OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Idil·lis i elegies/Eufrosina

LXII.Eufrosina
Ai, no són pas per mi les lloances, encara! Ma germana més prest va néixer de la mare. Si qualques bells pastors porten una flor bella jo veig com, oferint-me-la, se van mirant a ella. Si vanten l'atractiu que mostra mon visatge diuen a ma germana: —És ta mateixa imatge—. Per què no he vist la sega sinó dotze vegades? Cap amant no em festeja amb ses dolces tonades; cap no em diu que si sóc infidel morirà. Però jo esper. Sóc bella i sé que el temps vindrà. Bé ho sé prou que no es veuen encants més desitjats que una cara rodona i uns llargs cabells daurats, i una boca petita, i unes dents de marfil i una parpella rosa cobrint un ull gentil.
# Idil·lis i elegies/Jo sóc nat per l'amor i conec sos afanys

XXXVIII
Jo sóc nat per l'amor i conec sos afanys. Al seu costat, però, només hi copso danys... Ja tanta adversitat se’m torna insuportable; mes, tant se val, oh, dona divina, incomparable! Us perdo. I què? Trencàreu nostres lligams d’ahir? Adéu, adéu per sempre, ja que ho voleu així; el meu allunyament de tot pretext us lliura; vaig a plorar ben lluny de vós, en lloc de viure. Si vós fóreu tothora l’àrbitre de ma sort, vós heu dictat des d’ara, també, la meva mort.
Perquè jo us oblidés caldria abans morir. Veiéssiu com mes llàgrimes s’escolen sense fi! Veiéssiu el meu cor, ferit de tant menyspreu, tot arborat d’aquest amor que mereixeu. No obstant, què fer? Hom diu (ho creuré així talment?) que els vostres trets s’esborren ben tost del pensament; que els vostres mòrbids braços, volubles i lleugers, abans que a mi cenyiren mil amants passatgers, i que el temor de perdre-us, que omple d’esglai mon cor, no ha produït de cap enamorat la mort. Com ells he pogut plaure-us i com ells enujar; però també, com ells, de vós em puc passar. Mes, no us jurí que foren eternes mes tendreses? ¿És que quan vós em fèieu les mateixes promeses m’enganyàveu, potser? Amiga, fou en va. Jo he fet com vós; menys mal si us deixeu enganyar! Vós, en l’art de l’engany mestressa refinada, heu pogut creure —pèrfida ensems que refiada— que un amant, instruït per vós precisament, no seria gosat de rompre un jurament? Pró això, si en mi és venjança, en vós és traïció. En va a la seva víctima disputa l'agressor les armes de les quals ell s'ha servit primer, car elles fendir poden el flanc de l’homeier. Seguiu, però; només de veure tal bellesa caurà sens esma als vostres paranys una altra presa.
# Idil·lis i elegies/L'amor

XXXVIII.L'amor
Res més dolç que l'amor ni més preat no hi ha: sens ell, la mel mateixa desplau al paladar. La qui no ama Venus damunt totes les coses no sap conèixer pas quines flors són les roses.
# Idil·lis i elegies/La salut

LXXIV.La salut
Anem, rústica Musa, filla de la Natura; desfés els teus cabells, ciny ton front de verdura. Al meu volgut de Pange ofrena tos consols; acobla al seu entorn els gaudis camperols; la corrua dansant de lleugeres driades, de nimfes de pits blancs, de jocundes menades. Penetra al seu asil, a Apol·ló consagrat, a on d’escrits i esferes i belles arts voltat, sobre els doctes infolis sa joventut prudent s'esblaima cada nit vora una llàntia ardent. No tots els déus li ofrenen, oh Musa, llur favor. Sovint el seu cos dèbil és presa del dolor. Implora, doncs, per ell la Salut cobejable, eixa reina dels déus sens qui res no és amable, que pertot fa brillar el somriure i la gràcia i duu els jocs i el bon temps. Que l’escolti i li plàcia amb el freixe a la mà, junt amb tu, descendir fins a ell, i davant dels seus ulls exhibir la jovenesa en flor, gemmada i colorida, resplendent el seu rostre d’alegria i de vida. Digues-li: —Oh, Salut, deessa de deesses, tu, sens qui res no plau, ni poder ni riqueses, ni carícies d’amor, ni festins, ni cançons! Vine i omple sos dies de llum i d’il·lusions! Empara’l amb ta mà que vessa l’ambrosia. Així ens veuràs, estol ressonant d’alegria, voltar les teves ares amb himnes triomfals, Salut, reina dels déus, nodrissa dels mortals!
# Idil·lis i elegies/La nimfa, així que el veu, l'atura, sospirant

XXX
La nimfa, així que el veu, l'atura, sospirant, i a un banc cobert de gespa l'emmena, tremolant. Ella s'hi asseu i ell, tímid i amb una gran candor, tremeix d'un poc d'orgull, de joia i de pudor. Ja les mans de la nimfa volen a l'aventura: l'una volta el seu front, radiant de blancura, i entant que els blonds cabells li esbulla, lentament, l'altra li acaricia el borrissol naixent.
—Acosta't, bell infant; acosta't —li diu ella—. Tu, tan jove i tan bell, prop de mi, jove i bella. Vine, mon bell amic; asseu-te vora mi. Digues, mon fill, quants cops l'abril has vist florir? Als combats de gimnàsia t'endús tu la victòria? M'han dit que avui mateix els teus companys de glòria t'han aixecat en braços, cridant joiosament; i que ha lliscat l'oliva damunt ton cos lluent. Els negres ulls acales? Beneïda la mare que et va formar tan bell perquè em plaguessis ara. Sens dubte és una dea? Oh, infant, ton jove si trèmul solleva's? Dóna'm la mà; posa-la ací: el meu és més rodó i més ixent encara. I no és això —no ho saps? Potser en el bosc, suara, ja qualque vel de nimfa ha caigut davant teu?—, no és això sol que fa ton cos distint del meu. Somrius? Et ruboritzes? Com ton rostre és lluent! Com ta boca és vermella i ta pell transparent! No fores tu Jacint, tan estimat d'Apol? o bé el jove Troià, a qui Júpiter vol? ¿O aquell altre que, nat per més d'una immortal, entreobrí de Mirra l'escola maternal? Oh, amic! Siguis qui siguis, tos ulls, com són brillants! Oh, bell infant! Estima'm. Mon cor, de mil amants
ha rebutjat mil voltes la passió inflamada; però, tu sol, estima'm. Em cal d’ésser estimada.
La pedra de ma tomba a la raça futura dirà que un sol amor deslligà ma cintura.
# La bandera catalana als Centres oficials

És evident que l'estatut de Catalunya, aprovat per les Corts Constituents de la República, reconeix personalitat, a tots els efectes polítics i administratius, al poble de Catalunya, constituït autonòmicament dins de l'estat espanyol.
Doncs bé; aquest poble té un antic i gloriós símbol: una bandera que fins el dia d'avui havia onejat alegrement a les llars dels patriotes i de las Corporacions guanyades per la seva influència i que a partir d'avui podran fer-ho de dret i amb la mateixa dignitat que la de l'Estat, en totes las dependències i oficines de la nostra terra.
Per l'impuls espontani i cordial dels caps d'algunes de les dites oficines l'hem vist ja honrada, però molt ens complauria que aquest tribut de consideració i efecte s'extengués a la resta.
Per això em permeto dirigir-me a tots els senyors caps o dirigents de las mencionades oficines o dependències d'aquesta encara Província, a fi i efecte que es serveixin de donar les oportunes ordres per què en els dies que posin a les seves façanes la bandera representativa del gloriós Estat republicà, facin onejar també al seu costat, la no menys estimada i no menys digna de respecte en la qual els fills d'aquesta terra la veiem simbolitzada.
L'onejar simultani de les dues banderes dirà a tots els ciutadans que avui s'ha fet per la cordialitat i l'esperit de Llibertat del Règim republicà, la il·lusió dels esperits que tots desitjàvem per la grandesa del país al qual tots servim.
Tarragona, 13 de setembre de 1932.-
El Governador civil R. Noguer i Comet

## Notes

* ↑ La Vanguardia; 16-setembre-1932, p. 4
# La bandera de ma terra

La bandera de ma terra ——————————
Voldría veure al cim més enlairat
del nostre Montserrat
onerjar-la, a plè vent, nostra bandera,
grandïosa, solemne, amb majestat,
com un gegant qu'espolsa sa immensa cabellera...
Voldría vèure-li i que la mirés aquell qui encar no sab lo qu'és formosa,
aquell qui ignora el seu valer quin és
i sa història imposant i glorïosa...
I un cop vista, voldría que'm digués
si és just que nostra terra se'n senti vanitosa.
La veig!... Me l'imagino dalt del cim
gallardejant son drap d'or i de grana,
duent clarô a l'abím, i amb llurs colors incendiar la plana, car, té força sa llum, que neix del foc que'ls nostres cors abranda a totes hores
per a imposar, per ara poc a poc,
nostres idees sanes, redemptores...
Com nostra sang és roja; del nostre blat té'el groc.
I blat, és pa; i el pa és la fortitut;
i sang, és vida, i esperit toçut
com el que guía i fa vibrar la terra,
aquesta bella terra que mai ningú ha vençut
més que amb armes innobles i males arts de guerra,
que té tan gran bandera per escut
i fè en son Ideal, que ja mai més s'aterra!...
Mai més!... Als plecs sagrats
de la bandera nostra
que onejen als cimals més enlairats,
tenint el cel del Montserrat per sostre,
posém nostres anhels i nostres cobejances,
i gallardegin juntes, amarades de fè,
en un breç tot suau, de belles esperances .
lluminoses i clares com blau del cel serè,
i com el groc del blat i la vibranta grana
de nostra glorïosa bandera catalana!
# La Ventafocs

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La Ventafocs pot tenir els següents significats:

### Poemes

* La Ventafochs, poema de Joseph de Palau y de Huguet, inclós als Jochs Florals de Barcelona en 1867

### Contes

* La Ventafocs o La sabateta de crestall, conte de Josep Massó i Ventós inclòs a La nau de veles d'or (Barcelona, 1925).
* La ventafochs, conte de Francesc de Sales Maspons i Labrós, inclós a Lo rondallayre (Barcelona, 1871).

### Teatre

* La ventafochs, drama en 4 actes y en vers catalá, de Rossend Arús i Arderiu (Barcelona, 1877).
# La ausencia

Número 5.
Primer accéssit al premi de la Flor natural.
LA AUSENCIA.
Come vivrò, ben mio,
Così lontan da te. Metastasio. (La Partenza.)
Aquí de tristor moro; Aquí no mès sospiro; No mès sé que no t' miro, No mès sé que t'anyoro, Per mí tot vesteix dol! ¡Los plers ja no m' coneixen Que al teu costat sentia, Y lluny de tu, María, Fins negres me pareixen
Los raigs del mateix sol!   Per tot trobo la lluna, Per tot hi trobo estrellas, Y á tu, que vals mès qu' ellas, No t' puch véurer ni una, Ni una hora solsament! No veig qui dirse puga
Pariona á tu en bellesa: Per mi tot es tristesa,
Y que ta veu me duga
En va demano al vent!
Si vull la lira pendre,
La má me sento balba: ¡Ay! ans del trench del alba No sap l' aucellet tendre Trinar son lay d'amors. Lo cálzer de las rosas, L'astre del jorn sols bada; Y, lluny de ta mirada, També romanen closas De ma ditxa las flors.
Sens ayre no ressonan Las cordas de las liras; Los ayres que respiras Son los que vida 'm donan, Que fan bátrer mon pit. Sens vent la tallant prora No marca la llaurada; Si no sent' ta alenada Per caminar una hora Apenas tinch delit.
Tot, lluny de tu, m'enuja;
Tu sola ets ma alegría; Y per 'so ploro, aymía, Car derrera la pluja
Ve l'arch de San Martí. Mes ¡ay! sa blava tinta
La de tos ulls no iguala, Ni l' carmí, que corala Tos llavis, té, ni s'pinta Lo teu cabell d' or fi.
Ton nom veig en las brancas
Del arbre, en las onadas; Ton nom las nuvoladas
Trassan ab cintas blancas,
Y ho diu del vent la veu.
Y eix tendre nom, que ja era
Per mi font de poesía, Sent lo teu nom, aymía, Lo canta y lo venera
Mon cor que ara es tot teu. Damás Calvet.
# La barraca

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La barraca pot tenir els següents significats:
# La blavor del mar

La blavor del mar
Blavor del mar, mirall fidel
del blau del cel.
¡Oh com atraus al pescador,
trïomfador,
amb cor d'infant i sense fel!
Encís del mar:
el pescador
deixa, per tú, la seva llar
—que és el seu blanc reposador—
i, entre'l teu blau i el blau del cel,
dut per l'atzar,
tot ell devé espiritüal,
amb l'ideal
pur i enlairat com un estel.
Mar blau, mar blau,
engolidor
de la claror
que a l'home atrau.
Mar blau, mar blau,
refexador
de la negror
que al nostre cor ha fet esclau.
El pensament,
trïomfalment,
en la blavô
de l'horitzó
s'eixampla, alat,
amb absoluta llibertat,
í fa més pur al pescadô. ¡El mar l'atrau,
tan blau, tan blau!
La terra no.
Puix sols de lluny té la blavô
del seu anhel;
puix sols de lluny s'assembla al cel.   La seva llar,
com el seu cor, de cara al mar,
senzilla i blanca,
és una flor que mai es tanca
rïent al sol,
sempre en perill de pena i dol.
La seva llar
és el seu port,
és el seu far
de vida i mort
que vessa llum en la blavor,
eternament encisador.
# Proposta de Reforma de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya (2006)

Proposta de proposició de llei orgànica per la qual s'estableix l'Estatut d'autonomia de Catalunya i es deroga la Llei orgànica 4/1979, del 18 de desembre, d'Estatut d'autonomia de Catalunya

## Índex:

* PREÀMBUL
* Títol preliminar
* Títol I. De drets, deures i principis rectors
* Títol II. De les institucions
* Títol III. Del poder judicial a Catalunya
* Títol IV. De les competències
* Títol V. De les relacions de la Generalitat amb l'Estat, amb altres comunitats autònomes i amb la Unió Europea, i de l'acció exterior de la Generalitat
* Títol VI. Del finançament de la Generalitat i l'aportació catalana a les finances de l'Estat
* Títol VII. De la reforma de l'Estatut
* Disposicions addicionals
* Disposicions transitòries
* Disposició derogatòria
* Disposicions finals
# Proposta de Reforma de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya (2006)/Disposició derogatòria

Disposició derogatòria
Es deroga la Llei orgànica 4/1979, del 18 de desembre, d'Estatut d'autonomia de Catalunya.
# Proposta de Reforma de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya (2006)/Disposicions transitòries
## Primera. Adaptació de les lleis i les normes amb rang de llei

1. Les lleis del Parlament i les normes amb rang de llei del Govern vigents en el moment de l'entrada en vigor d'aquest Estatut que eventualment puguin resultar incompatibles amb els drets reconeguts pel títol I mantenen la vigència per un termini màxim de dos anys, en el qual han d'ésser adaptades a la regulació establerta per aquest Estatut.
2. Els grups parlamentaris, els membres del Parlament, el Govern i el Síndic de Greuges, en el termini establert per l'apartat 1, poden sol·licitar dictamen al Consell de Garanties Estatutàries, en els termes establerts per llei, sobre la compatibilitat amb l'Estatut de les lleis del Parlament o de les normes amb rang de llei dictades pel Govern abans de l'entrada en vigor d'aquest. El dictamen no té valor vinculant i pot fer recomanacions al Parlament o al Govern per a modificar o derogar les normes que consideri incompatibles.
== Segona. Subsistència de disposicions transitòries anteriors ==
Les disposicions transitòries tercera, quarta i sisena de la Llei orgànica 4/1979, del 18 de desembre, d'Estatut d'autonomia de Catalunya, mantenen, en el que correspon, la vigència com a regulació transitòria.
Tercera. Normativa relativa a les competències compartides Amb relació a les competències compartides, mentre l'Estat no dicti la legislació bàsica en forma de principis, objectius o estàndards mínims, la Generalitat els ha de deduir de la normativa bàsica vigent.
# Resepta pera dolor de yllada

Pendre flor de romero y fer vna panada y posarla dins della y enuiarla al forn y com estiga quallada ques puga traure ab la pala pendrela y chafarla dins dels ardells á lambins y posari poluora de anyells y de clauells y de gingebre y arruparo ab bon vi y treta laygua apres de pendre vna ajuda y feta: pendre tanta cantitat com un diner de aygua arrent y trobara remey.
# Resolució 82 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

Adoptada per unanimitat pel Consell de Seguretat en la seva 473a sessió, amb 9 vots a favor, cap en contra i 1 abstenció (Iugoslàvia), el 25 de juny de 1950
El Consell de Seguretat,
Recordant la constatació de l'Assemblea General en la seva resolució 293 (IV), de 21 d'octubre de 1949, que el Govern de la República de Corea és un govern legalment establert que té control i jurisdicció efectius sobre la part de Corea en la qual la Comissió Temporal de les Nacions Unides a Corea era capaç d'observar i consultar i en la qual resideix la gran majoria del poble de Corea; que aquest Govern es basa en eleccions que van ser una expressió vàlida de la lliure voluntat de l'electorat d'aquesta part de Corea i que van ser observades per la Comissió Temporal i que aquest és l'únic Govern d'aquest tipus a Corea,
Conscient de la preocupació manifestada per l'Assemblea General en les seves resolucions 195 (III), de 12 de desembre de 1948 i 293 (IV), de 21 d'octubre de 1949, sobre les conseqüències que podrien derivar-se tret que els Estats membres s'abstinguessin de realitzar actes despectius respecte als resultats que les Nacions Unides pretenen arribar a aconseguir la total independència i unitat de Corea; i de la preocupació expressava que la situació descrita per la Comissió de les Nacions Unides a Corea en el seu informe menystenia la seguretat i el benestar de la República de Corea i del poble de Corea i podria conduir a un conflicte militar obert en aquest país,
Observant amb greu preocupació l'atac armat a la República de Corea per part de les forces de Corea del Nord,
Determina que aquesta acció constitueix un trencament de la pau;
"Demano" el cessament immediat de les hostilitats;
"Demano" a les autoritats de Corea del Nord que retirin immediatament les seves forces armades al paral·lel 38º;
"Demano" a la Comissió de les Nacions Unides sobre Corea:
(a) que comuniqui les seves recomanacions plenament considerades sobre la situació amb el mínim retard possible;
(b) que observi la retirada de les forces norcoreanas al 38è paral·lel;
(c) que mantingui informat al Consell de Seguretat sobre l'execució d'aquesta resolució:
Exhorta a tots els Estats membres a prestar tota assistència a les Nacions Unides en l'execució d'aquesta resolució i. per abstenir-se d'ajudar a les autoritats de Corea del Nord.
# Resenya histórica y crítica dels antichs poetas catalans

* Edició de 1890, part de les Obras completas del doctor D. Manuel Milá y Fontanals.
* Edició de 1865, part dels Jochs Florals de Barcelona en 1865.
# Resolució CLT/1482/2012, de 29 de maig, per la qual es dóna publicitat al veredicte emès pel jurat de la quarta edició dels premis Pompeu Fabra, corresponent a l'any 2011

RESOLUCIÓ CLT/1482/2012, de 29 de maig, per la qual es dóna publicitat al veredicte emès pel jurat de la quarta edició dels premis Pompeu Fabra, corresponents a l'any 2011.
L'Ordre CLT/361/2011, de 2 de desembre, regula els premis Pompeu Fabra, els quals tenen com a objectiu reconèixer la tasca de persones o entitats en la projecció social de la llengua catalana en diferents àmbits i, fent públic aquest reconeixement, fomentar l'acció de la societat civil en l'impuls del català en els sectors de regulació privada.
El jurat, reunit el 16 d'abril passat, d'acord amb els criteris i el procediment establerts en l'Ordre esmentada, ha deliberat i ha emès un veredicte en què es designen les persones i les entitats que mereixen el guardó en cadascuna de les categories previstes.
Per tot això,
Resolc:
Donar publicitat al veredicte emès pel jurat dels premis Pompeu Fabra, corresponents a l'any 2011.
Es concedeixen els premis següents: a)Premi Pompeu Fabra a la projecció i difusió de la llengua catalana 2011, al senyor Paul Preston. b)Premi Pompeu Fabra a la trajectòria professional, científica o cívica 2011, al senyor Joan Veny i Clar. c)Premi Pompeu Fabra de comunicació i noves tecnologies 2011, a l'entitat Associació Amical Viquipèdia. d)Premi Pompeu Fabra de l'àmbit socioeconòmic 2011, a l'empresa d'electrodomèstics Taurus, SL. e)Premi Pompeu Fabra a la incorporació a la comunitat lingüística catalana 2011, al senyor Pius Alibek Hermez. f)Premi Pompeu Fabra al voluntariat lingüístic 2011, a l'entitat Hospital Sant Jaume d'Olot.
Barcelona, 29 de maig de 2012
Ferran Mascarell i Canalda Conseller de Cultura
# Decret 94/1986 sobre la denominació oficial del municipi d'Almassora

L’Ajuntament d’Almazora (Castelló de la Plana), en sessió celebrada el dia 23 de setembre de 1985, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe Almassora en valencià i Almazora en castellà.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia d’Almassora i no s’escau cap informe per a la forma en castellà Alamzora, que n’era la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià disposa, en l’article 15.1 que correspon al Govern Valencià determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Almazora (Castelló de la Plana) per a l’alteració del seu nom actual per la forma bilingüe, Almassora en valencià i Almazora en castellà, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria d’Administració pública, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del día 21 de juliol de 1986,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi d’Almazora de la Província de Castelló de la Plana adoptarà la forma bilingüe per a la denominació: Almassora en valencià i Almazora en castellà. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 21 de juliol de 1986.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Almassora a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Almassora

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV