OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elogi de la llengua catalana

* Edició de 1820, part de Poesias jocosas y serias del célebre Dr. Vicens García, rector de Vallfogona
* Edició de 1857, provinent de Historia de la lengua y de la literatura catalana de Magí Pers i Ramona

## Edició 1831

* Font: MELANGES SUR LES LANGUES, DIALECTES ET PATOIS; RENFERMANT, ENTRE AUTRES, UNE COLLECTION DE VERSIONS DE LA PARABOLE DE L'ENFANT PRODIGUE EN CENT IDIOMES OU PATOIS DIFFÉRENS, PRESQUE TOUS DE FRANCE; PRÉCÉDÉS D'UN ESSAI D'UN TRAVAIL SUR LA GÉOGRAPHIE DE LA LANGUE FRANÇAISE. Paris, 1831. I dintre d'ell, RECHERCHES HISTORIQUES SUR LA LANGUE CATALANE, par M. Fr. Jaubert de Passa, p.422, que duu la inscripció següent: "Sonnet 3, part. I, Poesias jocosas, p.2")
Gaste qui de las flors de poesia Toyas vol consagrar als ulls que adora, Del rich aljofar que plora la Aurora, Cuand li convinga dir, que s'fa de dia.
Si de abril parla, pinte la alegria Ab que desplega sas catifas Flora, O a Filomena, mentres cantan plora, De ram en ram, la Llengua que tenia.
A qui s'diu Isabel, digali Isbella; Sol y estelas als ulls; als llabis grana; Llochs comuns de las musas de Castella;
Que jo, peraque sapia Tecla o Joana, Que estich perdut, per tot cuant veig en ella, Prou tinc de la llanesa Catalana.
# Poemes en ondes hertzianes/Bodegom

a Xavier Nogués
Damunt la taula  l'Arthur Gordon Pym  obert Poe al sostre  m'esguarda Só tremolós de veure'l
El gresol penjat  n'és l'agonia
Ara tancaré el llibre
El vas és tombat
A terra  xipolls  whisky House of Lords
Ara Poe ha caigut borratxo
# Poemes en ondes hertzianes/Columna vertebral: sageta de foc

al meu germà
LLUITA X BELLES GESTES I ACCIONS : Eterna espiral vers l'Infinit.
VICTÒRIA
VOLUNTAT X UN DESIG BOIG DE CÓRRER; i córrer sempre als cims, així com fuig la cérvola.
JOVENTUT
Un jaç arran de la carretera per als vells i els que cauen. –NO HI VULGUEU SABER RES; si acàs, que ells mateixos s'aixequin.
Hi ha un HOME a la presó dels que avancen. JUNTEU-VOS, traieu-li l'embaràs que li oprimeix les mans. PERQUÈ FACI CAMÍ.
Al desencorajat no l'atieu. Ni al fanàtic absurd. Deixeu-los barallar, que es destorbin a ells sols.
Experiència, moral, sistemes de govern, sistemes filosòfics, religions: SOFISMES
Sofismes els sofismes per als qui només veuen amb els ulls del cervell.
Mes... si cal governar i dirigir, agafeu una tralla. Us estimaran més, i àdhuc obeiran. –NO VULGUEU GOVERNAR.
Amunt! Amunt! Encara més... A on anem? No és bo preocupar-se'n.
Suara ha sortit del niu un oronell. –AIXÒ JA ÉS UN CAMÍ.
SEMPRE AMUNT!
SAGETA DE FOC
# Poemes en ondes hertzianes/Interior

a J. Carbonell i Gener
Som asseguts  al redós de la taula  i prop del bec del gas que xiula
Unes flors artificials  que em fan angoixa  perquè no tenen hivern
Els ulls de ma estimada  brillen com els d'un gat
I com l'escata
Els vidres de la sala tremolen  rondinen sobre els sotracs dels trams
El maniquí de fusta  m'apar un espectre
Suara amb el braç he tombat el tinter
 S'ha estès la taca negra  I en fer entrada la superstició  HEM ESDEVINGUT PÀL·LIDS
# Poemes en ondes hertzianes/Linòleum

a Xènius
Suara só embarcat  en la piragua hindú (Escriviu-me al Far-West
M'aprofito de tot per occir la memòria que els meus tenen de mi)
Ara que ma muller dorm confiada I el fillet que vindrà  I no són a fer cua  com altres  a la fleca
I encara un estel brilla  I duc el tomahawk sota l'aixella
Un llibreter de vell  passeja  bracejant els meus Poemes  cada un d'Ells inèdit
–És que no puc marxar  sense que abans no escanyi el llibreter
# Poemes en ondes hertzianes/Lletra d'Itàlia

Amic Millàs-Raurell:
Prampolini ha fet trossos la munífica Vesta de Beatriu (de Giovanni Duprè). Siena n'és conmoguda. A Florència -per via sense fils- la dissort hi és vinguda així mateix: els plecs del monument a Ferrari Corbelli són desapareguts. Les pubilles, tot nues, s'han posat a cantar com diablesses una cançó infernal. Suara he arribat jo.
A "Valori Plastici", es diu: Giovanni Papini ha enviat per correu a Marx Berkman, un xop cervesa Pilsen. (Il mio futurismo). -Ara no ho féssiu córrer, que els de "Noi" no s'ho poden acabar.
Aquí a Roma es murmura que per a comprendre En Foix de Sarrià hom deu llegir a Sòfocles primer. La Laieta ha plorat, car haurà de tornar a començar pel Narro... perquè no el sap llegir.
Dídac Ruiz, a Mòdena (ens ho ha fet saber Antonio Foschini), ha escrit que la blasfèmia és la rosa de foc de la virtut. Per aquest expedient Prampolini ha sortit de la presó.
-M. Giobbe ha esgrafiat una testa de Ruiz. -Giuseppe Ravegnani ha manat a Strawinsky que en fes la partitura: ha comprat els pentagrames a Gerald de Tyrwitt. Tot això no està bé, ja ho saps, però jo en enterar-me'n he enviat un telegrama a En V. Solé de Sojo. Que en tregui ell l'entrellat.
-En Carrà i En Soffici s'han canviat una tela. És la darrera nova que he sabut.
# Poemes en ondes hertzianes

L'Art commence où finit l'imitation Pierre ALBERT-BIROT
* Lletra d'Itàlia
* Bodegom
* Columna vertebral: sageta de foc
* Passeig
* Drama en el Port
* Linòleum
* Plànol
* Interior
* El record d'una "fuga" de Bach
* 54045
# Poemes en ondes hertzianes/Drama en el Port

a Lluís Escobet
GLOP D'OCEÀ  EN LA NIT
(ABILLAT AMB LA CLAROR DELS HOMES  ARC VOLTAIC)
ALS MEUS PEUS  LLUMS BLANQUES  VERDES  ROGES
EL MASCLE TRANSATLÀNTIC
UDOLANT
LES SIRENES NO HO SABEN  PERÒ XISCLEN
ELS EMIGRANTS S'EMPENYEN
PASSO RAN DE LA
 DRAGA  QUE ÉS FOSCA I CREIX
LA BOIA INQUIETA  TRÀNGOL
ARA LES ONES CANTEN EL DESIG D'ENGOLIR
EL TRO AL LLUNY  SOSPIR DE LES TENEBRES JO EM VEIG EN L'HORITZÓ
FORA EL PORT LES GAVINES REPOSEN
# Poemes en ondes hertzianes/54045

a J.-V. Foix
La dinamo turgent mou els príaps de foc  en CIRCUMVAL·LACIÓ
No he vist més majestat que en lo stylo de foc TROLLEY TROLLEY TROLLEY
És que jo sóc igual per cadascú  en el passatge
Fa fàstic tothom sap estranger  i és segur que aquest vell no coneix el meu nom
Un altre porta ulleres  i els vidres entelats Ran de nas Ran de nas
 PERQUÈ EL REVISADOR
El cobrador abans tenia la paraula  (de guisa que em feia l'ullet  5-4-0-4-5)
 ARC DE TRIOMF
M'he palpat bàrbarament  si m'han pres la cartera A fe que no en portava amic
# Poemes en ondes hertzianes/El record d'una "fuga" de Bach

a J.M. Junoy
M'he esquitxat a Garraf  he passat tretze porxos foradants de muntanya només per veure a Sitges un blau brunzent de cuina i un blanc de calç lluent de celobert
On irà l'esquirol quan no trobi pinyons  –mossegarà sa cua que en té el gust
Suara he fet una grua  d'un full de calendari  i ha baixat amb el número mateix  Almenys del Ministeri m'han avançat una hora de rellotge
Aquí on tot valor universal duu per nom Montjuïc
 "la lluna  la bruna  vestida de dol"  és més vídua i més clara
Tot això un antiquari no ho sabria comprendre
He vist més: –Que l'infant de bolquers  esguardava somrient una estrella  Però cap llibre no parla del somrís de l'infant
I heus aquí que vaig dir-los una cosa vulgar: –L'estel hexagonal de colors en el Circ enclou totes les síntesis del món.
# Poemes en ondes hertzianes/Passeig

a Joaquim Torres-Garcia
La boira  fredament  acaba d'engolir la llarga via
Els llums són guaites
En acabar de ploure  quan els arbres somiquen  oh que és dolç escoltar el silenci
El silenci és la boira
Jo somric
I mil llums em somriuen
Són mil llums  no pas homes
Com és càlid el somriure dels llums
I les espurnes blanques  del trolley dels trams  dansen com les estrelles
M'HE TOPAT AMB UN HOME QUE PASSAVA
# Si·m fay amor magresir los espondils

Si·m fay amor magresir los espondils tan fort qu’ades seray pus frets que gibres, e ges non trop nul restaurandi ’n libres mas mon esper, qui m’es axi com çucre. Quan vey lo ros sus fuyla de col crespa e li riu clar qui gin refresco l’erba, mon cor reviu, qu’era poyrits com nespla, qu’ab bon esforç say que mant hom restaura.
# Sobre l'ànima i el cos

                   El dogma de la Presència real
“Jo sóc el pa de vida$^1$”, digué Crist. Aquesta paraula ja és bella; però el catolicisme n’ha tret alguna cosa més, que una paraula bella. Ha volgut que el Crist sigui menjat per cada fidel, no pas simbòlicament, sinó realment. El pa de la comunió és el mateix cos de Crist, no pas el símbol de Crist. Aquí la raó del creient és reduïda al silenci, i l’incrèdul troba el dogma de la Comunió digne com a màxim dels salvatges d’Austràlia.
És que no ha considerat prou la condició humana. L’ànima va lligada al cos; i, pel cos, a tot l’univers. Quan contempla el cel estelat, no hi ha astre que no actuï damunt seu; no hi ha ni un sol moviment dels que ella imprimeix al cos que no modifiqui el curs dels estels. De dia, aquests estels, que no percep, actuen damunt seu i en reben l’acció; car tot actua damunt de tot, en l’univers existent; i el cos, en rebre l’acció de l’univers sencer, transmet d’alguna manera aquesta acció a l’ànima. L’ànima és així unida a tot l’univers per mitjà d’un cos determinat. I no sabria ser-ho de cap més manera. Car, en ser indefinit, l’univers només pot existir concentrat, diguem-ho així, en un objecte finit. Tot el que veig, aquest mur, aquests llibres, aquests papers, és finit dins l’espai, i infinit en tant que l’existència de tots aquests objectes finits suposa l’existència d’un univers infinit; o, més ben dit, indefinit. L’univers només es pot manifestar així; l’univers indefinit en si és una abstracció. Si jo anés caminant sens fi pel món, només tindria davant els ulls un espai limitat. Si l’univers existís indefinit, l’Existència sense límits es posaria per ella mateixa; i no és pas certament això el que volgué dir Spinoza, ell que no considerava Déu com a indefinit, sinó com a infinit.
No és pas desplegat, diguem-ho així, que l’univers indefinit es pot percebre, sinó concentrat en un objecte. Però aquí no es tracta pas de l’objecte percebut; es tracta del cos percebent, o, millor, del cos mitjà de percepció. L’ànima no hi pot pas comunicar, amb l’univers tal qual; només pot comunicar amb un objecte finit, que és a l’univers el que és a un paisatge l’aparença d’aquest paisatge vist des d’un punt de vista determinat. Però la naturalesa d’aquest objecte finit, que és el cos, no és pas indiferent. No ho pe:nsem pas, que un llibre tingui ànima; considerem o no els animals com a màquines, no els creiem pas dotats de raó. Només el cos humà, d’entre els objectes existents, té el poder d’afectar una ànima. [...]
# Sobre la inconstància de les dones

1Ab lo llarg temps lo tigre mes feros Acostuma amansar sa gran bravesa; Y l' toro brau se humilla ab tal mansesa, Fins a portar un jou sobre del tos.
5Ab lo llarg temps apren de balla un gos, Y lo falco de anar ab lleugeresa Sobre la cassa, y darla cuand es presa; Y axi s' fan domestichs lo Lleo y lo Os.
9Ab lo llarg temps, ab llengua cefallosa, Lo papagall paraulas pronuncia, Y lo Elefant apren terme y criansa.
12Ab lo llarg temps tota y cualsevol cosa Se alcansa; y casi en tot vens la porfia, Sino la dona, constant en sa mudansa.
# Decret 155/1988 sobre la denominació oficial del municipi de Rafelbunyol

L’Ajuntament de Rafelbuñol (Valencia), en sessió celebrada el dia 28 d'octubre de 1978, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe Rafelbunyol en valencià i Rafelbuñol en castellà.
El Gabinet d’Ús del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia de Rafelbunyol, i no s’escau cap informe per a la forma en castellà, Rafelbuñol, que és la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Rafelbuñol (Valencia) per a l’alteració de la denominació actual per la forma bilingüe Rafelbunyol en valencià i Rafelbuñol en castellà, a proposta del Conseller d’Administració Pública, amb la deliberació prèvia del Govern Valencià, en la sessió celebrada el dia 11 d'octubre de 1988,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Rafelbuñol, de la Província de Valencia, adoptarà la forma bilingüe per a la seua denominació Rafelbunyol en valencià i Rafelbuñol en castellà. Les referències que al nom antic haguessen realitzat els òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics es consideraran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 11 d’octubre de 1988.
El president de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Decret 144/2012 sobre el canvi de denominació oficial d’aquest mateix municipi, que passarà a ser exclusivament Rafelbunyol
* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Rafelbunyol a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Rafelbunyol

## Enllaços

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 154/1988 sobre la denominació oficial del municipi de Bellreguard

L’Ajuntament de Bellreguart (Valencia), en sessió celebrada el dia 3 de març de 1988, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel de Bellreguard.
El Gabinet d’Ús del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia Bellreguard.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Bellreguart (Valencia) per a l’alteració de la denominació actual per la de Bellreguard, a proposta del Conseller d’Administració Pública i amb la deliberació prèvia del Govern Valencià, en la sessió del dia 11 d’octubre de 1988,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Bellreguart, de la província de València, adoptarà la forma de Bellreguard per a la seua denominació. Les referències que al nom antic haguessen realitzat els òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics es consideraran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 11 d’octubre de 1988.
El president de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Bellreguard a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Bellreguard

## Enllaços

* Llista de municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 159/1986 sobre la denominació oficial del municipi de Llombai

L’Ajuntament de Llombay (València), en sessió celebrada el dia 19 de juny de 1981, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel de Llombai.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia de Llombai.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Llombay (València), per a l’alteració de la denominació actual per la de Llombai, i a proposta del Conseller d’Administració Pública, amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana en la reunió del dia 22 de desembre,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de Llombay de la província de València, es denominarà Llombai. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 22 de desembre de 1986.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Llombai a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Llombai

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 155/1990 sobre la denominació oficial del municipi de l'Orxa

L’Ajuntament de Lorcha, en sessió celebrada el 30 de gener de 1989, va sol·licitar el canvi del nom actual del municipi per la forma bilingüe L’Orxa en valencià i Lorcha en castellà.
El Gabinet d’Ús del Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia de L’Orxa, i no escau cap informe per a la forma en castellà, Lorcha, que és l’actual denominació.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’ús i ensenyament del valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tot açò, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Lorcha per a l’alteració de la denominació actual del municipi per la forma bilingüe, L’Orxa en valencià i Lorcha en castellà, a proposta el Conseller d’Administració Pública i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en sessió celebrada el dia 1 d’octubre de 1990,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Lorcha de la província d’Alacant, adoptarà la forma bilingüe per a la seua denominació: L’Orxa en valencià i Lorcha en castellà. Les referències que a l’antic nom s’hagueren realitzat pels òrgans de l’Estat o per altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 1 d’octubre de 1990.
El President de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
EMÈRIT BONO I MARTÍNEZ

## Nota

Tot i que el decret oficialitza la forma L’Orxa en valencià, actualment la Generalitat Valenciana reconeix oficialment el nom de l’Orxa en la forma valenciana, amb l’article en minúscula, tal com marca la normativa ortogràfica per als topònims.

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de l’Orxa a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de l’Orxa

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Phaedri Fabularum/Llibre III

Prologus. I. Anus ad Amphoram. II. Panthera et Pastores. III. Aesopus et Rusticus. IV. Lanius et Simius. V. Aesopus et Petulans. VI. Musca et Mula. VII. Lupus ad Canem. VIII. Soror ad Fratrem. IX. Socrates ad Amicos. X. Poeta de Credere et non Credere. XI. Eunuchus ad Improbum. XII. Pullus ad Margaritam. XIII. Apes et Fuci Vespa Iudice. XIV. De Lusu et Seueritate. XV. Canis ad Agnum. XVI. Cicada et Noctua. XVII. Arbores in Deorum Tutela. XVIII. Pauo ad Iunonem de uoce sua. XIX. Aesopus Respondet Garrulo. Epilogus.
# Phaedri Fabularum/Llibre IV

Prologus. Poeta ad Particulonem. I. Asinus et Galli. II. Poeta. III. De Vulpe et Vua. IV. Equus et Aper. V. Poeta. VI. Pugna Murium et Mustelarum. VII. Phaedrus. VIII. Serpens ad Fabrum Ferrarium. IX. Vulpis et Caper. X. De Vitiis Hominum. XI. Fur et Lucerna. XII. Malas Esse Diuitias. XIII. Simius Tyrannus. XIV. De Leone Regnante. XV. Prometheus. XVI.Idem. XVII. De Capris Barbatis. XVIII. De Fortunis Hominum. XIX. Canes Legatos Miserunt ad Iouem. XX. Serpens Misericordi Nociua. XXI. Vulpis et Draco. XXII. Phaedrus. XXIII. De Simonide. XXIV. Mons Parturiens. XXV. Formica et Musca. XXVI. Poeta. Epilogus: Poeta ad Particulonem.
# Phaedri Fabularum/Llibre V

Prologus: Idem Poeta. I. Demetrius Rex et Menander Poeta. II. Duo Milites et Latro. III. Caluus et Musca. IV. Asinus et Porcelli Hordeum. V. Scurra et Rusticus. VI. Duo Calui. VII. Princeps Tibicen. VIII. Tempus. IX. Taurus et Vitulus. X. Canis Vetulus et Venator.