OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Un Enemic del Poble/7
## LA NOSTRA GENT: J. SALVAT-PAPASEIT

Jo mateix m'he posat en aquesta secció, on hi aniran sortint els millors i els més nous dels joves d'ara. Jo no sóc, doncs, modest. Estic enamorat d'aquests ulls meus, petits, però profunds, perquè esguarden al lluny, i d'aquest front tan alt, que ho és per tant que pensa. No camino pels altres, i no bellugo els peus si no és per a avençar i trepitjar quelcom. M'estimo els insurgents més que no els conformistes i oprimits. Processat i portat al banc dels acusats per una causa noble, he estat condemnat per un Jurat d'indoctes i un Tribunal de vells. Jo ara vaig contra aquests i la dita Justícia. I no sóc un programa, sinó una realitat, una forma tangible primer que no una imatge. Ni vull agrair res a aquells amb els qui he anat, perquè no he tingut mestre. Jo no prometo res. Només camino.
Jo no sé el que em proposo. El tenir un propòsit no és fer feina. Val més ésser gosat. Ara sols prenc esment de les coses eternes per damunt de les lluites que són materials. M'he adonat que jo sóc una part de Déu, i que així em perteneix tota cosa que és feta. Cada u que esguarda enlaire és una part de Déu. Tan sols hi ha una ambició que és plena de grandesa: la de voler anar a la vanguàrdia sempre entre els intel·ligents i entre els gosats. Jo sóc, doncs, posseït per aquesta ambició.
Ja no vull allistar-me sota cap bandera. Són el ver distintiu de les grans opressions. Àdhuc el Socialisme n'és una nova forma d'opressió, perquè és un estat nou seguidor de l'Estat. Seré ara el glossador de la divina Acràcia, de l'Acràcia impossible en la vida dels homes, que no senten desig d'una Era millor.
Hi ha joves de vint anys que en volen dir setanta. Jo ara en tinc vint-i-tres que no passen de deu. I a tots els Aristarcs, a aquells qui no fent res veuen en cada afany un arribisme, els diré que si el món tenia una munió d'homes com aquest que ara es descriu, el món caminaria més de pressa. El que pensin de mi, però, no m'interessa gens.
No convé que escriguem i actuem per impulsió només, per impressió només. Hem vist un gran rebel accionar bojament i grandiosament, en els començos, i ara és devingut las i com esmortuït. Escriguem i actuem més aviat per la reflexió, sense gesticular, però cara endavant i serenament sempre, com cal a homes-herois.
Creiem que els homes que lluiten a les trinxeres amb el convenciment de que ho fan per la llibertat i la justícia, verament lluiten i moren per la justícia i la llibertat; però ho creiem només perquè ells ho creuen. Del sacrifici llur, no en restarà res més que aquesta glòria d'ells i aquest nostre respecte.
# Un Enemic del Poble/9
## Columna vertebral: sageta de foc

al meu germà
LLUITA X BELLES GESTES I ACCIONS : Eterna espiral vers l'Infinit.
VICTÒRIA
VOLUNTAT X UN DESIG BOIG DE CÓRRER; i córrer sempre als cims, així com fuig la cérvola.
JOVENTUT
Un jaç arran de la carretera per als vells i els que cauen. –NO HI VULGUEU SABER RES; si acàs, que ells mateixos s'aixequin.
Hi ha un HOME a la presó dels que avancen. JUNTEU-VOS, traieu-li l'embaràs que li oprimeix les mans. PERQUÈ FACI CAMÍ.
Al desencorajat no l'atieu. Ni al fanàtic absurd. Deixeu-los barallar, que es destorbin a ells sols.
Experiència, moral, sistemes de govern, sistemes filosòfics, religions: SOFISMES
Sofismes els sofismes per als qui només veuen amb els ulls del cervell.
Mes... si cal governar i dirigir, agafeu una tralla. Us estimaran més, i àdhuc obeiran. –NO VULGUEU GOVERNAR.
Amunt! Amunt! Encara més... A on anem? No és bo preocupar-se'n.
Suara ha sortit del niu un oronell. –AIXÒ JA ÉS UN CAMÍ.
SEMPRE AMUNT!
SAGETA DE FOC
Acabada la guerra, la criminalitat augmentarà en el món d'una manera afrosa. I una literatura patriotera farà l'apologia dels valents-assassins. És un mai acabar...
Convé a la Veritat que escriguem sempre. Les coses que diguem, ja les ha dit tothom; MES NO LES SAP TOTHOM.
# Venus á Vulcano

SONETO XIX.
Venus á Vulcano.
Marit impertinent que preteneu,
Cuand ab tan gran rigor me perseguiu,
Y axí vostra deshonra descubriu,
Com si fentho, guanyaseu jubileu?
 Per vida vostra, que no me enfadeu;
Perque si altra volta os hi atreviu,
Mentres que bellugar vos veurán viu,
La esquena os palmará algun tirapeu.
 Y al contrari, si veeu y si callau,
Y lo sonso anau fent com qui no hi véu,
Tindreu tot quant podreu imaginar:
 Aneu considerant lo que guanyau
Sufrint; y no sufrint lo que perdeu:
Y axí, marit, no hi ha, sino callar.
# Vetlla en lo camp sant sobre la tomba de ma filla

LA NIT 18 DE MARS 1869. vetlla en lo camp-sant sobra la tomba de ma filla.
I.—A'l cel, ó blanca lluna, Diuma , á 'l cel que fas? Forsis la rassa humana T' agrada contemplar? Si es axi tu sola Tempra la mia dolor y ma consola. 2.—Derrer de la montanya Ta veig la tarde ixir, Ma pòs al-lora en calma, En èstas dols ta mir: Ma torna la mia ruina Cuant veig colgarta a 'l fi de la marina! 3.—No ta cobrir de nuvols, O amiga mia fael, Ni empressis ta carrera, No sias tanta cruel:
Ab quietut resclara La tomba de ma filla ab tua llum clara! 4.— Un ràto curt encara Concídi á 'n aqueix cor Que pugui aliviarsa Ab llagrimas y plor: Que plori un ràto espera La nina de 'ls meus ulls y la llumera! 5.— O Rosa mia vermella, O meu blanch bermellí, — Perqué axí minyoneta, Perqué morirta axí? Ara que mes donosa Creixivas cada dia y carinyosa!? 6.— Complias dos anys apenas, O enveja de 'l vehí, La tua cara era bella Com l' alba de 'l maiti: Si á 'l mon fossis viscuda, Lo somni de 'ls amants foras siguda! 7.— Per tota la mia vida Sera 'l ton dols recort A 'l meu cor afligit De aliviu y de connort: Servirá de dolsesa A ma melancolia y ma tristesa! 8.— O tu massa ditxosa Que 'l port has aguaitat, Y 'ls perills de aqueix mon Tan pronta has escapat! Que á dona es perillosa Navegar eixa mar tan borrascosa! 9.— Ja que tan jovencella 'L destí ta vulgué finar, Ni pots de qui t' amava Ser l' alegria y l' empar, De 'l Som de 'l cel consol Prega á la mamma tua y dormi sens dol! 10.— Cuant vivias ta dava Tot mi y lo meu cor, La mare tua mes darta No pot ara que plor! Y no podent mes tant Jo donare l' amor, lo plor y 'l cant! 11.— O musa mia graciosa, Tempra 'l cant á dolor,
Canta ab veu llastimosa Lo cant de l' aflició. D' avuy mes altru cant Alsaras que no sia dol y complanct! 12.— Com trista tortolella Que plora á 'l sol colgant Per 'ls valls y las alturas Tothora s' va llamentant: Tal yo la nit y 'l dia Ploraré la finada prenda mia! 13.— Ja 'l ventitxol s' aixeca Que 'm diu que l' alba apar, Y veig colgar la lluna En mitj l' onda de 'l mar: Adios anima mia Fins á tant que á ponènt sa mori 'l dia. 14.— Dins de aqueixa tomba Dormi, meu bell tresor, En mitj de los perfums De 'l jasmí y de la flor; Que yo de tant en tant Vindré á portarta rosas, plor y cant!
(Lo Gay Saber, 1863.)
# Viatge a l'Infern d'en Pere Porter

* Viatge a l'infern den Pere Porter, prologat per Gaietà Vidal i de Valenciano (1906)
* Viatge a l'Infern d'en Pere Portes, part de Llegendes de l'altra vida (1914)
# Viatjes de Ali Bey el Abbassi

Tomo primer
Tomo segon
Tomo tercer
# Decret de 10 de setembre de 1979, que fa referència al canvi de nom del municipi de "Santa María de Martorellas de Arriba" pel de "Santa Maria de Martorelles"

L'Ajuntament de Santa María de Martorellas de Arriba ha considerat adient el canvi de nom del municipi pel qual ara se'l coneix, pel del seu origen català, que és el de Santa Maria de Martorelles, i a tal efecte, d'acord amb les facultats que li atorguen els articles 22 de la vigent Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població i Demarcació Territorial de 17 de maig de 1952, va tramitar l'oportú expedient per tal que se li concedís l'autorització que exigeixen els articles esmentats.
En el dit expedient s'han acomplert totes les formalitats que estatueixen els preceptes legals i reglamentaris vigents i també n'han emès els respectius informes l'Excma. Diputació Provincial i l'Institut d'Estudis Catalans, tal com preveuen els citats articles 22 de la Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població.
Per tant, segons el que estableix l'article 1.r , 2.3, del Reial Decret 2115/1978, de 26 de juliol, a proposta del Conseller de Governació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — S'autoritza l'Ajuntament de Santa María de Martorellas de Arriba a canviar aquest nom pel del seu origen català, que és el de Santa Maria de Martorelles, nom amb el qual serà designat d'ara endavant, tal com havia sol·licitat.
Barcelona, 10 de setembre de 1979
Manuel Ortínez Conseller de Governació
# Decret de 17 de desembre de 1979, atorgant la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya al senyor Josep Pla i Casadevall

La Generalitat de Catalunya vol reconèixer l'extraordinària activitat literària portada a terme pel senyor Pla i Casadevall al llarg de la seva vida al servei de la cultura catalana. Al mateix temps vol fer-se ressò de l'excepcional importància d'una tasca que ha tingut una influència decisiva a la nostra literatura contemporània perquè ha recollit d'una manera digna de tot elogi els més profunds aspectes de la nostra literatura nacional. Aquesta obra s'ha materialitzat en unes pàgines d'una alta qualitat literària i d'una amplitud difícilment aconseguida a les lletres catalanes, fet que molt l'honora, així com també Catalunya.
Ateses aquestes consideracions, a proposta del President de la Generalitat de Catalunya i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — Atorgar al senyor Josep Pla i Casadevall la medalla de la Generalitat de Catalunya en la categoria d'or.
Barcelona, 2 de gener de 1980
# Decret de 17 de maig de 1978, creant la medalla de la Generalitat de Catalunya

Per tal d'honorar aquelles persones naturals o jurídiques que pel seu esforç s'hagin destacat de manera especial en el camp de les Arts i de les Ciències, contribuint a l'enriquiment del Patrimoni espiritual, artístic i cultural de Catalunya, cal crear la medalla de la Generalitat de Catalunya.
Per això, d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article primer. — Es crea la medalla de la Generalitat de Catalunya per a distingir els mereixements assolits en l'increment i difusió del Patrimoni artístic i cultural de Catalunya.
Article segon. — La medalla de la Generalitat de Catalunya tindrà tres categories: d'or, de plata i de bronze, i s'atorgarà per Decret, previ acord del Consell Executiu i a proposta del Conseller corresponent.
Barcelona, 17 de maig de 1978
# Decret de 17 de maig de 1978, concedint al senyor Joan Miró i Ferrà la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya

El vuitanta-cinquè aniversari del senyor Joan Miró i Ferrà ha estat l'ocasió de nombroses manifestacions d'afecte, gratitud i reconeixement de l'alt valor de la seva obra artística, arreu de Catalunya i al món. Joan Miró ha creat un dels llenguatges artístics més originals dels segle XX i la seva obra és exemplar, no sols pel seu valor intrínsec i el rigor dels seus plantejaments, universalment reconeguts, sinó pel seu arrelament en la cultura catalana i per la seva inspiració constant en la realitat de Catalunya. Joan Miró ha mantingut sempre una ferma actitud de fidelitat al país, que ha fet que el nom de Catalunya fos portat arreu, juntament amb el prestigi internacional de la seva obra.
Per tant, a proposta del Conseller d'Ensenyament i Cultura i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Atorgar al senyor Joan Miró i Ferrà la primera medalla de la Generalitat de Catalunya, en la categoria d'or.
Barcelona, 17 de maig de 1978
Pere Pi-Sunyer i Bayo Conseller d'Ensenyament i Cultura
# Decret de 10 de setembre de 1979, que fa referència al canvi de nom del municipi de "San Fructuoso de Bages" pel de "Sant Fruitós de Bages"

L'Ajuntament de San Fructuoso de Bages ha considerat adient el canvi de nom del municipi pel qual ara se'l coneix, pel del seu origen català, que és el de Sant Fruitós de Bages, i a tal efecte, d'acord amb les facultats que li atorguen els articles 22 de la vigent Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població i Demarcació Territorial de 17 de maig de 1952, va tramitar l'oportú expedient per tal que se li concedís l'autorització que exigeixen els articles esmentats.
En el dit expedient s'han acomplert totes les formalitats que estatueixen els preceptes legals i reglamentaris vigents i també n'han emès els respectius informes l'Excma. Diputació Provincial i l'Institut d'Estudis Catalans, tal com preveuen els citats articles 22 de la Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població.
Per tant, segons el que estableix l'article 1.r , 2.3, del Reial Decret 2115/1978, de 26 de juliol, a proposta del Conseller de Governació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — S'autoritza l'Ajuntament de San Fructuoso de Bages a canviar aquest nom pel del seu origen català, que és el de Sant Fruitós de Bages, nom amb el qual serà designat d'ara endavant, tal com havia sol·licitat.
Barcelona, 10 de setembre de 1979
Manuel Ortínez Conseller de Governació
# Decret de 21 de novembre de 1979, que fa referència al canvi de nom del municipi de "San Esteban Sasroviras" pel de "Sant Esteve Sesrovires"

L'Ajuntament de San Esteban Sasroviras ha cregut adient el canvi de nom del municipi pel qual ara se'l coneix, pel del seu origen català, que és el de Sant Esteve Sesrovires, i a tal efecte, d'acord amb les facultats que li atorguen els articles 22 de la vigent Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població i Demarcació Territorial de 17 de maig de 1952, va tramitar l'oportú expedient per tal que se li concedís l'autorització que exigeixen els articles esmentats.
En el dit expedient s'han acomplert totes les formalitats que estatueixen els preceptes legals i reglamentaris vigents i també n'han emès els respectius informes l'Excma. Diputació Provincial i l'Institut d'Estudis Catalans, tal com preveuen els citats articles 22 de la Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població.
Per tant, segons el que estableix l'article 1.r , 2.3, del Reial Decret 2115/1978, de 26 de juliol, a proposta del Conseller de Governació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — S'autoritza l'Ajuntament de San Esteban Sasroviras a canviar aquest nom pel del seu origen català, que és el de Sant Esteve Sesrovires, nom amb el qual serà designat d'ara endavant.
Barcelona, 21 de novembre de 1979
Manuel Ortínez Conseller de Governació
# Decret de 15 d'octubre de 1979, que fa referència al canvi de nom del municipi de "San Fausto de Campcentellas" pel de "Sant Fost de Campsentelles"

L'Ajuntament de San Fausto de Campcentellas ha considerat adient el canvi de nom del municipi pel qual ara se'l coneix, pel del seu origen català, que és el de Sant Fost de Campsentelles, i a tal efecte, d'acord amb les facultats que li atorguen els articles 22 de la vigent Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població i Demarcació Territorial de 17 de maig de 1952, va tramitar l'oportú expedient per tal que se li concedís l'autorització que exigeixen els articles esmentats.
En el dit expedient s'han acomplert totes les formalitats que estatueixen els preceptes legals i reglamentaris vigents i també n'han emès els respectius informes l'Excma. Diputació Provincial i l'Institut d'Estudis Catalans, tal com preveuen els citats articles 22 de la Llei de Règim Local i 34 del Reglament de Població.
Per tant, segons el que estableix l'article 1.r , 2.3, del Reial Decret 2115/1978, de 26 de juliol, a proposta del Conseller de Governació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — S'autoritza l'Ajuntament de San Fausto de Campcentellas a canviar aquest nom pel del seu origen català, que és el de Sant Fost de Campsentelles, nom amb el qual serà designat d'ara endavant.
Barcelona, 15 d'octubre de 1979
Manuel Ortínez Conseller de Governació
# Decret de 21 de novembre de 1979, conferint a Pau Casals i Defilló, a títol pòstum, la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya

A causa de l'especial significat que té per a Catalunya l'obra i la personalitat del que fou il·lustre compositor i violoncel·lista Pau Casals, el President de la Generalitat proposà al Consell Executiu del proppassat dia 9 de prendre l'acord de concedir-li a títol pòstum la medalla de la Generalitat de Catalunya, creada per Decret de 17 de maig de 1978, palesant així el reconeixement del Govern i del poble de Catalunya amb motiu del trasllat de les seves despulles a Catalunya. El Conseller d'Ensenyament i Cultura recull l'anterior proposta i per això, d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Article únic. — Atorgar al senyor Pau Casals i Defilló la medalla de la Generalitat de Catalunya, en la categoria d'or, a títol pòstum.
Barcelona, 21 de novembre de 1979
Pere Pi-Sunyer i Bayo Conseller d'Ensenyament i Cultura
# Decret de 22 de maig de 1978, de creació del Servei d'Ensenyament del Català

La Generalitat de Catalunya es proposa que tots els infants de Catalunya rebin instrucció de primeres lletres en llur llengua materna catalana o castellana i en rebin també de l'altra llengua, castellana o catalana, perquè a la fi dels estudis bàsics, als catorze anys, les puguin utilitzar normalment i correctament totes dues. Considera també necessari que als ensenyaments mitjans hi hagi professors titulars de català i ensenyament obligatori del català als plans d'estudis.
La Generalitat estima que els professors de català cal que s'incorporin als nivells i titulacions oficials de l'ensenyament i, en conseqüència, es proposa facilitar als actuals docents, que no tinguin títol de professor d'Educació General Bàsica o de Llicenciat, la realització dels estudis universitaris corresponents.
Per a assolir els objectius esmentats establirà un programa coordinat de formació i reciclatge de professors. Aquest pla serà encomanat, en col·laboració amb l'Institut d'Estudis Catalans, als organismes adients d'Ensenyament Superior: Facultats Universitàries, Instituts de Ciències de l'Educació i Escoles Universitàries de Professorat d'Educació General Bàsica.
Considerant, però, que, mentre la Generalitat no disposi dels serveis generals d'administració educativa i d'inspecció tècnica als diversos nivells de l'ensenyament, cal establir un servei que assumeixi la gestió administrativa de l'ensenyament del català i n'asseguri l'assessorament i control pedagògics i científics;
Atès el que disposa l'article 23 del Reglament de Règim Interior de la Generalitat de Catalunya del 18 de març d'enguany, i a proposta del senyor Conseller d'Ensenyament i Cultura,
Decreto:
Article 1.er Es crea, integrat dins de l'àmbit de competència del Departament d'Ensenyament i Cultura, el Servei d'Ensenyament del Català.
Article 2.on El Servei d'Ensenyament del Català estarà constituït per dues seccions: l'Administrativa, que s'encarregarà de les tasques organitzatives del servei, i la d'Assessorament, que tindrà el doble vessant de coordinadora del Servei amb les Institucions i Organismes públics i privats dedicats a l'Ensenyament, i el de control de l'activitat pedagògica i científica.
Article 3.er Es faculta el Departament d'Ensenyament i Cultura per a subscriure, a través del Servei d'Ensenyament del Català, amb organismes públics i privats, els convenis de col·laboració i ajuda que es considerin convenients per a assolir les finalitats pròpies del Servei.
Article 4.rt Correspon al Departament d'Ensenyament i Cultura, d'acord amb l'article 12, paràgraf segon, del Reglament de Règim Interior de la Generalitat de Catalunya, dictar les normes de gestió, organització i administració del Servei d'Ensenyament del Català que resultin precises per a l'execució del present decret.
Article 5.è S'autoritzaran, a través de les corresponents partides pressupostàries, els crèdits necessaris per al sosteniment del Servei d'Ensenyament del Català.
Barcelona, 22 de maig de 1978.
Pere Pi-Sunyer i Bayo Conseller d'Ensenyament i Cultura
# Esclat

    Que el cel pur a la cara m'enviï,
    escombrat de núvols aquest cel,
    un vent tan fort, vent d'olor de joia,
    que net de somnis neixi tot.
    Naixeran per a mi les humanes ciutats
    que un buf pur haurà esbandit de bromes,
    els teulats, els passos, els crits, les cent clarors,
    els sorolls humans, tot allò que el temps s'enduu.
    Naixeran les mars, la barca balancejada,
    el cop de rem i els llums de la nit;
    naixeran els camps, la gavella amuntegada;
    naixeran els vespres, l'astre que l'astre empaita.
    Naixeran la llàntia i els genolls doblegats,
    l'ombra, les topades als revolts de la mina;
    naixeran les mans, els durs metalls triturats,
    el pinyó engranat amb un grinyol de màquina.
    Nat és el món; oh vent, ¡bufa! ¡fes que duri!
    Ah, però se'm mor, tot cobert de fumeres.
    I és que m’era nat en un esquinç
    de cel verd clar en la nuvolada.
# Conjugal

CONJUGAL
La flor de l'abraçada ja ha granat i ets com el cep que dû la dolça carga: tota tu t'has extès i reposat com ple de pampols el sarment s'allarga.
Com en una visió misterïosa la mirada sovint fixa s'estàsia: la teva mitja-rialla es majestuosa i en la boca't floreix plena de gracia.
En el teu sí fecond ¿què pot haver-hi que't llença una llum viva pel semblant?.. Els dies són comptats del gran misteri. Oh dòna, dó-m el fill qu'estimo tant!
# Constitucions de Catalunya del 1495
## Pròleg

Com per ordinació de les corts generals del principat de Cathalunya, celebrades en la ciutat de Barcelona, per lo serenissimo Rey don Ferrando primer de gloriosa memoria a XXXI de agost any mil quatrecentes tretze fos ordonat que los Usatges de Barcelona e constitucions de Cathalunya fossen colocats en propris titols e en lenga vulgar, así que generalment per totes persones fossen enteses. E per execucio de dites coses fossen eletes certes persones per lo dit senyor Rey approbacio e consentiment de la dita cort, hauents expertesa e pratica en los drets de la terra, les quals ab molt treball e diligencia donaren obra ab tot efecte, que tots los usatges, constitucions de Cathalunya, capitols de cort, comemoracions de Pere Albert e consuetuts scrites de Cathalunya foren ab degut orde posats e per titols segons lo orde de les rúbiques del codi en lengua vulgar [...] fallint hi les constitucions e capitols de cort en diverses corts e parlaments apres fetes axí per lo Rey don Alfonso quart e per la reyna dona Marie, consort e loctinent general del dit Rey, e per lo Rey don Johan segon com per lo serenissimo senyor rey don Ferrando segón, benauenturadamenr regnant, tan utils al dit principat, e per esser cosa tan util e necessaria axí al juristes, com als notaris e procuradors e mes a tots els officials del dit principat obligats a la obseruança de aquelles...
# Contes (Andersen)

Biblioteca Popular de «L'Avenç»
L'Hans Christian Andersen
Les Cigonyes
La venedoreta de mistos
La princesa i el pesol
Historia d'una mare
El vell acluca-ulls
El company de camí