zanoguera, L' Alcalde dirigint sa paraula an es públic. —En el baluart de Zanoguera, El secretari de s' Ajuntament lletgint sa R. O. concedint podê tomâ ses murades, Sa taula de sa prensa .—Sa tribuna de la Sala, després de posar-hi sa primera pedra tomada, de ses murades. —Sa Casa Consistorial adornada. —S' arc de «Mar y Tierra». —Entrada an el passeig d'el Born. —Es carrê de Conquistador adornat. —El jardí de la Glorieta, adornat per ses festes. —Adornos d' el carrê de Colón. —S' arc de s' Econòmica. —Declaració de fills il-lustres, Fragment d'el salón. —Sa plassa de Cort, al sortir sa gent de sa declaració de fills il-lustres. —D. Eusebio Estades, nòu fill il-lustre. (Retrato per Anckermann). —D. Vicens Furió, pintor. —D. Ricardo Anckermann pintor. —Conte de Sant Simón, nòu fill il-lustre (Retrato per Furió). —Tendido de s' ombra, es dia de sa novillada presidida per la senyoreta Weyler. —S' escòla modelo, Arribada de s' Ajuntament per sa colocació de sa primera pedra. —Piqueta amb que fou tomada sa primera pedra. —Sa primera pedra de s'escòla modelo. —Obrers tomant ses murades. —Records d' altre temps, Quant tomaren sa porta d' es Moll y es tròs de murada de devant sa Llonja. —La Casa de la Vila il-luminada. (Fotografia de nit). —El Jardí de la Glorieta. (Fotografía de nit). FESTES A MANACOR: —Arc de sa llum.
La Roqueta
ILUSTRACIÓ MALLORQUINA
Aquesta revista sortirà día 15 y 30 de cada més, publicará articles, cuentos y poesíes d'escriptors mallorquins y catalans, biografies de gent de cap de brot, una secció d' Heráldica mallorquina, actualitats, ilustrada amb fotograbats d'els fets que senyali, historietes, cròniques y passatemps.
Ses cubèrtes y demés ilustracións d'es texte serán de pintors mallorquins.
PREUS
Tres mesos de suscripció. . . 1'75 Ptas. Id. id. p'els suscriptors de La Almudaina . 1'5' " Número corrent. . . 0'30 " Id. atrassat. . . 0'50 "
Redacció y Administració: Conquistador, 30
Pla de Palma amb s' ensanxe
De gros tamany y amb tots els detalls possibles.
Está de venta al preu d' UNA PESSETA a sa llibreria d' en Amengual y Muntaner
# Là só atés d'on só volgut fugir

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Là só atés d'on só volgut fugir pot tenir els següents significats:
* Lla sò atés d' hon sò volgut fugir, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* La so ates / d'hon son uolgut fugir, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Là só atés d'on só volgut fugir; tinch-me per pres e no só presonat; mas yo veig clar lo córs de mon mal fat, e no l'he vist ans d·en ses mans venir. Pren-me'n axí com al devinador de sa greu mort per alguns clars mijans prenusticant: no fugint de ses mans, é ja per ffet tot quant és venidor.
O tu, mal fat, mal prenosticador! E veig-l·axí com si era present, per tal senyal que no pot ser mintent, puys m'à plagut lo que fuy vorredor. Quant só vengut al prenosticat punt, veent, fuy orb, e sabent, ignorant. No ssé qué fon que·m tench lo cor tirant per anar lla on no volgra ser junt.
Sí co·l senglar que devala del munt pells cants petits qui no·l basten matar, e baix·al pla, on veu alans estar, vol e no pot tornar del pla·n amunt, ne pren a me, qui per fogir mal poch, caych en les mans de dolor sens remey, perpetual, sens mudar esta ley, ans crexerà com, en loch dispost, foch.
No creu lo fat molt hom qui és badoch, e molt grosser li allonga·l poder sobre qué va e qué pot en nós ffer. Lo cors és seu, e tot quant d'aquell toch; mogut e fferm, ha lo poder per Déu; tant quant al temps, se mostra variat; mas tot per Déu és axí ordenat, lo qual no·s mou, ne·s muda l'orde seu.
Lo ffat se pren, segons l'entendre meu, tot quant és d'om, deffora la rahó; lo foll és seu e sa elecció; del savi pren quant a natura deu. No ssé lo fat si guarda sol la fi, o si la fi pels mijans mirarà; ladonchs la fi son ésser mudarà, si los mijans pendran revers camí.
Tornada
Mare de Déu, hages mercé de mi e fes-me sser de tu enamorat; de les amors que só passionat, yo conech cert que só més que mesquí.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Prometheu Encadenat (1898) - Personatges

La Força i la Violencia. Vulcá. Prometheu. Chor de Nymphes Occeanitides. Io, filla d'Inacho. Mercuri.
# Prometheu Encadenat (1898) - Obra

PROMETHEU ENCADENAT
ΠΡΟΜΗΘΕΥΣ ΔΕΣΜΩΤΗΣ
Escena I
Escena II
Escena III
Escena IV
Escena V
Escena VI
Escena VII
Escena VIII
# Prometheu Encadenat (1898) - Escena VII

ESCENA VII
Prometheu i Chor de Nymphes
Molt savi fou, i d'un gran geni, l'home
que ab el cor i la llengua predicava
l'igualtat de llinatge dels connubis,
i que l que s guanya l pa captant almoina
no deu cercar jamai ni grans riqueses,
ni emparentar ab orgullós llinatge. No vulgueu mai, oh..... Parques, que m pugui veure de cap déu esposa,
perquè m fa por la sort de tota verge,
a lo contemplant vagant perduda
per les ires de Juno sobirana.
Com les noces iguals cap pena porten,
jo no tindré cap por; perquè la vista
del déu amor, el més potent que regna,
no m'ull-pendrà jamai. És una lluita, aquesta, en que molts perden i no guanyen
no més aquells que volen. Què m'espera?
Jo no ho sé pas; si m'hi trobés, jo dubto
de Jove de les mans com fugiria.
Ja minvarà de Jove la soperbia, encara que és molt gran i certes noces celebrarà que un jorn li faran perdre el reialme i el soli, i la vilesa que va cometre un temps contra Saturne, son pare i protector, robant-li l sceptre, tothom coneixerà. Ningú pot dir-li per quins camins podrà fugir d'aquesta calamitat, no més que jo, que guardo el com i què d'aquest secret. S'assegui ara tranquil tot agitant altivol feixos de llamps en sa orgullosa destra, que prou caurà aviat; i la vergonya sense remei l'haurà de veure caure! És com un bregador que empaita un monstre molt difícil de vencer, perquè s'arma d'un llamp més viu que ab més esclat retrona, i l vol domar ab un trident séns puntes. Per ço Jove esclafat ha de coneixer
sa follia i apendre, anc que li cogui,
que de regnâ a servî, hi ha gran distancia.
Veig que dius contra Jove masses coses.
Jo dic el que vindrà i el que bé m sembla.
I podrà ser que algú domini a Jove?
Ja ho crec que serà aixís, i pitjors penes
que les meves veureu com Jove passa.
I no tens por de parlâ així?
Pot temer
aquell que l fat no vol que mori?
Encara te pot enviar treballs més durs.
Que ho faci: ben tranquil els espero.
Aquells que adoren a Adrastea, són savis.
Vés, adula-ls,
i honra als que manen. Faig tant cas de Jove
com de ningú; que ja pot fê l que vulga,
que l rei dels déus ja no ho serà pas gaire.
Però ja veig al missatger de Jove
que s'acosta: veurem què ns anuncia.
(Surt Mercuri.)
# Notes biogràfiques

Vaig néixer el dia 16 de maig de 1894. Pocs dies després era batejat a la parròquia de Santa Madrona, dins una tarda tempestuosa d'aigua com una obstinació. Aquell dia a Montjuïc posaven en capella uns condemnats a mort. La ciutat, arraulida i poruga, no tenia respir. En fer-me cristià, el capellà va dir-los als qui em diuen: "Nat amb aigua obstinada, morirà en foc potser..." Aquesta predicció mai no ha tingut tranquil·la la meva pobra mare. Als dotze anys jo era pur com no pot repetir-se: el meu destí l'Església. Als vint anys, adolorit, cristià i socialista, jo veia Montjuïc talment com un afront que calia passar. Un llibre en espanyol, Humo de fábrica, i Un Enemic del Poble, són les darreres flames. Encara no he escrit mai sense mullar la ploma al cor, esbatanat.
Sóc, com home de lletres, d'imaginació escassa, més aviat elemental; tot ho he vist o viscut. Però em sé una aristocràcia d'esperit, que es pot alçar dels límits de la Universitat que no m'aixoplugava. També dels primers passos.
Amo l'art i els artistes, i les obres inútils dels artistes. Aspiro a una obra inútil que es doni de consol als homes rics, sense la democràcia que confon l'home ric amb l'home de diner, l'artista amb el cavall.
Mai no he tingut fortuna, ni mai no la tindré. Però la joia és meva, perquè la sé mentir, professió de Poeta que sóc. Segons la predicció, la mort em pendrà amb foc, perquè un foc interior em consum. Em planyo que la glòria no sigui una donzella que hom pugui estrènyer als braços.
* Aquesta obra es troba en el domini públic en aquells països en els quals els drets de copyright són vigents fins 80 anys després de la defunció de l'autor. (Més informació...)
* Les traduccions d'aquest tipus d'obres poden no estar en el domini públic.
# Novas certas de Alemania, Italia, y Piamont

NOVAS
CERTAS DE
ALEMANIA,
ITALIA, Y PIAMONT.
Y
HISTORIA VERDADERA NOVAMENT SVCEDIDA, DE vn Ministre Heretge de la ciutat de Geneua, al qual lo Diable sel ne portà en cos, y anima, per auer comprats los pecats de vn Mercader Catolich desde poch mort en dita ciutat de Geneua.
Estampat en Paris ab priuilegi de sa Magestat. Y ara nouament en Barcelona, per Pere Lacaualleria. Any M.DC.XXXXII
Las questions de sa Santedat ab lo Duch de Parma, se ajustaràn molt prest, si ja no estàn ajustadas per medi del Rey de França nostre senyor. Lo senyor de Lyone parti de Roma als vint y set del mes passat, per anar a proposar a aquest Princep los modos mes suaus per acabar aquesta pau: y sa Santedat en lo mateix temps, auia de embiar tambe vn Legat a Viterbo, per clourer lo tracte, baix las condicions que serian trobadas millors. Dels 16. del mes passat se escriu de Bremen en Alemanya, que lo General Torstenson, despres de esserse reforçat de algunas tropas nouas, que li eren arribadas de Suecia, prenguè sa marcha montant vora lo riu de Oder del costat de Polonia, enuers lo camp dels Imperials, que estaua dauant Glosglogavv, que tenian sitiat, que al punt alçaren lo siti, ys retiraren ab gran confusio enuers Breslavv, ahont los persegui lo General Torstenson; ha derrotada sa retraguardia, composta de vuyt Regiments de caualleria, que fan numero de mes de tres mil caualls. Esta noua ses confirmada per vna lletra escrita de Nuremberg, als 18 del mateix mes ahont se ajusta, que lo General K[il·legible] Sueco, que encara te sitiada la vila de Naumburg[il·legible]que lo Baro du Four Imperial auia embiat vn Oficial ab cent y cinquanta caualls per regoneixerlo, anà dauant de ell, lo prenguè, y setanta caualls dels seus auent mort lo demes. Los Castellans han retirat de Vila-noua de Ast en Piamont totas las municions de guerra, y de boca, despres de auer minada la plaça, de ahont lo Gouernador nonsenat Palauizin es ja sortit, y sen es anat en la vila de Ast; de manera, que nos aguarda, que la hora de veurer jugar las minas que han fetas per ruinar esta plaça, y no saben com poder retirar sa artilleria, perque tot lo pais es contra ells, y que no tenen caualleria prop per escorrarla. Tambe es cert, que los Castellans fan treballar a las minas per ruinar Verruë en Piamont, de ahont han ja començat a fer traurer, y conduir las municions de guerra, y los viueres, per lo Po a Pont de Esturta, no podent conseruar mes estas plaças per falta de gent per guardarlas.
Lo quels espantà encara molt, es la fugida vergonçosa de mes de trenta Ministres juntats als llochs de Couches, y de Bussy, en lo Bisbat de Chalon; los quals Ministres son estats conuençuts per alguns Reuerents Pares Capuchins, predicant la controuersia en dits llochs. Tenim lletras de Braga en Portugal de 26. del passat, que 18. galions de Lisbona han presas 22. naus de Lubeq, y Hamburg, portant municions de guerra a Espanya, y aquellas aportadas a Lisbona.