OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llibret de versos/Les tres cordes del arpa

De murtra y de llorer, Tinch un arpa daurada Ab tres cordes no més. A una li diuhen Pátria; Altra es nomena Fé; Amor es la tercera, Y la més dolsa n' es, Perque á tu la consagre, Regina de mon seny!
Quan, aixecant la testa Y el cor de goig encés, Punteje ab la má trémola Les tres cordes ensemps, Aspiracions diverses, Imágens diferents.
Se mesclen y confonen En un sol sentiment, Com los colors del Iris En la claror del cel.
Veig divinal matrona, Cenyit lo front d' estels; Als dos costats arcángels; Lluna y sol á sos peus. En caritat santíssima Ardix son cor brussent; Estreny ab dolsos brassos La salvadora Creu; Y sos ulls, que espurnejen A través lo blanch vel, ¡Oh verge dels meus somnis! Son tos ulls, de amor plens.
Veig senyorial matrona Ab argentat capell, Sobre 'l que negres ales Lo Rat-Penat estén: Son front de llors coronen Artistes y guerrers; A genolls li rendixen Tribut pobles y reys; En son blasó flamejen Los quatre Pals vermells, Y ta bellessa, aymía, En son semblant celest.
Veig púdica doncella ¡Figura de amor ver!
Que ab candorós mitj-riure Obri el llabi de mel. De capollets de rosa Cenyix lo front seré; Sos ulls dicten les regles Del gloriós Gay Saber. Ausias-March á ses plantes Canta y sospira á un temps; Y eixa doncella púdica. Eres tú, tú també!
Divinisada image De un triple sentiment. Simbólica figura De Amor y Pátria y Fé: ¿Es que mon cor altívol, Que 'l propi foch encen, Alló que foll desitja Pertot encontra y veu? ¿O es que allá, en les altures Ahon vola el pensament, En son primer orige Unificats mirem, Com los colors del Iris En la claror del cel, Tota ideal bellessa, Tot amor y tot be?
¡Oh cordes de mon arpa, Iguals y diferents! Vos acordá el Gran Mestre, ¡Soneu juntes, soneu!
# Dècima a la vil·la de Morella

Ab tota llealtat Morella may son fort valor amolla, puix la Germania folla fonch tan perseguida della. De Valencia es maravella y de tot lo mon espill, no ha concebut traidor fill, perque en observar les lleis y la obediencia del Reis, no repara en lo perill.
# Dona, si us am, no·m graescau amor

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Dona, si us am, no·m graescau amor pot tenir els següents significats:
* Dona si 'us am' no 'm graixcau amor, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Dona sius am / nom graixcau amor, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Dona, si us am, no·m graescau amor; aquella part de que yo só forçat, grahiu a Déu, qui us ha tal cors forjat que altra cors no bast·a sa valor: bell, ab gran gest, portant un spirit tan amplament que no·l té presoner, mas com senyor usant de son poder, tenint estret davall si l'apetit.
E si treball per tostemps, jorn e nit, e faç quant pusch perque·m vullau amar, no meresch tant, car no·s pot bé comprar la vostr·amor: lo preu és infinit. Ací·s causat lo meu mereximent, com la dolor y ell treball a mi plau; mas no meresch ser amat, si us desplau: no basta·n pus que un covidament.
Hajau-me grat com lo meu pensament, qu·era·partat d'amor, de tot en tot, e ja d'amor yo no scrivia mot, ans del passat era ver penident, ara per vós y en vós tot lo despench, menys de penssar que me'n remunereu. Si Amor fa que per ço mi ameu, ffarà·ll que sol, e mal que·l costum tench.
Puys Amor vol qu·en amar tant m'estench per molta part de vós que troba·n mi, tanta que may en altra no trobí, e de amar aquelles ell estrench, rahó serà qu·estrenga més a vós, puys que per vós m'à stret més que jamés. Aquell semblant vostre per qui só pres, mal rest·amor, no fent amar abdós.
Long temps és ja que, per fugir dolors, fugí Amor aytant com en mi fon, mas, veent vós, recorts en mi no són dels mals passats, ans me paren dolçors. Yo li perdon los mals que n'he passats, e lo pressent y ells que són per venir; acordat só per vós tant soferir, puys que aquells sàpia que sentats.
Tornada
Mon derrer bé, ja eren castigats los meus volers a jamés don·amar. Per vós amar, yo·ls vull licenciar; si no us n'an grat, ajau-los per ingrats.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Doneu-me l'esplendent sol silenciós

Doneu-me l'esplendit sol silenciós, sos raigs fulgint a tot esclat, Doneu-me 'l sucós fruit autumnal, madur, vermell, tot fresc de l'hort, Doneu-me un camp ont creixi l'herba insegada, Doneu-me un emparrat, doneu-me engotimades tories, Doneu-me fresc gra i forment, doneu-me besties marxant serenes, ensenyant contentament, Doneu-me nits fondament quietes com en els alts planells oest del Mississipí, i jo mirant les estrelles, Doneu-me odorós, a l'auba, un jardí de belles flors ont jo pugui rondar indestorbat, Doneu-me per muller una dòna flairosa, de la qual mai me cansi, Doneu-me un infant perfet, doneu-me apart, lluny del brugit del móu, una vida rural i domestica,
Doneu-me 'l garlar cants espontanis, reclòs dins mi, tant sols per mes orelles, Doneu-me solitut, doneu-me Natura, doneu-me encar, oh Natura, vostra original sanitat!
Això ansiant jo tenir (laç d'excitació incessant, torturat per la lluita guerrera), Això demanant jo sens treva, alçant el crit del meu cor, Mentres, tot i demanant, m'adhereixo a ma ciutat, Dia tras dia i any darrera any, oh ciutat! repassant tos carrers, Ont me tens encadenat un cert temps refusant amollar-me, Donant-me, emperò, amb que assaciar-me, enriquir-me d'ànima, donant-me sempre més cares. (Oh! jo veig lo que cercava escapar, com afronta i capgira 'ls meus clams, Jo veig la meva ànima trepitjant lo que volia.)
Guardeu vostre esplendid sol silenciós, Guardeu vostres boscos, oh Natura! i els llocs tranquils entre 'ls boscos, Guardeu vostres camps de trebol i aufals, vostres camps de blat i hortes Guardeu els florits camps de fajol, ont l'abella al Setembre brunzeix; Doneu-me carrers i cares —doneu-me aquests seguits, inacabables fantasmes al llarg de les ceres!
Doneu-me ulls innombrables —doneu-me dònes —doneu-me companys i amants per milers!
Deixeu-me'n veure de nous cada dia —deixeu-me'n pendre de nous per la mà cada dia! Doneu-me aitals espectacles —doneu-me 'ls carrers de Manhattan! Doneu-me Broadway amb els soldats marxant—doneu-me 'l sò de timbals i trompetes! (Els soldats en companyies o regiments —uns via enfòra, enrojolats i enardits, Altres, finit el llur temps, tornant en aprimades files, joves, però molt vells, gastats, marxant sense esma de res); Doneu-me'ls molls i les ribes totes brodades de negres vaixells, Oh, això 'pera mi! Oh, una vida intensa, vessant de plena i variada! La vida del teatre, del cafè, del gros hotel per a mi! El saló del vapor! l'excursió atapaída per a mi! la processó de torxes! La densa brigada que surt per la guerra, amb apilotats carros militars seguint; Gents, sense fi, rajant, amb fortes veus, passions i pompes, Els carrers de Manhattan amb llurs pulsacions poderoses, amb timbals batent com ara, L'infinit chor sorollós, l'escarrig i espetec dels fusells (adhuc la visió dels ferits), Les masses de Manhattan, amb llur turbulent musical chor! Les cares i ulls de Manhattan sempre més pera mi.
* ↑ Del mateix aplec precedent.
* ↑ Nom indià primitiu de New York.
* ↑ Carrer de New York.
# Donya Isabel de Castilla

a cullir roses m'envien en un jardí que tenim a la vora de marina. Més ai! de l'oliva, de l'oliva n'he nascuda; més ai! de l'oliva. El caçador de la reina ja n'ha caçat nit i dia; no'n troba llebre ni daina, ni de morta ni de viva, sinó'n troba una arboreda que granava i no floria, i sota de l'arboreda un ginjoler n'hi havia, i sota del ginjoler una dama molt bonica. Els vestits que ella portava n'eren d'or i plata fina, i la camisa d'holanda més de cent ducats valia. Ja la presenta a la reina, a la reina de Turquia. —Veli-aquí, senyora reina, una molt bella captiva. La reina, quan la va veure: —D'ont has tret dama tant linda?— Ja mana an els seus criats que la tirin al foc viva, que quan la veuria 'l rei d'ella s'enamoraria: ella seria la reina i jo fóra la captiva.— Quan va dir eixes paraules una vella responia: —Reina, li daré un consell d'aquells pocs que jo sabia: més val que la faci anar a rentar a la marina; mentres anirà i vindrà sos colors blancs ne perdria— El rei se la va quedar per fer-li cuidar ses filles. Un dia estava volcant la més petita que havia. —Ai, filla, la meva filla, a ma terra te voldria, i't posaria per nom donya Isabel de Castilla, que tenia una germana que per nom aquest tenia. —Sentiu vós, lo meu senyor, lo que ara diu la captiva? —Si això no voleu que diga, jo la faré cremar viva. —Això sí que no ho fareu perquè a mi me matarieu, que, si això fos veritat, germanes les dos seriem i juntes al palau erem de les terres de Castilla.
# Don Joan

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Don Joan pot tenir els següents significats:
# Dos suspirs

DOS SUSPIRS
A dins la llar s'escalfavan
Un vespre, á encesa de llums, La vella... resa que resa,
La jove .. mirantse'l fum.
¡Ay! llavors digué la jove
Y la vella ¡ay, bon Jesús!
— ¿Qué teniu are, padrina?
— Filla meua, ¿qué tens tú?
Cap d'elles torná resposta,
Però pensaren al punt:
—¡Si ho sabiau, padrineta!
—¡Si ho sabias, juventut!
1873.
# Dècimes de Francí Oliver

Dècima primera
Lo Borja y el de Aragó, Duchs de Gandia y Sogorp, de la Germania torp perseguiren lo pendó: hu fon venzut, laltre no; mes en cas tan diferent cascú es mostrá tan valent, que entre lo que pert e guaña partí la fama de España lo triunfo vert igualment.
Dècima segona
Bocairent té nom de fel, mes no fel de amaridat, que fel de tanta lealtat, es fel dolsa com la mel. Est nom li ha donat lo cel, puix que de la Germania no te raza, ni sang cria, ans té en llealtat lo non plus, poque li guaña en Bellús honra y vanderes un dia.
# Lo llibre dels poetas

LO LLIBRE DELS POETAS.
cansoner de obras rimadas
DELS SEGLES XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII Y XVIII
ACOMPANYAT DE NOTAS Y DE UN PRÓLECH.
PER
Francesch Pelay Briz.
BARCELONA:
ESTABLIMENT TIPOGRÁFICH-EDITORIAL DE SALVADOR MANERO,
Plaza del Teatro, num. 7.—Ronda 128
1868.
# Traducció al català del metodo preservatiu y curatiu del Cólera-morbo

* AVÍS MÈDIC
TRADUCCIO AL CATALA DEL METODO preservatiu y curatiu del Cólera-morbo, donat a llum en Sevilla per lo llicenciat D.Pere Vazquez, trasladat despres al Diari de Zaragoza, y posteriorment impres en Barbastro.
ADVERTENCIES PRELIMINARES El cólera -morbo es molt semblant al cólich biliós, pues consisteix en que la bilis se deposita nen lo ventrell; y atru y consum tota la humitat que necessita lo cos humá per la seua conservació. Per consegurnt se deu curar promovent los colichs y despeños, y bebent molta aigua freda.
METODE PRESERVATIU 1. Se prendrá en dejú un poch d'aiguardent anisat, bebent en seguida un vas gran d'aigua. 2. Avans de asmorsar, de dinar y de sopar se pondrá un poch de vi usual seguit de mitg vas de aigua. 3. No se beura vi en los menjars, sino aigua, segons la set de cada un.
METODE CURATIU 1.Quant un se sentia atacat del cólera, pendrá una xicra de oli comú, altre passats 8, ó 10 minuts, y altre despues de igual temps. 2.Passat un quart de hora de haber pres la tercera xicra de oli (ó antes si comensan los vomits) lo malalt beurá aigua calenta en abundancia, fins que rompia lo vomit, lo qual també se ecsitará introduint per lo coll una ploma untada de oli. 3. Si lo pacient se cansa, se dexará de molestarlo ab dita ploma, descansará un rato, y comensará novament á beurer aigua tibia; pero no pendrá mes oli. 4. Quant los vomits lo fatiguian massa los fará cesar bebent un vas d'aigua freda. 5.Pendrá despues una escudella de caldo ben calent.Se procurará fer lo caldo de bou, gallina, bona quantitat de cigrons y menta 6.Passada una hora, beurá un vaset de vi bo, seguit de una bona quantitat de aigua freda; y segurá alternant de hora en hora lo dit caldo, y vi ab aigua freda. 7.En cas de esperimentar molt fret en los peus, sels podrá aplicar ampollas de aigua calenta ben tapadas, y embolicadas ab una bayeta. 8. Segurá la dieta dos ó tres dias, fins que la llengua quedia neta y bermella; en qual estat podrá prendrer una sopa del caldo, mati, tarde, y vespre, preceint cada vegada un vaset de vi. 9. Seguirá axis sis o vuit dias, despues dels qual manjerá lo que li acomodia, menos llet, formatge y mantega.
Advertencia consoladora. El Sr. Vazquez asegura que ab aquest metodo no se ha desgraciat ningun dels infinits colerichs que lo han avisat luego; y que ha curat á varias personas, que per baber tardat á avisarlo, estaban prop de la mort.
# Axí com cell qui·s veu prop de la mort

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Axí com cell qui·s veu prop de la mort pot tenir els següents significats:
* Axí com cell que 's veu prop de la mort, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Axi com cell / quis ueu prop dela mort, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Axí com cell qui·s veu prop de la mort, corrent mal temps, perillant en la mar, e veu lo loch on se pot restaurar e no y ateny per sa malvada sort, ne pren a me, qui vaig affanys passant, e veig a vós bastant mos mals delir. Desesperat de mos desigs complir, iré pel món vostr·ergull recitant.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Axí com cell qui desitja vianda

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Axí com cell qui desitja vianda pot tenir els següents significats:
* Aixi com cell qui desija vianda, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Axi com cell / qui desija uianda, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Axí com cell qui desija vianda per apagar sa perillossa fam, e veu dos poms de fruyt en hun bell ram, e son desig egualment los demanda, no·l complirà fins part haja·legida, sí que·l desig vers l'un fruyt se decant, axí m'à pres dues dones amant, mas elegesch per haver d'Amor vida.
Sí com la mar se plany greument e crida com dos forts vents la baten egualment, hu de levant e altre de ponent, e dura tant fins l'un vent ha jaquida sa força gran per lo més poderós, dos grans desigs han combatut ma pensa, mas lo voler vers hu seguir dispensa; yo·l vos publich: amar dretament vós.
E no cuydeu que tan ignoscent fos que no vehés vostr·avantatge gran; mon cors no cast estava congoxan de perdre loch qui l'era delitós. Una rahó fon ab ell de sa part, dient qu·en ell se pren aquest·amor, sentint lo mal o lo delit major, sí qu·ell content, cascú pot ésser fart.
L'enteniment a parlar no vench tart, e planament desféu esta rahó, dient que·l cors, ab sa coomplexió, ha tal amor com un lop o renart; que lur poder d'amar és limitat, car no és pus que apetit brutal, e si l'amant veheu dins la fornal, no serà plant e molt menys defensat.
Ell és qui venç la sensualitat; si bé no és en ell prim moviment, en ell stà de tot lo jutgament: cert guiador és de la voluntat. Qui és aquell qui en contra d'ell reny? Que voluntat, per qui·l fet s'executa, l'atorch senyor, e si ab ell disputa, a la perfí se guia per son seny.
Diu més avant al cors ab gran endeny: "Vanament vols e vans són tos desigs, car dins hun punt tos delits són fastigs, romans-ne llas, tots jorns ne prens enseny. Ab tu mateix delit no pots haver: tant est grosser qu·Amor no n'és servit; volenterós acte de bé és dit, e d'aquest bé tu no sabs lo carer.
Si bé complit lo món pot retener, per mi és l'om en tan sobiran bé, e qui sens mi sperança·l reté és foll o pech e terrible grosser." Aytant com és l'enteniment pus clar, és gran delit lo que per ell se pren, e son pillart és suptil pensamén, qui de fins pasts no·l jaqueix endurar.
Tornada
Plena de seny, no pot Déu a mi dar, ffora de vós, que descontent no camp; tots mos desigs sobre vós los escamp; tot és dins vós lo que·m fa desijar.
Font: Blog personal DMRQ, sine data
# Axí com cell qui·s parteix de sa terra

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Axí com cell qui·s parteix de sa terra pot tenir els següents significats:
* Axí com cell qui 's parteix de sa terra, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Axi com cell / quis parteix de saterra, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Així com cell qui·s parteix de sa terra ab cor tot ferm que jamés hi retorn, deixant amichs e fills plorant en torn, e cascú d'ells a ses faldes s'aferra, dient plorant: "Anar volem ab vós. O, no·ns leixeu trists e adolorits!", e l·és forçat aquells haver jaquits, qui pot saber d'aquest les grans dolós?
Yo me'n confés a Déu, e puix a vós, que yo só tal com lo de qui parlat, car tot delit de mi és apartat, sí que jamés me veja delitós. No solament he lo delit perdut, ans en son loch entrada és dolor, car yo m'aÿr havent perdut amor, e jach del colp que tostemps he temut.
No menys que mort a mi és avengut: no·m pot fer pus que fer perdre lo món; e yo d'aquest a tothom ma part don, puix que no am ne puch ser benvolgut. Tot ço que veig me porta en recort lo mal present e lo qu·és per venir; lo negre prop lo blanch fa més loir: un poch delit ma dolor fa pus fort.
Yo no puch dir senta dolor de mort; sa tinch lo cors, e malalt l'esperit d'un accident qu·en vida m'à jaquit en tal estat que no·m trob viu ne mort. L'enteniment no·m delita·n saber, e res plaent no vol ma voluntat; yo vixch al món e d'ell desesperat; si·n altre pens, no·m calfa molt l'esper.
O mos amics! Vullau dolor haver e pietat del qui, viu, pert lo món, e majorment si algun tant hi fon, car molts hi són qu·en res no y són mester; altres, havents d'aquell menys sentiment que la guineu, molt astut animal; e d'altres molts que l'entendre no·ls val sinó·n justar aquell metall argent.
Tornada
No sé a qui adreç mon parlament, perqu·és lonch temps no·m parle ab Amor, e dona·l món no sent de ma tristor; axí mateix yo no n'he sentiment.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Balada de Catalunya

Un fill ne té Catalunya
un fill ne té menestral,
que per veurerla gran sempre
sens descans ne vetllará.
De la máquina sonora
la veu diu sense parar,
trich, trach,
trich, trach,
ab cantadas que l'ajudan
á sufrir y á traballar.
Catalunya digué un dia,
ja d'assó ne fá molts anys:
-"Bé véus, fill meu, que so pobre,
ma pobresa estás mirant."
Lo fill vá respóndrer: -"Mare,
á guanyarme vaig lo pa,"
trich, trach,
trich, trach,
y son teler ab las gotas
de lo séu front tot regant,
trich, trach,
trich, trach,
guanyá l'pa que demanaba
lo dóls accent maternal.
-"Catalunya, noble mare,
un vestit t'he de donar,
y del fret las greus cruhesas
á sentir no tornarás."
Aixís li digué á sa mare
lo jornaler catalá;
trich, trach,
trich, trach,
los tallers ne ressonaren,
y aná teixint á la par
trich, trach,
trich, trach,
lo vestit y la grandesa
que á sa mare féu tan gran.
En altres temps Catalunya
digué al mont y digué al mar:
-"Ma constáncia ha de domarvos
y ma ferma voluntat."
Al pagés rústica aixada
y al marino rems doná,
trich, trach,
trich, trach,
y dels rems y las aixadas
als cops seguits y al compás,
trich, trach,
trich, trach,
á la pedra arrancá espigas,
y al abisme un septre real.
Vegé en sos camps Catalunya
extrangera gent audás,
y sentí en son pit bullirne
la sanch del almogavar.
Sos fills ne van á la guerra,
y al taller sos fills ne van,
trich, trach,
trich, trach,
y las cansons alternantne
de la guerra y de la pau,
trich, trach,
trich, trach,
conquistá sa independéncia
y teixí sa llibertat.
Catalunya. Per que tingas
ricas galas que ostentar
lo vapor palpita y brama,
fila lo fus de metall.
Si grans ne són eixas galas,
tas virtuts ne són més grans,
trich, trach,
trich, trach,
ja may al oblit las dones,
que si las véns á oblidar,
trich, trach,
trich, trach,
nó la tela de ta gloria,
ta mortalla teixirás.
# Avisos del poeta á Apolo, cuand seguia á Dafne

SONETO XVIII.
Avisos del poeta á Apolo, cuand seguia á Dafne
Ah! Senyor lluminosos, ahont anau, Seguint aqueixa ingrata que no os creu, Ni res vol escoltar del que dieu,
Sino que os deixa estar fet un babau!  Nos girará per mes que li digau,
Ni per mes requebrets que li llanceu;
Encara que digau que sou un Deu,
Y que tot lo emisferi illuminau.
 Si ab dadivas lo cor no li ablaniu,
Tot lo vostre poder no será prou,
Per aplacar sa colera y rigor.
 Donauli algunas trentius (si es que n' teniu)
Que en veure l's jo os ho pag, si ella no os ou
Y no se aplica á fervos molt favor.
 Perque ja lo valor
De las donas es tal en aquesta era,
Que en veurer un trenti tornan de cera.
# Bac de Roda

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Bac de Roda pot tenir els següents significats:
# Balada de la garça y la smerla

De moss. corella
Ab los peus verts / los vlls e celles negres Pennatge blanch / he vista vna garça Sola sens par / deles altres esparça Que del mirar / mos vlls resten alegres Y al seu costat / estaua vna smerla Ab vn tal gest / les plomes hi lo lustre Que nos al mon / poeta tan illustre Que pogues dir / les lahors de tal perla Y ab dolça veu / per art ben acordada Cant e tenor / cantauen tal balada
Del mal que pas no puys guarir Si nom mirau Ab los vlls tals que pugua dir Que ja nous plau Que yo per vos haja moryr
Si muyr per uos lauors creureu Lamor queus port E nos pot fer que no ploreu La trista mort Daquell que ara no voleu Quel mal que pas nom pot jaquir Si no girau Los vostres vulls quem vullen dir Que ja nous plau Que yo per vos haja moryr