OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les veus de la nit/L'àmbit conegut

L'àmbit conegut
Si tanco els ulls, és com si fos nit bruna; si els obro, em sobta la claror del sol i veig de nou, precisa, cadascuna de les coses que formen mon redol.
Mes ara, immers dintre la nit, se'm fa imperceptible el món real que em volta i res no veig, sinó el parpellejar dels estels que foraden l'ampla volta.
El tinc davant i em sembla inexistent; però, si el cerco dins el pensament, amb els ulls clucs el puc refer. Diria
que és per mi sol que ara existeix, robat a la nocturna invisibilitat. A fora és nit, a dintre meu és dia.
# Sant Joan

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sant Joan pot tenir els següents significats:

# Cançons

* La mort de la nuvia, part de Cansons de la terra. Cants populars catalans col·leccionats per Francesch Pelay Briz y Candi Candi. Volum I. Llibreteria de E. Ferrando Roca, Estampa de El Porvernir, Barcelona, 1866. Conté partitura.
       Comença així: "Lo dia de sant Joan, n' es diada senyalada....".
* Lo dia de Sant Joan. , part de Cansons de la terra, Cants populars catalans. Col·lecció premiada en la exposició de Viena de 1873 y publicada per Francesch Pelay Briz. Volum Quart. D'Alvar Verdaguer, Estampa de El Porvenir, Barcelona - Maisonneuve, Paris; 1874. Conté partitura.
       Comença així: "Lo dia de Sant Joan—es una diada alegre...".
* La nit de Sant Joan, part de Segona serie de cançons populars catalanes, Biblioteca popular de L'Avenç, Barcelona, 1909. Conté partitura.
       Comença així: "A la nit de Sant Joan, - que es una nit molt alegra...".
* Cançó del soldat, part de 30 cançons populars catalanes aplegades per Adolf Carrera, Quarta serie, Biblioteca popular de L'Avenç, Barcelona, 1916.
       Comença així: "Matí de Sant Joàn-sorteig assenta plaça...".
* El Matí de Sant Joàn, part de 30 cançons populars catalanes aplegades per Adolf Carrera, Quarta serie, Biblioteca popular de L'Avenç, Barcelona, 1916.
       Comença així: "El matí de Sant Joàn,-com n'és festa senyalada,...".

# Poemes

* La nit de Sant Joan, d'Emili Guanyavents, part de Antologia d'autors catalans d'Antoni Ollé i Bertran (ca. 1921-1924).
       Comença així: "Sant Joan és festa gran.-A cavall de les escombres...".
* Els focs d'aquest Sant Joan, de Joan Maragall (1907).
       Comença així: "Ja les podèu fer ben altes - les fogueres aquest any:...".

# Prosa

* El Nadal de Sant Joan, de Joan Maragall.
# Sant Magí

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sant Magí pot tenir els següents significats:
# Sant Aleix

Diuen que quan Sant Aleix es va casar, la seva muller vol ia fer un gran ball a casa seva. I ell li va dir: —Si vols fer el ball jo m'en vaig de casa. Però ella es moria per ballar i va fer el ball. I Sant Aleix va sortir de casa seva i s'en va anar per un camí, vestit de casament, tot brodat d'or. Ell que troba un pobre molt pobre i li diu: —Germà, me podries fer una mercè? I el pobre li diu: —Quina mercè pot fer un pobre tant pobre com jo a un cavaller tant ric com tu? I Sant Aleix que li diu: —La mercè que m'hauries de fer, germà, seria canviar els meus vestits pels teus. El pobre va quedar tot meravellat. Per què el vestit del pobre no era res més que una senzilla túnica estripada, i anava descalç i amb el cap nú. I el vestit de Sant Aleix era tot brodat d'or, i duia unes belles sabates de vellut i un capell amb una ploma. Però, com que el sant ho deia amb tot el cor, varen canviar el vestit. I Sant Aleix s'en va anar pel món amb la túnica estripada, descalç i amb el cap nú. I anant pel desert hi va trobar una cova i hi va fer penitència durant set anys. Entretant la seva muller l'havia fet cer car sense trobar el seu rastre, i li sabia molt greu que se n'haguès anat. Passats els set anys de penitència, Sant Aleix deixa el desert i torna a casa seva i truca a la porta. Però no el volien obrir de tant miserable com Venia. I ell suplicava que'l deixessin viure a una pobra cambra que hi havia sota l'escala. Els criats ho varen dir a la senyora i la senyora va dir que el deixessin entrar i que el deixessin viure sota l'escala. Sant Aleix va viure sota l'escala de casa seva set anys. I els criats el maltractaven molt i li deien moltes coses lletges. I ell ho sofria tot amb una gran paciència. I veus-aquí que un dia totes les campanes de la ciutat varen tocar per elles mateixes. I tothom deia: —Això ès que deu haver mort un sant! I cercant el sant varen veure que aquell home que vivia sota l'escala feia dies que no sortia. I hi varen anar i el varen trobar mort. Tenia a les mans un paper molt estret. I tots varen provar de treure-li i ningú no va poder. Però, quan va venir la senyora, les mans del sant li varen donar totseguit. I en aquell paper hi havia escrita la seva vida i es deia qui era. I aleshores es varen donar compte que el cos del mort feia una olor de roses que enamorava.
# Sant Ramon

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sant Ramon pot tenir els següents significats:
# Sant Isidro

SANT ISIDRO.
Sant Isidro se 'n va á missa—ab molta devoció. Sant Isidro, Isidro, Isidro sant Isidro llaurador. Quan ell ne torna de missa—troba l' amo mòlt felló. —De qu' estéu felló, nostramo,—de qué n'estéu tan felló? Encara que vaji á missa—lo parell no vaga, no, que baixa un ángel del cel—á llaurar quan jo no hi sò, que cada dia me sembran—deu quarteras de llavor. L' amo diu á la mestressa:—«¿Que'l despatxarem ó no?» —Si vos lo teniu per mosso—per un sant home 'l tinch jo: apújali la soldada—per cada mes un dobló.— L'endemá de matinada—esmorsar li porto jo. —Estéu cansada, mestressa—estéu cansadeta ó nó? —Jo no estich cansada, Isidro,—mes aiga beuria jo.— Ne pega un gros cop d' aixada—y 'n fa sortí' un regueró. —Bebéu, bebéu d'aquesta aiga—qu'es aiga de mòlt valor, ne cura de mal de pedra—y tambè de tot dolor.
Si es perque hi anat á missa—per cert no teniu rahó, los ángels del cel davallan—y llauran quan jo no hi sò.
Esta versió es de creure que sia dels últims del segle xvii. Coneixem á mes altras versions; mes totas ellas sens cap classe de valor literari. Entre las menys dolentas n' hi ha una, escrita en un metro que vol venir á esser una especie de cinquenas, que comensa aixís:
Sant Isidro n' es criat á la vila de Madrit, etc.
# Sant Jordi

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sant Jordi pot tenir els següents significats:

### Llegendes

* Sant Jordi, llegenda d' Agna de Valldaura, inclòs a Tradicions religiosas de Catalunya (Barcelona, 1877)

### Articles

* Sant Jordi, Roses, article de l'Orfaneta de Menargues, inclós a Un tros de paper (Barcelona, 1865-1866).

### Texts jurídics

* Primeres ordenacions als Cavallers de Sant Jordi, dret medieval de Pere el Cerimoniós (Barcelona, 1371).
# Sant Josep i la Mare de Déu

1. Sant Josep i la Mare de Déu feren companyia bona; partiren de Natzaret matinet a la bona hora. Dondorondon, la Mare canta i el Fillet dorm.
2. No han trobat posada enlloc perquè els veien massa pobres; se’n van a un barraconet fet de joncs i fet de boga. Dondorondon, la Mare canta i el Fillet dorm.
3. Sant Josep va a cercar foc pels voltants d’allà i no en troba. Mentre ell és a cercar foc, Jesús neix dintre la cova. Dondorondon, la Mare canta i el Fillet dorm.
# No pot mostrar lo món menys pietat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
No pot mostrar lo món menys pietat pot tenir els següents significats:
* No pot mostrar lo mòn menys pietat, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* No pot mostrar / lo mon menys pietat, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

No pot mostrar lo món menys pietat com en present desobre mi pareix: tot·amor fall, sinó a ssi mateix; d'enveja és tot lo món conquistat. Hom sens affany no vol fer algun bé: com lo farà contra ssi, ab gran cost? Cascun cor d'om yo veig pus dur que post; algú no·s dol si altre null mal té.
Lo qui no sab, no pot haver mercé d'aquell qui jau en turment e dolor; donchs yo perdon a cascú de bon cor, si no són plant del que mon cor sosté. Secretament, ab no costumat mal, ventura·m fa sa desfavor sentir; d'Amor no·m clam, si bé·m port·a morir; bé y mal penssats, yo·n reste cominal.
Altre socors de vostr·amor no·m val sinó que·lls hulls me demostren voler, ne res pus cert de vós no puch saber, ans si més cerch, per ser content no·m cal. Yo veig molt hom sens amar ser amat, y el mentidor tant com vol és cregut; e yo d'Amor me trob axí vençut, que dir no pusch quant só enamorat.
Tornada
Amor, Amor, un àbit m'é tallat de vostre drap, vestint-me l'espirit; en lo vestir, ample molt l'é sentit, e fort estret, quant sobre mi·s posat.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# No guart avant ne membre lo passat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
No guart avant ne membre lo passat pot tenir els següents significats:
* No guart avant, ne membre lo passat, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* No guart auant / ne membre lo passat, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

No guart avant ne membre lo passat: un punt estret guarda mon pensament; no guart la fi, tenint mon seny torbat per lo voler affectat al present. No solament colpa del mal oblit, ne la tristor ne·l dan que me'n vendrà: passionat per hun present delit, no·m jaqueix temps per veure·l que serà.
Ja no conech mon dan ho mon profit, per qué·l voler en res no dubtarà; qui·m da consell, de seny és defallit, hoynt de mi lo que hoyr porà. Quant ma rahó féu contrast al voler, per aquell fon sobrada en la fi; d'ella senyal en mi no·s pot saber: voler vencé, rahó de mi fugí.
Mon pensament és en vós més qu·en mi, e mon delit per vós passa primer; jamés aquell ans que vós yo sentí, ma voluntat a mi troba derrer. Yo son content si veig contenta vós, e tant en mi aquest desig és gran, que·l sentiment és perdut de mon cos fins que·l voler vostre·s va sadollan.
Delit no sent la vostra carn toquan, tant mon voler del vostr·és desijós; tal passió d'açò·m veig al davan, que lo meu cor ne resta tremolós; e tant desig que assats me ameu, que no·s pot fer me basteu contentar; e si m'acost a vós, veure poreu que mon esforç és menys, per mass·amar.
No ymagín de mi us pusquau altar, car dintre mi yo creu que no veheu; pens que no bast plaure-us al praticar, e muyr de por que de mi us contenteu. E quant d'algú, de sa virtut m'acort, o d'alguns béns, o que sia molt bell, lo qu·en mi fall pens que us ve al recort, e desijau tot quant és en aquell.
A tot quant por ateny ab son mantell, tem lo meu cor, fent-se franch a la mort; cas no ymagín que no·m faça volpell, y el cert no crech e que·n fes Déu report. Quant me cuyt ser ab vós en millor punt, sens algun cas mude d'oppinió; distinctament mon ésser no apunt; a mal he bé, cerqant, trobe rahó.
Lo turmentat tem present passió que met oblit al mal de ser defunt. Em semblant cas a mi conech que só: fugint dolor, en major dolor munt. Tant de present me passion·Amor, que yo pratich molt qu·en amor me nou, e, conexent, me'n resta gran dolor, com lo meu puny en matar mi se mou.
Tornada
O foll·Amor, conciença·m remou que diga·ls mals de vós e lo fals bé; lo desperat no serà menys de fe, y a molt mesquí no·l fareu portar jou.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Nit de Nadal

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Nit de Nadal pot tenir els següents significats:
# Un tros de paper - Dues criades

-Pst! Mariagneta! A on vas tan cremada?
-Ai! No t'havia conegut. No en facis cas, que avui estic tan _atolondrada_ que ni menos sé el que em faig. És el Sant de la mestressa i, com tenim convidats, tinc molta feina; amb això, _adiós!_
(Són les vuit.)
-Que encara estàs allí mateix?
-Ca! Ja he estat en tres cases més. Ara serveixo a un desempleiat de l'Aduana, que no sé si és escrivent; vaja, és un dels principals. Al menos gasten molt. Són marit i muller sense família, però es tenen dos nebots afillats; dues criatures que semblen dos dimonis; tot el dia m'estan aturmentant, i això sí, no els digueu res, perquè, la senyora, sobretot els nebots. Per ells me'n vaig d'aquesta casa: com que ara acabo d'avisar al que li prenc la carn que si em sap alguna casa que m'ho digui. Ja podia anar a casa d'uns _malitars_, però filla, si vols que et digui la veritat, no m'agraden militarots; avui són aquí, demà se n'han d'anar, i això d'haver de conèixer sempre cares noves no fa per mi, perquè _vamos_, una... m'entens... i després, mai fa favor, perquè si tu vols...
Ai, pobra de mi! Les nou! _Adiós! Adiós!_
-Si vols que digui alguna cosa a una mare i filla que viuen al quart pis de casa; fa tres dies que no tenen minyona i...
-Ca! ca! No vull anar a cap quart pis, filla: no vui rebentar-me anant i venint de la font.
-Bé; si per cas ja et diré alguna cosa. Deixame'n anar, perquè, filla, és una casa que tot ho tinc de fer jo; la senyora no és bona per res, mai entra a la cuina. Això, si tu vols, encara és millor, m'entens?; però en dies com avui... Oh! i que no més hi ha tres fogons i una cuina com un cop de puny. I tú? ¿Que encara estàs amb aquell capellà?
-Me'n vaig anar per mor de sa germana; per ell sí que hi haguera fet anys, jo, en aquella casa; era un bon subjecte, mai em deia res. Només el veia a les hores de menjar; això sí, li agradaven els bons talls. Mai eren més de dos i em daven tres duros per anar a la plaça.
-Vaja! _adiós_, que tinc molt tard.
-_Adiós._
-Ah! escolta! ¿com és que no vas anar a ca'n Gibert, diumenge?
-Ai! tens raó que no havia pensat a dir-t'ho. Saps qui és aquí? La Paula.
-Quina Paula? Aquella de Puigcerdà?
-I doncs? ¿que no s'ha casat amb aquell carrabiner? Sempre m'ho vaig pensar.
-Ella diu que l'ha deixat an ell, però...
-Macatxo! ¡Tant que la senyora m'ha encarregat que portés lluç! Deixa'm arribar a la pescateria.
-_Adiós!_
-Vina'm a buscar diumenge!
-_Bueno!_
(Són les deu.)
ROBERT SANALL
# Un tros de paper - El teatre principal

Barcelona sempre ha tingut molts enemics.
Diem això perquè la fatxada del teatre de Santa Creu estava molt bé, bruta. Quasi ningú s'adonava de tal aberració arquitectònica, i, com tot era regalís d'aigua i escrostonats, si algun foraster se n'adonava, es creia fàcilment que era cosa que havia d'anar a terra aviat, i així anàvem passant.
Ara tot plegat hem vist que l'emblanquinen, i, és clar, ressalta i fa girar els ulls i és un pregó continu del nostre mal gust.
Ahir una pila de gent ne feien mofa preguntant:
-Que la llepa l'arquitecte?
-Que la volen rifar?
-Que la tapen amb papers?
-Que va en camisa?
Per amor de Déu tornin-la a embrutar! Ja que és tan dolenta, al menos que no es vegi.
Sempre m'ho vaig pensar, que els emblanquinadors en farien una de les seves.
Té! ¡Ara m'han emblanquinat la fatxada del teatre Principal!
No li faltava més que això! Sembla un _ramillete_ de sucre d'aquells que rifen per Tots Sants.
Proposa un manobre que la fatxada del teatre de Santa Creu es faci desaparèixer sense tirar-la a terra.
Diu que en engrandint un xic més les finestres no en quedarà borrall, i té raó.
Vaja, arquitecte! Així podria satisfer sa desenfrenada afició a les obertures i s'estalviava el discórrer línies i ninots.
En la fatxada del teatre Principal s'han pintat les pedres de manera que figurin pedres. No és estrany: jo coneixia un boig que va fer bronzejar un candelabre de plata.
# Obres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa I

OBRES COMPLETES D' EN
JOAN MARAGALL SERIE CATALANA ____
ESCRITS EN PROSA
I
NOTES AUTOBIOGRÁFIQUES : ESCRITS DIVERSOS PRÒLEGS
mcmxii :: GUSTAU GILI, editor universitat, 45 :: BARCELONA
| | Págs |
| Notes autobiogràfiques | 1 |
| Escrits diversos | 29 |
| Cercant el comte l'Arnau | 31 |
| An en Clavé | 37 |
| La lliçó dels ametllers | 39 |
| La parella eterna | 43 |
| Fermentum | 49 |
| De les reials jornades | 53 |
| Assaig de crítica | 75 |
| La ginesta | 81 |
| El Nadal de Sant Joan | 85 |
| Ville d'Eaux | 89 |
| Conversa bilingüe | 95 |
| L'octubre | 99 |
| Una calaverada | 103 |
| Cançó | 111 |
| Una missa del Gall | 115 |
| A la «Sagrada Familia» | 117 |
| Música amb màquina | 121 |
| Excursió a Tossa | 125 |
| Al foraster | 131 |
| Música de Mozart | 135 |
| Fòra de temps | 137 |
| Marta | 141 |
| Per curt de gènit | 147 |
| Al carril | 151 |
| | Págs |
| L'ultim xiscle | 155 |
| Ja hi som | 159 |
| Carnestoltes | 163 |
| La gran setmana d'octubre | 167 |
| Entenèm-nos | 171 |
| La dòna d'aigua | 177 |
| L'alçament | 181 |
| An en Pere Corominas | 187 |
| Visca Espanya!! | 191 |
| La parroquia | 195 |
| A Ivon l'Escop | 201 |
| El Fantasma | 205 |
| Ah! Barcelona | 209 |
| An en Cambó... I als altres | 215 |
| Per l'Empordà | 219 |
| La iglesia cremada | 221 |
| La «Lliga del bon mot» | 231 |
| La Lliga del bon mot | 235 |
| Una carta d'en Maragall | 239 |
| Pròlegs | 243 |
| Cançons de pandero | 245 |
| Pròleg al llibre «Poesies» de Francesc Pujols | 253 |
| Pròleg al llibre «Discursos» de Verdaguer | 261 |
| Començament | 265 |
| Pròleg al llibre català-portuguès d'en Ribera i Rovira | 269 |
| Pròleg al llibre «Enric d'Ofterdingen» d'en Novalis | 277 |
| Presentació | 291 |
| Pròleg al llibre «Hores lluminoses» d'en Morera i Galicia | 297 |
# Obres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa I/An en Clavé

Avui fa vint-i-quatre anys que va morir en Clavé, i avui, amb més devoció que mai, cantèm les cançons seves: les cantèm com a cosa nostra, rejovenides, perque lo que té bones arrels en la terra, a cada primavera treu brotada nova i més extesa. La gran virtut d'en Clavé va ser aquesta: l'haver fet arrelar el seu Art en la terra, i el jovent treballador català de quaranta i cinquanta anys endarrera, al sentir el reclam d'aquelles melodies d'ànima catalana, anava acudint com fascinat, a l'entorn d'aquell home perque'ls ensenyés de cantar-les. Allí va naixer lo mellor del nostre art popular modern, la música poesia del poble dins el gran centre industrial. Aquest poble tant individualista i esquerp va començar a enamorar-se de la armonia: els que abans eren cinquanta, cent homes, allavores van ser un coro; i ajuntats van coneixer un goig més de la vida: el goig de produir una cosa bella en comunitat d'acció i de sentiment. Obrant i sentint junts la bellesa catalana, es van anar adonant de que era un poble amb virtut propia i de que, per disfrutar, i per estimar, i per avorrir i per lluitar no 'ls calien capitosts forasters ni ideals manllevats. Per això avui, que'l nostre poble's va acostant a la plena revindicació de la seva personalitat, els treballadors catalans senten més que mai la bellesa dels cants d'en Clavé i comprenen la trascendencia de la seva obra més de lo que la podien compendre'ls treballadors de quaranta anys endarrera. Per això quan senten el reclam dels artistes herèus d'en Clavé, també com fascinats se'n hi van a l'entorn perquè'ls ensenyin còm se canten are aquelles passades, i en quines de noves se fa sentir avui l' ànima catalana. Per això en aquest dia en que fa anys que'n Clavé va morir, volèm mostrar que l'esperit que'l movia es més viu que mai i va fent el seu camí. No us heu adonat mai de que, quan se treballa d'aire, ve molt be'l cantar, i que sembla que'l cant ajuda a la acció com el vent que mou les veles d'un barco? Doncs, cantèm i treballèm per nosaltres i per Catalunya, i per la Catalunya nova, que som nosaltres meteixos; cantèm els cants d'en Clavé que van despertar-nos, i cants nous, que'ns acabin d'aixeribir i ens aumentin les forces. Cantèm i treballèm... i bon aire!
# Cant de la Sibil·la (Menorca)

El jorn del Judici parrà qui no haurà fet servici.
Jesucrist, Rei universal, home ser Déu eternal, del cel vindrà per judicar i a cada u lo just darà.
Ans del judici Anticrist vindrà i farà lo món trist, i fer-se ha com a Déu servir, qui no'l creurà fer-lo ha morir.
Lo seu reinar serà molt breu,
i dins poc temps lo poder seu
màrtirs moriran tots a un lloc
aquell Elies i Haenoc.
El Sol perdrà sa claredat mostrant-se fosc, i alterat, la lluna no darà claror i tot lo món serà tristor.
Gran foc del cel davallarà; mars, rius, fonts, tot cremarà. Les plantes mostraran senyal contra de son llur natural.
Lo foc encès, i molt ardent,
mesclat amb sofre molt pudent,
tota la terra cremarà que ningú en el món restarà.
Abres del cel venir veureu, amb los àngels lo fill de Déu, mostrant la sua majestat amb lo seu cos glorificat.
Mare de Déu pregau per nos,
vos qui sou mare de pecadors,
que bona sentència tinguem i que el paradís posseïgam.
Mon cor saltarà d’espant,
trobant-se ma llengua tremolant,
que sols el mot no puc formar
volent del juí final parlar.
Humil Verge qui hau parit Jesús infant aquesta nit, voleu a vostron fill pregar que dels inferns nos vulla aguardar.
El jorn del judici parrà qui haurà fet servici.
# Cant de la Sibil·la (Sant Iscle de Colltort)

Al jorn del judici parà qui aurà fayt seruisi Un rey vindrà perpetuall del cel, que hanc no fo aytal. En carn uindrà certanament per fer del segla jutgament. Al jorn...
Ans del judici tot anant parà una signa molt gran la tera gitarà sudor estremirà de gran pahor. Al jorn...
Aprés se hederà molt fort d'on és semblant de greu conort e's mostrerà ab crits e ab plos les infernales confosions. Al jorn...
Un corn molt trist resonerà del cel, qui'ls morts resuciterà, la luna e'l sol s'escurirà, Nula stella no y luirà. Al jorn...
Foc dexendrà del cel ardent E soffra, qui és molt pudent. Cel, tera e mar tot perirà, tot quant és ho delirà. Al jorn...
Ladons no i aurà hom talent de riquès, d'àur ni d'ergent, de res no aurà hom desir mas tan solament de morir. Al jorn...
De morir serà tot lur talent, ladons lus glutiran les dens, no y aurà hom qui no's plor tot lo món serà en tristor. Al jorn...
Los pugts e'lls plans seran eguals aquí seran los bons e los mals, Reys e compts e barons, Qui de lus fayts retran raysons. Al jorn...
Anch no y féu hom peccat tant secret Ni ó dix ne s'o pensec Que aquí no sia tot clar. Nul hom no y porà res celar. Al jorn...
Cascun cors se ànime coberà, Qui és bon e mal aquí parà los bons iran ves Déu la ssus, los mals iran en infern de jus. Al jorn...