OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decret 115/1989 sobre la denominació oficial del municipi de Benaguasil

L’Ajuntament de Benaguacil (Valencia), en sessió celebrada el dia 28 d’octubre de 1989, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel de Benaguasil.
El Gabinet d’Ús del Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià, la grafia de Benaguasil.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expediente instruït per l’Ajuntament de Benaguacil (Valencia) per a l’alteració de la denominació actual per la de Benaguasil, a proposta del Conseller d’Administració Pública i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en la sessió celebrada el dia 28 de juliol de 1989,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Benaguacil, de la província de València, es denominarà Benaguasil. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics es consideren fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 28 de juliol de 1989.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Benaguasil a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Benaguasil

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 115/1982, de 30 d'abril, concedint a la senyora Victòria dels Àngels López i Garcia la medalla d'or de la Generalitat de Catalunya

Victòria dels Àngels és una de les artistes catalanes que ha obtingut més renom universal. Durant dècades ha fet sentir arreu la seva veu exquisida, servida amb un refinament i un art excepcionals, i ha excel·lit tant en el camp de la lírica com en el del lied. La sensibilitat amb què s'expressa és un testimoni magnífic de les millors essències del nostre esperit col·lectiu. La nostra més alta institució de govern vol manifestar d'una manera pública l'admiració de tot Catalunya envers la persona que ha merescut el just reconeixement universal. En conseqüència, i a proposta del Conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació i d'acord amb el Consell Executiu,
Decreto:
Atorgar a la senyora Victòria dels Àngels López i Garcia la medalla de la Generalitat de Catalunya, en la categoria d'or.
Barcelona, 30 d'abril de 1982.
Max Cahner Conseller de Cultura i Mitjans de comunicació
# Decret 125/1984 sobre la denominació oficial del municipi d'Almussafes

L’Ajuntament d’Almusafes (València), en sessió celebrada el dia 31 de gener de 1984, acordà sol·licitar el canvi de l’actual nom del municipi pel d’Almussafes.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, consideren correcta en llengua valenciana la grafia d’Almussafes.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Almusafes per a l’alteració de la denominació actual per la d’Almussafes, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 26 de novembre de 1984,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi d’Almusafes es denominarà Almussafes. Les referències que a l’antic nom realitzen els òrgans de l’Estat o altres organismes públics, s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 26 de novembre de 1984.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Almussafes a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament d’Almussafes

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 118/1984 sobre la denominació oficial del municipi de Favara

L’Ajuntament de Favareta (València), en sessió extraordinària celebrada el dia 18 d’octubre de 1983, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del municipi pel de Favara.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, consideren correcta en llengua valenciana la grafia Favara.
La Llei de les Corts Valencianes 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Favareta, per a l’alteració de la denominació actual per la de Favara, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 12 de novembre de 1984,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Favareta es denominarà Favara. Les referències que, a l’antic nom s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics, s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 12 de novembre de 1984.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Favara a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Favara

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXIX

Mas, si los Genovesos haguesen retut ço quel bon comte de Barcelona havia guanyat, ja aquesta guerra no fora, ne calguera al rey treballar, ne a sos barons. Que diu lo comte: que el bon comte de Barcelona passa ab sa ost a Mallorques e conques la ciutat de gran forç e fet d'armes; e quant la hac presa, hun missatge li vench de Barcelona, que li dix: que tots los Serrayns de les muntanyes de Prades e de Siurana e de tota la terra eren venguts assetiar la ciutat de Barcelona. E quant lo comte ho hac entes, feu se venir los Genovesos qui eren venguts ab ell a Mallorques:
«Barons, dix lo comte, yo us coman la ciutat de Mallorques; que grans affers m'han creguts a Barcelona, e conve m'i
anar. Mas no m'i stare gayre, que tost tornare de ça ab bon recapte.
-Senyor, digueren los Genovesos, anats en bona ventura. Nos guardarem be la ciutat». Ab tant lo comte se recolli ab sos cavallers e ab sa gent; e feren vela; e anaren tant que prengueren terra entr'el cap de Lobregat e el castell de Fels. E devallaren en terra, e ells e llurs cavalls. E quant los Serrayns que tenien assetiada la ciutat de Barcelona saberen quel comte havia presa terra e que venie, llevaren llurs tendes e començaren de anar vers Martorell. E lo comte sabe quels Serrayns s'en anaven cuytats, tant que fo abans a Martorell; quels Serrayns, qui eren sens nombre, nos pogueren guardar de la ost del comte quils era d'avant, ne les gents de la ciutat quils donavan de tras. E axi moriren n'i tants aquella hora, que l'aygua de Lobregat n'era tota vermella fins a la mar. E puix lo comte vench s'en a la ciutat de Barcelona, e ordena sos fets, e tornarsen. Aparellava de anar a Mallorques, missatge li vench de Mallorques: quels Genovesos havien desemparada la terra de Mallorques e quels Serrayns la havien cobrada. Per que lo comte ne fon molt irat; mas no y poch als fer.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXIV

«Senyor rey, ço que vos havets començat no sembla gens que de vos sia vengut, segons los dies que havets; mas fets atreyt al bon linatge don sots exit. Per que yo, senyor, ne son molt alegre, com tan be començats. E seguirvos he ab huytanta cavallers e ab vint ballesters a cavall e ab mil servents. E donarlos he bon sou, e ferlos he llurs ops tro que de ça siam tornats».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXVIII

«Senyor, ço que vos havets dit de vos, mou de gran valor,
que us volets treballar per donar profit e honor a vostres gents en tota la crestiandat, e volets venjar lo dapnatge que vostres homens han pres. Por que es ma fe, que Deus, que aquest cor vos ha donat, vos hi ajudara. E tots nosaltres devem fer nostre poder. E de mi us dich aytant: que y ire ab vos, e amenare vint cavallers valents e abrivats qui son per a guerres, ab bons cavalls e ab bones armes, e servents de muntanya aytants com obs ne havrem, e mariners, e d'altra companya. E darlos he bon sou, e fer he llurs ops, de mentre lla siam, de tot ço que mester havran. E no m'en vull tornar entro que vos ho vullats e la terra hagau conquista».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXVI

«Senyor rey, be es veritat ço que tots temps he oit dir: «que de bon arbre bon fruyt n'ix»; axi com es esdevengut de vos, segons los bons fets que començats. E sia a plaer de Deu,
quils vos fa començar, quels vos faça veure ab bon acabament. Mas de mi vos dich aytant: que tant so alegre de aço que vos havets començat, que y vull metre e despendre tot ço que he ne puxa haver, e vos servir e honrar. E menare vint e cinch cavallers ab bons cavalls e ab bones armes; e darlos he bon sou, e ferlos he llurs ops de pa e de vi e de carn e de civada, e menare de bons servents ab ballestes e ab llances, e mariners, e d'altra companya, que seran bons en mar e en terra. E no m'en vull venir tro que la terra hagam presa».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXVII

«Senyor, aquest fet que havets començat, no sens gran honor, se acabar la podets, mas no romança per nulla res que nos, que som vostre, hi puxam fer. E pensats de enantar al pus tost que puxats, que tuyt vos ajudarem de tot quant hagam, e us seguirem lla hon anar vullats. E yo ire ab vos e menare vint e cinch cavalls bons e ben aparellats, e servents e ballesters e llancers, e donarlos he lur ops, de ço que mester havran, e no m'en partire de vos tro que vos ho vullats».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXV

«Senyor ver Deus! beneyt siats vos que ço he trobat ara, que quant havia cerquat com pogues servir a mon senyor e tornar en sa amor e en sa gracia don hom me havia gitat a gran desllealtat, mas ara lo servire tant de mon poder que sera son plaer quem perdonara. Mas dich vos, senyor, que molt sou jove per tan gran fet a començar. Mas, per mon consell, vos romandrets; e nos irem a Mallorques, e conquerrem la terra; e puix porets hi vos anar. Mas, si tant s'es, senyor, que no vullats romanir, yo ire ab vos e amenare cent cavallers bons e ben aparellats de bons cavalls e d'armes, o de ballesters e de servents, aytants com obs ne havrem; e a tots dare bon sou; e ferlos he llur ops de tot ço que mester havra; e servirvos he, senyor, ab tota ma companya tro que la ciutat hagam presa, e puix, aytant com vos vullats».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXXI

Quant En Guillem de Moncada oy dir quel rey havia presa la creu, dix al bisbe son cosi, que, al nom de Deu, que li creu. E lo bisbe feu ho molt volenters, e puix a tots los altres cavallers. E quant hac aqui stat dos jorns, ana s'en a Barcelona e pensa de sos affers; e trames per tots sos amichs; e pregals quel seguissen a Mallorques; e ells atorgaren lo y molt volenters, e prengueren la creu. El bisbe aparellas de cavalls e d'armes e de tot ço que mester li fo, e feu capdelladors e caps de sa companya En Guillem de Moncada son cosin germa e En Ramon de Solsona, En Ramon de Tayava e Arnau Desvilar, cavallers honrats e prous.
# Resolució de 8 de juny de 1998, per la qual es dóna conformitat al canvi de nom del municipi de Fogars de Tordera, que passa a denominar-se Fogars de la Selva

Atès que el Ple de l'Ajuntament de Fogars de Tordera, en data 20 d'octubre de 1997, va adoptar l'acord d'iniciar l'expedient de canvi de nom del municipi pel de Fogars de la Selva;
Atès que aquest acord va ser sotmès a informació pública mitjançant la seva publicació al DOGC.
Atès que en data 10 de març de 1998, la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació va sol·licitar a l'Institut d'Estudis Catalans que emetés informe sobre la proposta de canvi de nom i que la seva Secció Filològica, a la sessió de 17 d'abril de 1998, la va aprovar en considerar que la funció dels determinatius toponímics és precisament de distingir clarament la localitat a què es refereixen i perquè el nom de la comarca s'aplica habitualment en aquests determinatius;
Vist el que disposen els articles 29 a 31 de la Llei 8/1987, de 15 d'abril, municipal i de règim local de Catalunya, i els articles 57 a 59 i 64 del Decret 140/1988, de 24 de maig, pel qual s'aprova el Reglament de demarcació territorial i població dels ens locals de Catalunya,
Resolc:
—1Donar conformitat al canvi de nom del municipi de Fogars de Tordera, que pertany a la comarca de la Selva i a la província de Barcelona, i que passa a denominar-se Fogars de la Selva.
—2Incorporar la modificació corresponent al Registre d'entitats locals de Catalunya del Departament de Governació.
—3Posar aquest canvi de nom en coneixement de l'Administració de l'Estat, als efectes que preveu l'article 31.2 de la Llei 8/1987, de 15 d'abril.
Barcelona, 8 de juny de 1998
Xavier Pomés i Abella Conseller de Governació
# Rizal

W. E. Retama
RIZAL
noticies biografiques
BARCELONA Biblioteca popular de «L'Avenç» 1910
Pàgina:Rizal (1910).djvu/5 Pàgina:Rizal (1910).djvu/6 Pàgina:Rizal (1910).djvu/7 Pàgina:Rizal (1910).djvu/8 Pàgina:Rizal (1910).djvu/9 Pàgina:Rizal (1910).djvu/10 Pàgina:Rizal (1910).djvu/11 Pàgina:Rizal (1910).djvu/12 Pàgina:Rizal (1910).djvu/13 Pàgina:Rizal (1910).djvu/14 Pàgina:Rizal (1910).djvu/15 Pàgina:Rizal (1910).djvu/16 Pàgina:Rizal (1910).djvu/17 Pàgina:Rizal (1910).djvu/18 Pàgina:Rizal (1910).djvu/19 Pàgina:Rizal (1910).djvu/20 Pàgina:Rizal (1910).djvu/21 Pàgina:Rizal (1910).djvu/22 Pàgina:Rizal (1910).djvu/23 Pàgina:Rizal (1910).djvu/24 Pàgina:Rizal (1910).djvu/25 Pàgina:Rizal (1910).djvu/26 Pàgina:Rizal (1910).djvu/27 Pàgina:Rizal (1910).djvu/28 Pàgina:Rizal (1910).djvu/29 Pàgina:Rizal (1910).djvu/30 Pàgina:Rizal (1910).djvu/31 Pàgina:Rizal (1910).djvu/32 Pàgina:Rizal (1910).djvu/33 Pàgina:Rizal (1910).djvu/34 Pàgina:Rizal (1910).djvu/35 Pàgina:Rizal (1910).djvu/36 Pàgina:Rizal (1910).djvu/37 Pàgina:Rizal (1910).djvu/38 Pàgina:Rizal (1910).djvu/39 Pàgina:Rizal (1910).djvu/40 Pàgina:Rizal (1910).djvu/41 Pàgina:Rizal (1910).djvu/42 Pàgina:Rizal (1910).djvu/43 Pàgina:Rizal (1910).djvu/44 Pàgina:Rizal (1910).djvu/45 Pàgina:Rizal (1910).djvu/46 Pàgina:Rizal (1910).djvu/47 Pàgina:Rizal (1910).djvu/48 Pàgina:Rizal (1910).djvu/49 Pàgina:Rizal (1910).djvu/50 Pàgina:Rizal (1910).djvu/51 Pàgina:Rizal (1910).djvu/52 Pàgina:Rizal (1910).djvu/53 Pàgina:Rizal (1910).djvu/54 Pàgina:Rizal (1910).djvu/55 Pàgina:Rizal (1910).djvu/56 Pàgina:Rizal (1910).djvu/57 Pàgina:Rizal (1910).djvu/58 Pàgina:Rizal (1910).djvu/59 Pàgina:Rizal (1910).djvu/60 Pàgina:Rizal (1910).djvu/61 Pàgina:Rizal (1910).djvu/62 Pàgina:Rizal (1910).djvu/63 Pàgina:Rizal (1910).djvu/64 Pàgina:Rizal (1910).djvu/65 Pàgina:Rizal (1910).djvu/66 Pàgina:Rizal (1910).djvu/67 Pàgina:Rizal (1910).djvu/68 Pàgina:Rizal (1910).djvu/69 Pàgina:Rizal (1910).djvu/70 Pàgina:Rizal (1910).djvu/71 Pàgina:Rizal (1910).djvu/72 Pàgina:Rizal (1910).djvu/73 Pàgina:Rizal (1910).djvu/74 Pàgina:Rizal (1910).djvu/75 Pàgina:Rizal (1910).djvu/76 Pàgina:Rizal (1910).djvu/77 Pàgina:Rizal (1910).djvu/78 Pàgina:Rizal (1910).djvu/79 Pàgina:Rizal (1910).djvu/80 Pàgina:Rizal (1910).djvu/81 Pàgina:Rizal (1910).djvu/82 Pàgina:Rizal (1910).djvu/83 Pàgina:Rizal (1910).djvu/84 Pàgina:Rizal (1910).djvu/85 Pàgina:Rizal (1910).djvu/86 Pàgina:Rizal (1910).djvu/87 Pàgina:Rizal (1910).djvu/88 Pàgina:Rizal (1910).djvu/89 Pàgina:Rizal (1910).djvu/90 Pàgina:Rizal (1910).djvu/91 Pàgina:Rizal (1910).djvu/92 Pàgina:Rizal (1910).djvu/93 Pàgina:Rizal (1910).djvu/94
# Retorn de la Primavera

Ales, aromes, flors a miríades, càntichs y festes de vida pròdiga... Ton triomf es axò, Jovenesa, qui sempre nova per cad'any avansas.
Les noves fulles t'aclaman, trèmoles
de goig, y l'ayre te fa caricies; te dú flors tot herbey, tota rama,
fins el betzer y l'argelaga adusta.
Fins a l'escorxa del tronch decrèpita, com si hi colava sanch d'Hamadríades, surten brostes vermelles y gràcils pera oferirte renaxents corones.
Ta lley pregonan, gentils y ràpides, les orenelles, quan fidelíssimes van refent els niuets que tingueren dins el sopluig d'hospitalaries cases.
Els nius palpitan. Arreu salúdathi de l'aucellada la veu polífona; y al silenci nocturn Filomela diu tos encants ab melodiós deliqui.
Per tu bellugan, com flors volàtiques, les papallones y les libèlules, y els insectes humils se decoran a ton passatge de lluentes gales.
Dins les pastures d'herba fresquívola per tu se forman les vives èglogues: delitós el remat juga y salta, mentre'l pastor son flaviol modula.
Tot riu: sol, ayre, la terra pròvida, la mar calmosa, l'aygua reguívola, sols que passis, gentil Primavera, sobre'l vell món ab voladora planta!
Salut, oh Reyna del temps, esplèndida! Domína, y trèunos l'hivern de l'ànima; y entre flors y cansons escullides, restàura al menys nostre ideal, oh Flora!
# Retrato, que ab lo valent pinsell de la sua ploma, fa de sí mateix lo autor

SONETO XXV.
Retrato, que ab lo valent pinsell de la sua ploma, fa de sí mateix lo autor.
 O! tu, que de Cervera á Barcelona En rocí ó á taló pasas ta via, No la acabes, sens veure al bon García Molt reverent rector de Vallfogona.  Si l' vols coneixer, mira una persona De ben disposta y propia cimetria, Barbi-vermell, dolsa fisonomia, Ras de topeto, barbas y corona.  Ni hipocrit, ni profá; alegre y grave; No presumit y entés; savi y poeta; En tot molt aseát; de raro ingeni.  En suma: En veurer un que no se alabe, Ni fa en vidas agenas del profeta, Admira l' y venera l' per Garceni.
# Aplech de versos - Prosa

Fa temps qu'estem enfeynats
ab capítuls, dot, llegats
y altres coses enutjoses;
mes, a cada dos per tres,
aquest ditxós interès
fa que perillen les noces.
Tu, per lo que puga ser,
vas brodant d'allo més be
tot un be de Deu de roba;
ta mare, regatejant,
no tira may endavant
la compra dels nostres mobles.
Y aixis tot és insegur;
res sé jo ni res saps tu
y'l temps depressa s'escorre,
avuy sembla que mellor,
demà sembla que pitjor,
entre'l temor y l'angoixa.
  El rossinyol, entre tant,
el qu'alegrava ab son cant
nostres hores més ditxoses,
sense cap formalitat
fa temps que s'ha maridat
ab comare rossinyola.
# Aplech de versos - Per un àlbum

Al veure en eix ramell vostre
aquestes flors radiants, us pregunto: Ont són cullides?
y'm responeu: «Al Parnàs». Jo que desseguida hi corro
ab ma pensa, adalerat.
Essent davant de la porta,
ja'm trobo ab un desengany:
el darrer que va pujarhi
tancà y s'en dugué la clau.
# Aplech de versos - Preludi

En aquest indret
de la carretera,
un dia vegí
mon amor primera.
La vegí passar
fresca y riallera,
bella, com l'esclat
de la primavera.
Sense dirli un mot,
prou la trapacera
entengué pla be
la meva fal·lera.
  Y un cop y altre cop
la vegí encisera,
en aquest indret de la carretera.
# Aplech de versos - Rosa mística

Mística Rosa d'esquisida flayre
quels cors embauma y'ls espays perfuma;
vida y dolçura y esperança nostra.
Salve, Maria.
En cada pich de serra, en cada poble,
us veig florir modesta y encisera,
bella com cap, ufana y colorada
de vius matisos.
El Sol Diví vos colra y il·lumina,
l'Esperit Sant envia sa rosada,
y és Jesucrist vostra única Poncella
que'l món esquinça  
Angels puríssims qui del cel devallen, volant entorn, són vostres papallones;
n'extreuen mel, com les abelles pròdigues,
estols de verges.
Màrtirs ardits us trauen les espines;
jolius infants ignocentment us besen;
ab plors us reguen viudes desolades,
vells eremites.  
En vostres branques rossinyols hi canten
himnes d'amor, qui eternament ressonen;
sembla'l vestit de vostres gerdes fulles
mantell de reyna.
Els orfanets s'acullen a son ombra;
els pecadors com a sagrat us guayten;
dels corferits son herba remeyera, bàlsam de vida.  
Y'l món en pès, ab força sobrehumana,
se sent atret per vostra gentilesa;
com girassol, sumís a Vós s'inclina
y aixi us aclama:
Mística Rosa d'esquisida flayre
que'ls cors embauma y'ls espays perfuma;
vida y dolçura y esperança nostra.
Salve, Maria.
En lo pregon d'ubaga tenebrosa, só un rossinyol perdut en l'espessura;
cada capvespre llenço'ls cants a l'ayre,
ningú'ls ascolta.
Ningú del món; que prou qu'a Vós arriben;
humils com són, jo sé que no us desplauen; deume a fruir, en pack de mes cantúries vostres aromes.