OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Filla del moliner

LA FILLA DEL MOLINER
Una cançó nova
cantant vos la diré,
treta d'una minyona,
filla d'un moliner.
Adeu polleta d'aigua,
jo mai t'oblidaré,
que si no hi vaig de dia de nit jo hi aniré.
Ella s'enamorava
d'un fadrí cabaler;
son pare no vol que hi tracte
ni que lei digue res.
— Filla, la meva filla,
te'n deseretaré.
— Ai pare, lo meu pare,
això a mi no em fa re.
Dot de la meva mare
jo me l'emportaré;
set centes lliures puja,
bones robes també.
Me'n 'niré a Barcelona
casa d'un botiguer,
del drap de la botiga
me'n vestiré molt bé.
# La Font de Montalt

I
«Vinguen, vinguen mes cambreres; »Mes patjes vinguen á presa, »Y que á la font m' acompanyen »Que de Montalt s' anomena. »Pronte, ben pronte, fem vía; »Que ans de les dotce allí em vetja, »Puix en s' aigua vullch banyarme »Perque ma hermosura creixca. »Aném, aném mes doncelles; »Tingaume la roba llesta; »Pomades que me perfumen »Y gesmils de rica esencia »Ab que puga enjoyellarme »Ma rosada cabellera. »Pronte, ben pronte, fem vía, »Que ans de les dotce allí em vetja.» Aixís ansiosa manava Garrida y gentil princesa
En la nit miraculosa Que de Sant Joan s' esmenta: Y poch després mampreníen Lo camí per fosca senda.
II
Ja arribá á la fontinyola La companya realenca. La dama está despullada, ¡Que és hermosa la princesa! La flor gemada del pésol No es més garrida ni bella. Pareix al raig de la lluna Y baix la ombrívola arbreda, La casta y gentil Diana Que va á banyarse en la selva. ¡Que be li cau per los muscles La rosada cabellera! ¡No és mes fina y onejada La que la panolla ostenta! En son pit pareix que esclaten Dos capolls que 'l vent oretja. ¡Que es modelada sa forma, Y que és sa figura esbelta! · · · · · · · · ·
Ja arribá á la fontinyola La companya realenca. La dama está despullada; Asoles les dotce espera. Mentrestant que aixís restava Pera banyarse contenta, Ou al davant un ruido: Cap ad ell la vista endresa. Veu ab susto, cor-gelada, Que mirantla se recrea Un monstre de cos horrible, Rostre lleig, mirada encesa. Al font corona de banyes Y rialla satanesca. Pensa que alló és el diable Que la guayta y que la tenta; Y alsant al cel la mirada, A Deu fervorosa prega. Al punt que 'l llabi demana, Creix sa rosa cabellera Cubrintli sa forma nua Com si fora rica vesta. Quan ja se veu resguardada La empenedida princesa, «Vinguen, crida, mes cambreres, »Mes patjes vinguen á presa: »Vestíume, vestíume pronte
»Y al palau per vía dreta» No venen al punt los patjes, Ni les cambreres sisquera; Quan s' en adona la dama S' enuja y desasosega. Allavors tota anguniosa Veënt que 'l monstre s' aplega, Ardida á la font se llansa Y baix de les aigües queda. Quan los patjes arrivaren Ja la dama no se vea; Guaytaren al monstre horrible Y d' ell fugiren á presa.
Dende aquella nit nefasta. Qui s' acosta á la font bella, Veu que recorre ses ribes La desgraciada princesa Cubrint ses formes esbeltes Ab sa llarga cabellera, Y que al mes xiquet ruido Dins de la font s' esbull llesta.
# La Francisqueta

Quan jo n'era petiteta,
lo meu pare em va cridar: — No t'espantes, Francisqueta,
que Francisqueta,
que amb un vell te vui casar.
— Més m'estimo un de jove,
sia de mon compliment,
que un vell amb sa riquesa
i amb sa noblesa.
Déu mantingue lo jovent. —
Soleta me'n vai a l'aigua,
soleta m'hi tinc d'anar,
quan ja de l'aigua m'entorno,
que ja de l'aigua,
ja n encontro lo promès
Ja me'n regala uns rosaris
de grans de gloria coral,
per passar-los a la missa,
que a la missa,
lo dia de Sant Joàn.
# La Divina Comèdia (1858) - Infern - Cant I

En lo mig d'el cami de nostra vida Me retrobi per una selva escura, Que la directa via era fallida.
Ay! quant a dir qual era es cosa dura Esta selva selvatge, aspera e fort, Quel pensament nova por me procura.
Tant amargant que poch es pus la mort! Mes per tractar d'el be qu'eu hi trobé Diré l'als que hi descobri mi record.
Io no scé be redir com hi entré, Tant era ple de son en aquell punt, Que la vera via io abandoné.
Mas pus qu'en fuy al peu d'un gran coll gunt Hom termenava aquella escura vall Qui m'havia de por lo cor compunt,
Guardé en alt e vi'l sender qui sall Pus alt vestit iu d'els raigs d'el planeta Qui mena hom dret per cascuna call.
Llavores fon un poch la pahor queta Qui'ns en lo llach del cor m'era durada La nit avant, ab pietat estreta,
E axi com cell qu'ab elena afanyada Ix d'el pelec for d'el mar a la riva, Mira l'aygua perillosa e malvada,
Axi 'l meu cor qui enqueres fugiva Se regira a remirar lo pas Qui no lexa jamay persona viva;
E reposat un poch lo meu cors las Pris lo cami per la playa deserta Axi qu'el peu ferm sempre era el pus bas.
E vets vos quasi al començar de l'erta Una llonçaparda presta e lleugera Qui d'un gay pel virat era cuberta.
E no'm lexava ans m'anava primera, Empatxant me tan fort lo meu cami, Que mantas veus fuy per tornar arrera.
Temps era d'el principi del mati; E'l sol muntava ab aquestas senyals Qu'eran ab ell lla com l'amor divi
Mogué primer les coses mundanals; Si com fo be d'esperar occayso La gaya pell de semblants animals
L'hora d'el temps e la dolça sazo; Mas no per tant que pahor no'm fahes La vista qui'm aparech dun leo.
Aquest sembla que contra mi vengués La testa alçant ab fam molt rabiosa Si que aparech que l'aer ne temés;
E una lloba flaqua e bramosa Segons parech en la sua magreza Qui molta gent feu ya viura confosa.
Aquesta'm mes tanta de gravidesa Ab la pahor qu'eixia de sa vista Que io perdi tot l'esper de l'altesa.
Et axi com cell que volenter acquista E ve en temps que tot perdre li'n fa Qu'en tot son cor se complany e s'entrista,
Aytal me feu cella bestia lla Que venent me encontra poch a poch Me'n espenyia lla hon may sol no ha.

## Fonts

* Essai sur l'histoire de la littérature catalane, augmentée de la Comedia de la gloria d'amor, de Fra Rocaberti - Poème inédit tiré des Manuscrits de la Bibliothèque impériale, et d'un noveau fragment de la traduction catalane de Dante., par F.-R. Cambouliu. Deuxième Édition. Paris, Durand, Libraire, Rue des Grès, 7. 1858. Pàgs. 181-187.
# La Montserrat/Pòrtic

____________
LA MONTSERRAT
NOVELA
DE
COSTUMS DEL NOSTRE TEMPS
BARCELONA
IMPREMPTA "LA RENAIXENSA ," XUCLÀ , 13, BAIXOS
____________
LA MONTSERRAT
NOVELA
DE
COSTUMS DEL NOSTRE TEMPS
BARCELONA
IMPREMPTA "LA RENAIXENSA," XUCLÁ, 13, BAIXOS
L'autora.
# La Passió

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La Passió pot tenir els següents significats:
   * Passió de Nostre Senyor Jesuchrist (ed. 1873).
   * Passió de Nostre Senyor Jesucrist, part del poemari Cántichs (ed. ca. 1893).
# La Pàtria

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La Pàtria pot tenir els següents significats:
   * La patria, versió de 1833 publicada a El Vapor. (A Déu siau, turóns, per sempre á Déu siau;)
   * La patria, versió de 1857 incorporada a Historia de la lengua y de la literatura catalana (alhora extret del Diccionario de los escritores catalanes). («A Deu siau, torons, per sempre á deu siau,)
   * Á ma patria, versió de 1858 incorporada a Los trobadòrs nous. (A Dèu siau, turòns, per sèmpre á Dèu siau,)
   * Oda á la patria, versió presentada pòstumament als Jochs Florals de Barcelona en 1863. (A Dèu siau, turons, per sempre a Dèu siau,)

## Vegeu també

* Cant á la Pátria, poema de Teodor Llorente (La valenciana Musa, coronada)
# La pubilla del Vallés

* La pubilla del Vallés (1865, Establecimiento Tipográfico de Narciso Ramírez)
* La pubilla del Vallés ([s.d.], Librería de Eudaldo Puig)
# La princesa i el pèsol

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La princesa i el pèsol pot tenir els següents significats:
# La punyalada

LA
PUNYALADA
NOVELA MONTANYENCA
barcelona
Ilustració Catalana 1904
| Advertencia preliminar | Prolech | Capítol I |
| Capítol II | Capítol III | Capítol IV |
| Capítol V | Capítol VI | Capítol VII |
| Capítol VIII | Capítol IX | Capítol X |
| Capítol XI | Capítol XII | Capítol XIII |
| Capítol XIV | Capítol XV | Capítol XVI |
| Capítol XVII | Capítol XVIII | Capítol XIX |
| Capítol XX | Capítol XXI | Capítol XXII |
| Capítol XXIII | Capítol XXIV | Capítol XXV |
# La prometença

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La prometença pot tenir els següents significats:
# La presó del rei de França

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La presó del rei de França pot tenir els següents significats:

## Vegeu també

* La presó de Lleida.
# Rondalles mallorquines

Les rondalles mallorquines són el corpus de rondalles de tradició oral pròpies de l'illa de Mallorca. Varen ser recollides i publicades el segle XIX en dues ocasions, per dos folkloristes prestigiosos:
* L'Aplec de Rondalles Mallorquines d'en Jordi des Racó, d'Antoni Maria Alcover.
* Les Rondalles de Mallorca, de l'Arxiduc Lluís Salvador.
# Sa filla des carboneret

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sa filla des carboneret pot tenir els següents significats:
* ARMJR/Sa fia des carboneret, versió de la rondalla recopilada per Antoni Maria Alcover i Sureda
* Rondalles de Mallorca/Sa Rondalla des Boc, versió de la rondalla recopilada per l'Arxiduc Lluís Salvador
# Rondayes de Mallorca (1895)/Sa Rondaya des Cabrit

—Sa Rondaya des cabrit; ¿será bona si la dich? —Si. —Si hagueseu dit no, la vos hauria contada. —No. —Si hagueseu dit si, la vos hauria contada. —Ydó si. —Si hagueseu dit no, la vos hauria contada — —
# Rondayes de Mallorca (1895)

| | pag. |
| Sa Rondaya d'es Boch | 1 |
| El Rey que parava faves | 9 |
| Sa Rondaya des Cabrit | 10 |
| Eu Frarêt | 11 |
| Sa rateta | 17 |
| Na bufa-fochs | 25 |
| Sa Cadeneta | 41 |
| Eus tres conseys | 50 |
| Es cotxo d'ó | 57 |
| Es castell de ses roses | 60 |
| S'escolanêt | 67 |
| Sa Rondaya des Falistroncos | 71 |
| Es tres germans | 78 |
| S'homo qu'etsecayava | 85 |
| S'homo Roig | 88 |
| S'homo qui torná ase | 91 |
| Es dotze lladres | 98 |
| En Pere de sa butza | 105 |
| En Ramon des Pujol | 111 |
| Es sach de mentides | 116 |
| Es dimonis boyets de Son Martí | 125 |
| La dona d'aygo | 129 |
| Sa Font de Xorrigo | 133 |
| Es missé y es pagés | 143 |
| S'homo que cercava es tresó de Na Fátima | 151 |
| S'encantament de na Fátima | 154 |
| Se encantament des pou des Borino | 157 |
| Es negret de sa Coma | 159 |
| Es tresó de sa Cova de Son Creus | 160 |
| Es tresó de ses Cases d'Aufabi | 164 |
| Sa pó de Concas | 165 |
| Sa pó d'es Rafal | 170 |
| Sa pó de sa Bufera | 173 |
| Es pastó de Galatzó | 175 |
| El Sen Guayta | 177 |
| Es moros d'es Castellêt | 183 |
| Es moros d'es Castell de Santueri | 185 |
| Es cabré de sa Plana | 186 |
| Es pastó d'es pou de ses basses | 187 |
| Es fiy de l'amo de Son Forteza | 191 |
| Es fét de sa torre de Cañamel | 193 |
| Sa Fosca quatre es moros | 197 |
| Es moro de dins sa cova | 198 |
| Na Simoneta | 201 |
| Es moros qu'anaren á Sa Mesquida | 202 |
| Es moros qu'anaren á Son Jordi | 205 |
| Es desembarch des moros (Artá) | 206 |
| Es desembarch des moros (Estallenchs) | 208 |
| S'esclau de ses varques | 211 |
| S'Esclau de Son Fê | 214 |
| S'esclau gabellí | 217 |
| S'esclau que fogí | 218 |
| Es moro cégo | 221 |
| Es patró esclau | 227 |
# Rondayes de Mallorca (1895)/El Rey que parava faves

Axó era un rey que parava faves, li queyan ses baves, á dins un ribell. Are vé lo bó — — Axó era un rey que parava faves, li queyan ses baves, á dins un ribell. Are vé lo bó — — Axó era un rey que parava faves,
li queyan ses baves, a dins un ribell. Are vé lo bó — —
______________________ Nota — y ló bo no vé may. Aquesta rondaya es per enganá, com sa des cabrit. Quant es infants demanan si los volen contá una rondaya, si los volen fé enfadá los diuen aquesta ó sa des cabrit, ó sa de s'enfadós qu'es germana de sa des cabrit.
# Rosa del Folló

—Rosa del Folló, per què ets tant plorosa? —No'n tinc d'estar jo, si'm casen per força?
Minyona. Quins colors gasteu tant de rosa hermosa. Minyona.
—¿Com no'n tinc d'esta si'm casen per força? —No n'estigueu, no, que ja no n'es hora
Diumenge vinent ja'ns duran les joies, el davantal blau, la corbata groga
# S'anc vos amei

No s'ha pogut verificar si el següent text es troba sota alguna de les llicències acceptades per Viquitexts. Si ets la persona que va pujar el text, deixa un missatge a la pàgina de discussió per indicar l'origen i la llicència del text. Si no es pot determinar la seva legalitat es procedirà al seu esborrat. Vegeu més detalls a Viquitexts:Drets d'autor.
Motiu: No s'han aportat dades d'origen
Signatura i data: {{{2}}}
S'està en tràmit de sol·licitud o confirmació de la llicència o drets de còpia sobre aquest text. vegeu: Viquitexts:Permisos de còpia
| S'anc vos ame, era·us vau desaman E ai razo qe no·i trob mas enjan I. Enjan i trob per mitad veramen, per q'eu nou·us deg tener negum coven; vos avetz fait lo major fallimen q'anc amiga fezes vas son aman. S'anc. .. II. Mas no·m tenjatz per vostre servidor, De vos mi part e vir mon cor aillor; s'anc me lausei, ara·n porti clamor del vostre cors fals, lausengier, truan. S'anc. .. III. Ja no·m tenrez mais en vostre poder c'aisi vos veg baxar e decaer; en altr'ai mes mon sen e mon saber: joveneta qe non a pel ferran. S'anc. .. | Si alguna vegada us he estimat, a hores d'ara ja no us estimo i tinc raó perquè (amb vós) no hi trobo més que engany. I. Veritablement, que trobo engany per part vostra Per la qual cosa ja no tinc cap mena de compromís amb Vós; heu comès la falta més gran que mai una dama ha comès contra el seu amant. Si alguna vegada... II. I no em considereu ja servidor vostre, De vós me'n separo i dirigeixo el meu cor cap una altra banda; Si mai en vaig estar orgullós, ara denuncio El vostre fals cor, mentider, i truà. Si alguna vegada... III. Mai més en tindreu en el vostre poder perquè us veig davallar i caure en la vostra vàlua; he posat en una altra dama el meu sentiment i la meva intel·ligència: una noia joveneta que no té el cabell gris. Si alguna vegada... |
# Ordre PRE/44/2012, de 2 de març, per la qual s'especifiquen les característiques i el disseny de la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya

ORDRE PRE/44/2012, de 2 de març, per la qual s'especifiquen les característiques i el disseny de la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya.
La Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya és la màxima distinció honorífica que atorga el Govern de la Generalitat de Catalunya, amb la finalitat de reconèixer les persones i col·lectius que, amb la seva aportació, hagin prestat serveis rellevants, destacats, eminents o extraordinaris a Catalunya en els àmbits, polític, social, econòmic, cultural o científic.
Va ser creada pel Decret de 17 de maig de 1978, amb el nom de Medalla de la Generalitat de Catalunya, per distingir els mèrits assolits en l'increment i difusió del patrimoni artístic i cultural de Catalunya. Posteriorment, aquest Decret queda derogat pel Decret 315/2004, de 22 de juny, que estableix una nova regulació que disposa que el nom de la distinció és Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya. Aquest Decret és modificat pel Decret 117/2009, de 28 de juliol.
El Decret 22/2012, que deroga els decrets 315/2004, i 117/2009, estableix una nova regulació d'aquest guardó. Aquest nou Decret de l'any 2012, en la seva disposició final primera, faculta la persona titular del Departament de la Presidència per establir mitjançant una ordre les característiques i el disseny de la Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya.
Per tot això, en ús de les atribucions que em confereix la normativa vigent,
Ordeno:
Article únic La Medalla d'Or de la Generalitat té les característiques següents: A l'anvers hi figuren en semicercle les lletres Generalitat de Catalunya i el seu símbol en relleu. Al revers hi figuren dibuixades en semicercle les lletres Medalla d'Or i el símbol de la Generalitat. A l'espai inferior de la medalla s'hi grava el nom i els cognoms de la persona guardonada, o si és el cas, el nom de l'entitat o col·lectiu i el Decret. La medalla és d'or massís de quaranta-nou mil·límetres de diàmetre i porta un cordó, per a ser imposada. La Medalla d'Or de la Generalitat de Catalunya és presentada en el seu corresponent estoig juntament amb el botó de solapa, de 17 mil·límetres de diàmetre, que és la rèplica de l'anvers de la medalla.
Disposició final
Aquesta Ordre entrarà en vigor el mateix dia de la seva publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.
Barcelona, 2 de març de 2012
Artur Mas i Gavarró President de la Generalitat de Catalunya
# Ordenacions fetes per lo molt alt senyor en Pere terç Rey Darago sobra lo regiment de tots los officials de la sua cort/Dels Panicers comuns

Con de nostra cort e casa real se pertanga en totes coses a aquella per necessitat incumbents esser per orde complidament proveyda e alcunes coses al pffici de nostres panicers sesguarden les quals no poden ne es decent per ells segons nostra ordonacio esser complides: per tal curosament nos cove que per aquelles coses exeguidores coadjutors sufficients per tenor daquesta nostra constitucio assignem. Perque ordonam que en la nostra sala o palau real dos panicers comuns dels domestichs nostres assats jovens bons e homils sien reebuts per nos elegidors qui pan a posar als nostres domestichs menjants en nostre palau ordonadament sestudien. E per tal que negun defalliment de les coses damunt dites noy sia preguarden diligentment e atesa per les taules discurrent que pan bastantment hy sia: e ells als nostres panicers e al sotspanicer engir lur offici obeyr sien tenguts. E con sesdevendra nos de loch a loch anar un dells al loch al qual haurem ordonat decontinent yvaçosament davant vaja per tal que per occasio de lur triga en lur offici alcuna cosa no ben feta sia sotsseguida. Volem encara que almenys la un dells dins la paniçaria nostra o almenys prop daquella jaga si en aquella no pot jaure per tal que per distancia de loch algun embargament donat no sia a lur offici damunt dit perque liberalment nos pusca complir: si empero los panicers nostres e lo sotspanicer absents esser sesdevenia aquelles coses que ells deurien fer per lo un dells ço es lo pus antich en lo dit offici volem esser diligentment complides: perque en escrit tinga aquelles coses que per nostres panicers son faedores e en lo cas aquest aquelles diligentment observan: e als panicers nostres obeyran en totes coses lo dit offici tocants. E per tal con en lo present cas e en altres poden moltes vegades lo nostre pan e altres coses de les quals la nostra celsitut usa pertractar e per tal que en ells lexar negligentment no siam vists aquelles coses les quals en los altres a nos aministrants havem davant esguardat: ordonam que aytal sagrament e homenatge a un dels majordomens nostres fer sien estrets lo qual lo panicer nostre special a nos de fer es obligat.
# Ordinacion sobre moros y judios (Lleida, 11 d'abril de 1436)

Item mes ordene lo present Consell, que quiscun juheu è juhia hagen è sien tenguts portar en los pits alt en loch que planament se mostre una roda de drap groch è vermell de granaria dun pa de sal, è aquell senyall tinguen cossit en la roba, pus sobirana que vestiràn en lo dit loch, è no pas ab agulla.
E axi matex los moros vagen ab la barba rasa è feta, segons en regne de Valencia. E ultra axò porten cosida en lo muscle squer una talladura de grap groch à guisa de llengua de bou de mitg palm de llarch è de dos dits dample. Lo qual senyal los dits moros et axi matex les mores, è moratelles è moratells, que encara no tenen barba agen è sien teguts portar lo dit senyal de groch de la dita forma cosit en lo muscle squer sobre la pus sobirana vestidura, que vestirán per tal forma, que palesament lo dit senyal se mostre. E si negun juheu ò juhia ò moro ò mora ò moratells ò moratelles seran atrobats sens lo dits senyals que quiscuna veguada encorreguen en pena è ban de deu lliures jacqueses ò de vint açots rebedors en la dita forma, de la cual pena ni ban, amor, ni gracia nols puxe asser feta.
# Ordre general del 6 de desembre de 1848

omandància general de Catalunya, Aragó, València i Murcia.- Estat major general.-
Ordre general de l’exèrcit del 6 de desembre de 1848, en el quarter general de Talamanca.-
Voluntaris: El comandant D. Bartomeu Posas s’ha passat a l’enemic, enganyant a les forces que manava, precisament quan jo volava a castigar els seus crims i rapinyes. Testimonis oculars, i tots els voluntaris que han aconseguit escapar-se, m’han referit les llàgrimes i desesperació dels nostres companys al veure’s tan alevosament venuts pel seu cap.
¡ Aquestes son las armes de que es valen els nostres enemics! Persuadits de que mai podran guanyar-nos en el camp de batalla vessen l’or que roben als pobles per comprar les traïcions més repugnants, valent-se del verí i dels punyals per assassinar als vostres caps.
Horror als traïdors, voluntaris! Vosaltres sou espanyols dignes, i dignes catalans. Si entre vosaltres hi ha hagut homes hipòcrites i espuris, encara quedem bastants para fer-los tremolar fins els més recòndits conciliàbuls on els seguirà la reprovació i el menyspreu general. Pel que fa als nostres germans venuts, aviat tornaran a abraçar-nos.
Voluntaris: quan contemplo vostre entusiasme, vostre disciplina, vostre valor i vostres sofriments; quan considero que tinc l’honra de manar un exèrcit d’herois; que els voluntaris allistats avui, podrien servir d’exemple als més veterans soldats, el meu cor s’omple d’alegria i amb prou feines puc expressar el meu reconeixement.
L’Europa admira la lluita tan desigual que sosteniu contra els opressors de la vostra pàtria; i ella i la posteritat sabran fer-nos justícia. Seguiu models de valor, subordinació i lleialtat, braus davant l’enemic, davant els vençuts humans, i no dubteu que el rei i la pàtria premiaran el vostre singular mèrit.
Voluntaris, estimats companys, visca Carles VI, visca la llibertat i independència de la vostra pàtria. Horror als traïdors; i conteu sempre amb el recolzament i l’exercici del vostre general i paisà.
El Conte de Morella.