# Represa i exercici de la consciència lingüística a l'Alguer (ss.XVIII-XX)/La temàtica bucòlica

I. EL CONTEXT HISTÒRIC I CULTURAL ABANS DE LA PRIMERA RENAIXENÇA
    I.1. Els fets històrics: del Regne de Sardenya al Regne d'Itàlia
    I.2. El context literari
II. LA PRIMERA RENAIXENÇA: L'ARCÀDIA
    II.1. Represa de la poesia culta d'expressió catalana
    II.2. El cicle de la Passió
    II.3. La temàtica bucòlica
    II.4. Un gènere tradicional per a l'Arcàdia: els goigs
III. LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    III.1. Bartomeu Simon
       III.1.a. Activitat de recerca lingüística
       III.1.b. Activitat de correcció lingüística
    III.2. Un llistat de rimes inèdit
    III.3. El canonge Antoni Miquel Urgias
       II.3.a. El canonge Urgias i la llengua catalana
       III.3.b. Textos de literatura popular i tradicional
       III.3.c. Notícies antigues
IV. L'EXTREMA DECADÈNCIA LINGÜÍSTICA
    IV.1. El llegat erudit del canonge Urgias
    IV.2. La qüestió lingüística i l'ensenyament de la doctrina cristiana
    IV.3. Relacions catalanoalguereses abans d'Eduard Toda
V. EDUARD TODA I LA REPRESA DE LA CONSCIÈNCIA LINGÜÍSTICA
    V.1. Primer viatge de Toda a l'Alguer
    V.2. La Biblioteca catalana
       V.2.a. Formació de la Biblioteca Catalana
       V.2.b. La Biblioteca Catalana arriba a l'Alguer
       V.2.c. Documents catalans relatius a la Biblioteca Catalana
       V.2.d. Activació de la secció reservada a la Biblioteca Municipal
       V.2.e. El 'Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
VI. LA PALMAVERA
    VI.1. L'epistolari de Rossend Serra
    VI.2. Ramon Clavellet i Joan Pais
    VI.3. Textos filològics de Joan Pais
       VI.3.a. Epistolari
       VI.3.b. La 'Gramàtica algueresa' (1899-1902)
       VI.3.c. Les gramàtiques catalanes a l'Alguer
       VI.3.d. Joan Pais i la polèmica sobre la llengua
       VI.3.e. Joan Pais i la gramàtica de Joan Palomba
    VI.4. El I Congrés Internacional de la Llengua Catalana
    VI.5. Joan Pais, la revista 'Catalonia' i darrers textos filològics
VII. LA 'FONOLOGIA' CATALANA DE JOAN DE GIORGIO VITELLI
VIII. DE LA GUERRA I LA DICTADURA AL RETROBAMENT
IX. PROPOSTA NORMATIVA DE DUES PLATAFORMES CÍVIQUES ALGUERESES
    IX.1. El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    IX.2. La Plataforma algueresa de cultura catalana
APÈNDIXS
APÈNDIX I: El ‘Fons Català' de la Biblioteca Municipal de l'Alguer
    APÈNDIX I.a: Bibliografia del ‘Fons Català'
    APÈNDIX I.b: Llibres del ‘Fons Català' desapareguts entre els anys 1888-1984
APÈNDIX II: Epistolari de Joan Pais (Selecció)
APÈNDIX III: La Fonologia de Joan De Giorgio Vitelli
APÈNDIX IV: El Grup per a la Normativització de l'Alguerès
    APÈNDIX IV.a: Proposta per a una normativització del català de l'Alguer (1992)
    APÈNDIX IV.b: Resposta de l'Institut d'Estudis Catalans
El segon fenomen que, segons el nostre entendre, vehicula el contacte de l'esfera popular amb la literatura culta i que, fins i tot, intervé de manera decisiva en la represa de la poesia d'expressió catalana a l'Alguer, és la temàtica característica de l'estètica arcàdica: la bucòlica. El poeta arcàdic, en davallar cap als cercles socials baixos per tal de cercar-hi protagonistes per a la seva ficció poètica, hi trobarà «txapadors» (`camperols´) i pastors algueresos... d'expressió catalana. Es produeix a l'Alguer, doncs, el mateix fenomen que a la resta de l'illa viurà el sard, que es beneficia també d'una episòdica represa literària. Podem fornir dos exemples prou explícits. Tot recordant les acadèmies literàries del segle xviii, Eduard Toda ens informa que l'any 1796
També Bartomeu Simon posarà en boca d'un «pobre txapador» la nadala en vers alexandrí «Per lo naximent del Senyor Nostre», un fragment de la qual transcrivim tot seguit:
Per lo naximent del Senyor Nostre, un pobre txapador a la sua pàtria quan deu alegrar-se-ne, en versos martel·lians
Muda vistirs i deixa-te, déxia-te anar de plor. No és temps de fer més llàgrimes ni penes tindre al cor.
Passats se'n són los fúnebres, los dies obscurs i negres. Ara convé entretendre-se en coses més alegres.
Vingut ja és, te vull diure, pàtria estimada mia, lo temps que ab impaciència pregaves nit i dia.
Vingut és, si vols creure, lo temps del Naximent, en què lo cel i terra gosa el major content.
Deixa, pues, tot silenci i canta los barandons si vols ab bella música menjar pansa i torrons.
Què esperes, cara pàtria, que esconsolada i trista amb a sospirs i titius fas la més negra vista?
Ja tu també coneixes que l'home sol desitjava ixir-ne ara per sempre de l'esclavitud que estava.
I, pues, aquest és dia de tota felicitat; dia que al Cel encara igual no n'han provat.
Mira com pareix l'ària amb a nova alegria, composta i ben riquíssima de bella tapisseria.
Mira-te el sol: qui raios tan bells i tan brillants que pareix vulgui diure que al Cel hi ha festejants.
La lluna també mira-te amb a qui gala i content tan clara és que en nit mústia pareix dia resplendent.
Abans d'entrar a analitzar aspectes de caràcter estrictament filològic, volem assenyalar encara que l'Arcàdia algueresa mirà d'aprofitar al màxim la metàfora tradicional del pastor i el ramat com a representació simbòlica del sacerdoci. El bisbe pastor és present en sonets catalans de Domènec Simon, de Josep De Arcaine, del canonge Vitelli i de Joan Andreu Màssala. No es tracta, però, d'una banal coincidència. Ens ho demostra el següent sonet italià de Joan Francesc Simon, adreçat l'any 1786 al bisbe de Bosa (evidenciem els termes relacionats amb la vida quotidiana dels pastors):
* ↑ E. Toda, La poesía catalana á Sardenya cit., 33.
* ↑ Publiquen la nadala: F. Manunta, Cançons i líriques religioses de l'Alguer catalana cit., I, 159-177; i J. Armangué, Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII cit., 196-206.