OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cántichs/Salvació de l'ánima

SI l' ánima perdo,
salvarla he pogut;
si l' ánima perdo,
tot ho he perdut.
Quant or puch guanyar
y honors, bens y gloria,
lo dia en que moria
son pols del fossar.
Tot nu tinch d' entrar
al negre atahut.
¿Qué val sè alabats,
allá hont no son,
los que en l' altre mon
son atormentats?
¿Quins bens ha comprats
qui 'l cel ha venut?
Qui riqueses ama no 's pot saciar: son cor es un mar,
com mes tè mes brama:
millors bens y fama
dona la virtut.
¿De qué 'm serviria
lo regne més gran,
si en lo mon regnant
la Gloria perdia?
¡quant mes me valdria
may haver nascut!
¿Qué val ton cabell,
gentil Absalon,
tu que eras del mon
lo més ros y bell,
si ets penjat ab ell
al infern caygut?
Si 'm das Salomó
tot lo seu saber,
Davit son poder,
sa forsa Samsó,
si tinch quant de bó
lo mon ha tingut.
¡A Dèu! mon traydor,
ja trenco tos llassos;
morir vull als brassos
de mon Salvador:
Jesús, vostre Cor
serà 'l meu escut.
Si l' ánima perdo,
salvarla he pogut;
si l' ánima perdo,
tot ho he perdut.
# Cántichs/Veniu á María

VENIU A MARÍA
SIÁU nostre escut, siáu nostra guia, que may s' ha perdut un fill de María.
I.
Veniu, pecadors; la Verge vos crida; que tè per los cors la font de la vida: tè flors per l' infant, pel jove delicies; pels vells que s' en van, del cel les primicies.
II.
Veniu, orfanets; teniu qui us ampare: dels pobres noyets María es la Mare. Corones de flors teixíuli, donzelles; mes Ella vol cors, que son flors mes belles.
III.
Les flors del jardí son lletres que diuen lo sèu nom diví, que 'ls Angels escriuen. Los Angels y aucells la prenen per la alba; cantémli com ells angélica salva.
IV.
La Rosa es de Maig que baixa á la terra, de sol es un raig que l' ombra desterra;
son místich olor lo mon embalsama; María es l' amor ab que Dèu nos ama.
# Cántichs/Recórdat que ets pols

SI 'l viure t' es dols,
demá morirás:
Recórdat que ets pols, y en pols tornarás.   De pols Dèu formá á Adam nostre pare,
la terra es ta mare,
lo cuch ton germá:
tal volta demá
son menjar serás.
Recórdat que ets pols,
y en pols tornarás.
Demá la hermosura
del cos mes gentil,
d' un insecte vil
será vil pastura.
Tot bé que no dura
per l' home es un llas.
Recórdat que ets pols,
y en pols tornarás.
L' home es una flor
que, per mes que 's guarde,
del matí á la tarde
naix, floreix y mor.
Náixer es un plor,
la vida es un pas.
Recórdat que ets pols,
y en pols tornarás.   Si ta ánima es pura,
ab los Serafins
volarás de dins
de la sepultura;
àngel d' hermosura
del fanch sortirás.
Recórdat que ets pols, y en pols tornarás.
# Cántichs/Misteris de Dolor

AL jardí solitari Jesús arriba; pensant ab lo Calvari,
sua sanch viva. Rentau ab sanch tan pura
la ánima nostra, tornantli la hermosura
d' esposa vostra.
Ab cinch mil assots paga
les culpes mies,
quedant fet una llaga
y entre agonies.
Jesús, per endolcirvos
aqueix suplici,
desde ara vull seguirvos,
fugint del vici.
Espines afrontoses
son front coronan,
espines de les roses
que 'ls plahers donan.
Ab vostres mans divines, Jesús, quan mória,
no 'm coroneu d' espines,
sinó de gloria.
Tres vegades lo aterra
la Creu fexuga,
y 'm diu, estès en terra,
que ab Ell la duga.
La duré ab paciència,
Jesús amable; puix Vos sou l' ignocencia,
jo so 'l culpable.
De la Creu dura en l' ara Jesús espira,
y encés d' amor encara
per mi sospira.
Jesús, que vostres passos
seguint, un dia
repose en vostres brassos
l' ànima mia.
# Cántichs/Vanitat del mon

DEL Llibre sagrat
escolta la veu: Tot es vanitat,
sinó 'l serví á Dèu.   Quants umplen lo mon
demá no hi serán;
com venen s' en van,
nèu que al caure 's fon. Les vides son blat,
la mort sega arreu: Tot es vanitat,
sinó 'l serví á Dèu.
La vida es un riu
que corre á la mort; lo cel es lo port
hont lo just reviu.
¡Oh cel estrellat
qui fos ton hereu! Tot es vanitat, sinó 'l serví á Dèu.   Se naix gemegant,
gemegant se mor,
y sense dolor
no 's viu un instant.
Ditxós qui abrassat
espira ab la creu:
Tot es vanitat, sinó 'l servi á Dèu.   ¿Qué s' es feta, oh vell.
ta florida hermosa,
ta cara de rosa,
dentat y cabell? ¡Oh cos de pecat,
qui t' ha vist y 't veu!
Tot es vanitat, sinó 'l servi á Dèu.
D' aquell plaher dols
ne queda tristura,
d' aquella hermosura
no mès cendra y pols:
pols ¡ay! que aviat
també seguiréu: Tot es vanitat, sinó 'l serví á Dèu.
La vida 's consum
com un ciri encès,
y al morir no es res
sinó terra y fum: mes queda oblidat
qui immortal se creu:
Tot es vanitat, sinó 'l serví á Dèu.
La rosa tè espines,
tè taques lo sol,
tota boda un dol,
tot plaher metzines,
¡Felís qui ha posat
lo mon sota 'l peu! Tot es vanitat, sinó 'l serví á Dèu.
¡A Dèu! mon traydor, ¡á Dèu! vida loca; tens mel en la boca,
mes fel en lo cor:
Jesús m' ha cridat,
lo meu cor es seu:
Tot es vanitat, sinó 'l serví á Dèu.
# Cántichs/¡Guerra á la blasfemia!

¡GUERRA
AL blasfemar fem guerra en nom de Dèu etern, trayem de nostra terra la llengua del infern!
Es vici detestable, de Catalunya afront; fou lo mateix diable qui l' ha portat al mon.
Blasfemo, en ta malicia, sepulcre ets mal tancat, que escups ab immundicia fetor de condemnat.
La pedra que al cel llansas caurá sobre ton front, com llamp de les venjanses del Criador del mon.
Per fer á Dèu agravi ¿qué fas blasfemador? tens lo dimoni al llavi, l' infern dintre del cor.
Fuig d' eixa pestilencia, que es ella, oh joventut, verí per la ignocencia, punyal per la virtut.
¡Oh llengua catalana, mes dolsa que la mel, la llengua que 't profana te fa tornar de fel!
# Cántichs/Misteris de Gloria

DE la mort ressucita
nostra esperansa,
y del mon que visita,
las ombras llansa.
Al sol de vostra cara,
de llum cenyida,
ressucitaunos ara
de mort á vida.
Jesús puja á la Glòria
desde una serra,
y cantan sa victoria los cels y terra.
A l' ánima que plora
la seva ausencia
la aconsole, Senyora,
vostra presencia.
Son Esperit l' Altíssim
als seus envia,
y ab foch d' amor dolcíssim
los encenia.
Baixau també en nosaltres,
divina flama,
y amemnos uns als altres
com Dèu nos ama.
Al cel, en ales d' Àngels,
foreu pujada,
de Serafins y Arcángels
tota voltada.
Al Senyor que us eleva
á tanta glòria,
dels desterrats fills d' Eva
feuli memòria.
De Reyna L' Etern Pare
corona us posa;
lo Fill vos diu sa Mare,
l' Amor sa Esposa.
Que per lo Sant Rosari,
Verge Maria,
ab Vos pugam pujarhi
al cel un dia.
# Del meu tros - Al meu pare

AL MEU PARE
# El Yaciyateré

Quan hom ha vist un nen rient a les dos del matí com un boig, amb una febre de quaranta-dues graus, alhora que fora ronda un yaciyateré, s'adquireix de cop sobre les supersticions idees les quals van fins el fons dels nervis.
Es tracta ací d'una simple superstició. La gente del sud diu que el yaciyateré és un ocellot desairós el qual canta de nit. Jo no l'he vist, però l'he sentit mil vegades. El cantet és molt agut i malenconiós. Repetit i obsediante, com ningú. Però en el Nord, el Yaciyateré és una altra cosa.
Una tarda, a Misiones, vam anar un amic i jo a provar una vela nova en el Paraná, car la llatina no ens hi havia donat resultat amb un riu de corrent feroç i en una canoa la qual rasava l'aigüa. La canoa era també obra nostra, construïda en l'extravagant proporció d'1:8. Poc estable, com es veu, però capaç de filar com una torpedera.

## Notes al peu

* ↑ L'autor ha utilitzat el mot castellà chiquilín: "nen petit".
* ↑ El Yasy Yateré, Yasí Yateré, Yaciyateré o Jasy Jatere (del guaraní jasy: lluna) és una de les criatures més populars de la mitologia guaraní, relacionat amb la lluna i la fecunditat.
* ↑ L'autor va utilitzar el mot castellà "fino".
* ↑ Mot inexistent en castellà (vegeu). Potser el va prendre del portuguès: obsedante (obsessiu) o del portunyol.
* ↑ El Riu Paranà (río Paraná en espanyol, i rio Paraná en portugués) és, darrera l'Amazones, el segon riu més important de sud-Amèrica en termes de magnitud, i transcorre pels territoris de Brasil, Paraguai i l'Argentina, amb un curs de 2.570 quilometres.
* ↑ L'autor va utilitzar el mot castellà "bizarra".

## Fonts

* Quiroga, Horacio (1989). A la deriva y otros cuentos (en castellà) pp 201/204. Buenos Aires: Ediciones Colihue SRL. ISBN 9505810814
# El Noi de la Mare

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El Noi de la Mare pot tenir els següents significats:
* Lo noy de la mare, part de Cansons de la terra, Cants populars catalans col·leccionats per Francesch Pelay Briz i Candi Candi, Llibreteria de E. Ferrando Roca, Barcelona, 1866. Conté partitura.
* El Noi de la Mare, part de 40 cançons populars catalanes, Biblioteca popular de «L'Avenç», Barcelona, 1909. Conté partitura.
* Lo Noy de la Mare, cançó de bressol de Cántichs de Jacint Verdaguer i Santaló.
# El Gorg Blau

Adéu, tristor encastellada del pla de Cúber i Almallutx!... Seguint arreu l'aigua que fuig d'aquella terra desolada, sorprèn mos ulls la portalada d'un paradís... L'aigua s'atura a son encís i com que diga: reposau! —Dolça és la calma del Gorg Blau!
Les colossals penyes bessones, formant un freu meravellós, sols deixen caure un raig dubtós sobre l'estany pur i sens ones. D'encantament blavors pregones, com un safir, aquest estany fan resplendir i com que diguen: somniau! —Dolç és el somni del Gorg Blau!
L'antic camí en solitari voreja l'aigua, recobert baix del penyal, i sembla obert per un exèrcit llegendari... Passant del Gorg al mur contrari pel rústec pont, somriu la coma de la font com un idil·li tot suau. —Dolç és l'oasi del Gorg Blau.
Sortint del Gorg, per entre molsa, ramatges, eures i ramells, l'aigua jugant fa amb els aucells, seguit, seguit, música dolça. La neta escuma que ella espolsa,
singlota o riu? a qui escolta pensatiu, com que li diga: meditau! —Dolça és la parla del Gorg Blau.
Per entre flors, per entre espines, lo que era estany se fa torrent, i avall, endins, se va perdent per un rocam com en ruïnes... No hi troba ja murta ni alzines, molsa ni flors, quan allà baix, desfeta en plors, dins la gran Fosca, l'aigua cau... —Ai!, com la vida és el Gorg Blau!
* Aquesta obra es troba en el domini públic en aquells països en els quals els drets de copyright són vigents fins 70 anys després de la defunció de l'autor.
* Les traduccions d'aquest tipus d'obres poden no estar en el domini públic. (Més informació...)
# El Serraller

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El Serraller pot tenir els següents significats:
# La dida

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La dida pot tenir els següents significats:
# La del pagès

Ara s'ha dictat—una cançoneta de un fadrinet—i una minyoneta. Dos anys se tractaren—i's varen casar; les seves passades—vos vui explicar. Ell se diu Joseph—i ella's diu Maria. Són de Sant Martí,—terra divertida. Ell es fill d'un sastre—i fa de sabater; la minyona es filla—d'un mestre barber. Se'n pot alabar,—que ella es molt distreta; blanca com la neu,—sempre està rogeta. Té l'ull que li parla—i el cabell castany; minyona més maca—no s'es vista mai. I una cara té—com una pometa, molt presumideta—en el caminar; la dent menudeta,—sab molt ben parlar: pesa les paraules—quan les deixa anar. Jo m'hi vaig casar—amb molta alegria, i ara, si pogués,—me descasaria. Quatrecentes lliures—me van dar de dot, i abans de sis mesos—ja l'hem gastat tot. Si la'n faig filar,—diu que es aixerida, me diu que no pot,—que no té saliva; tot el fil que gasto—l'haig de fer filar; si això dura massa—no ho podré aguantar. Per anâ a sarau—ja's posa aixerida; ella se n'hi va—amb molta alegria, i jo'm quedo a casa—a dormî o treballâ; ella salta i balla,—qui sab lo que fa! Torna de sarau—tota fadigada, amb els fadrinets—tota acompanyada. I si vui renyar-la—se'n posa a cridâ: apareix que es boja—de tants crits que fa
No sab de cuinar—ni de fê escudella, i un dia va fer—caragols amb ceva, també cols i bledes—hi va barrejar; perquè vaig renyar-la—me va ataconar. No sab de cusî—ni de fer camises; de mitja'n sab fer,—prò també se'n prisa. Se'n va amb les veínes,—se'n posa a garlar: tot el dia passa—sense treballar. Jo m'hi vaig casar—sols per l'hermosura, i ara, trist de mi,—só una criatura; ara soc un pobre—fart de treballâ; per mi i per la dòna—tinc de guanyâ'l pa. Ja ho veieu, fadrins,—si'n passem de penes els pobres casats.—De totes maneres, el qui ho ensopega—es molt bon estat, però el qui ho erra—n'es molt desgraciat. Jo m'hi vaig casâ—sols per l'hermosura, i ara trist de mi,—só una criatura; quatrecentes lliures—me varen donar, i ara, pago censos—allí a Cornellà. Caseu-vos, fadrins,—amb una pagesa, no us enganyi'l dot—ni la boniquesa; feu que siga bona-pera treballâ, que la boniquesa—no us donarà pa.
# La dòna d'aigua i altres contalles

LA DÒNA D'AIGUA
I ALTRES CONTALLES
Traducció de J. MASSÓ VENTÓS
BARCELONA
Biblioteca Popular de «L'Avenç»
1911
| La Dòna d'aigua. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 5 |
| L'Ombra. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 47 |
| L'Abet. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 69 |
| L'Intrepid soldat de plom. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 86 |
| Els Enamorats. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 97 |
| Els Dotze viatgers de la diligencia. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 103 |
# La desconsolada

* La desconsolada, per Benjamin Barbé, traduït per Narcís Oller i Moragas (1882)
* La deconsolada, per Benjamin Barbé, traduït per Narcís Oller i Moragas, part de Obres completes de Narcís Oller VI (1928)
# La dona d'aigua

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La dona d'aigua pot tenir els següents significats:
* La dòna d'aigua, relat breu de Joan Maragall de 1907.
* La dòna d'aigua, conte de H.C. Andersen (traducció de Josep Massó de 1911), també conegut com La sireneta.
# Un tros de paper - L'honor nacional

Si se'n conten, de cuentos d'inglesos! Però cap com aquest...
A Londres, i en dos balcons, l'un al costat de l'altre, antes que es privés l'anar pels carrers a les orgues i als micos dels savoians, hi havia un andalús i un inglès esperant si veien alguna pantorrilla de les miss que al pujar l'acera s'aixecaven el vestit.
De prompte un savoià s'atura, toca l'orga, fa fer quatre coses al mico, para la gorra i l'inglès li tira un _scheling_.
L'espanyol, que va pensar: -Ara et pots lluir,- crida al xicot i li tira cinc duros.
L'inglès, que ho veu, li tira dos lliures esterlines.
L'andalús, ferit en son amor propi, dues unces, i, com tots dos eren riquíssims, veu's aquí que comença un verdader combat sobre qui més valor tirarà al savoià.
La gent, que a Londres és tafanera i vagamunda com aquí, comença a aturar-se, i, com és natural, quan el grupo va ser gros, se van formar dos partits: l'un dient que guanyaria l'espanyol, i l'altre l'inglès.
De dues unces ne van venir quatre; de quatre, vuit; de vuit, setze; i sempre el que era últim doblava lo que l'altre havia tirat.
Entre el grupo hi havia molts espanyols. Amb el calor de la cosa... _fuera_ l'inglès... _fuera_ l'espanyol... la qüestió es va fer d'amor patri i ja l'honor de les dues nacions hi estava interessat.
Després del diner va baixar la roba; després de la roba els trastos; i a l'últim, quan l'inglès va haver acabat tot lo que tenia, se gira a l'espanyol, i, dient-li -¡Veiam si encara em guanyaràs!,- s'abalança i... cataplum!... s'hi tira ell mateix.
L'andalús, al veure-ho, posa mans a la barana, s'aboca... i tot plegat se para... es repensa... i no s'hi tira.
-Oooooh!- se sent de seguida en el grupo -l'inglès ha guanyat! l'inglès ha guanyat!- I ja els espanyols se n'anaven amb la cua entre cames, quan l'andalús crida:
-Mentida, que he guanyat jo!
-¿Com pots haver guanyat si l'inglès ha perdut la vida, que val més que tot?
-Perquè jo he perdut la glòria del guanyar, que val més que la vida.
L'honor d'Espanya va quedar triomfant.
# A Betlem me’n vull anar, vols venir tu gallineta?

1. A Betlem me’n vull anar, vols venir tu gallineta? A Betlem me’n vull anar, vols venir tu rabadà? Un xiulet li vull comprar. (bis) Xiu, xiu, xiu, farà el xiulet, xiribit, xiribet, a Betlem, au, au, a Betlem, si us plau.
2. Un timbal li vull comprar. Tam, tam, tam, farà el timbal.
3. Un pollet li vull comprar. Piu, piu, piu, farà el pollet.
4. Un xaiet li vull comprar. Be, be, be farà el xaiet.
5. Un ocell li vull comprar. Tiu, tiu, tiu farà l'ocell.
6. Un gatet li vull comprar. Miau, miau, miau, farà el gatet.
7. Un gosset li vull comprar. Bup, bup, bup, farà el gosset.
8. Un porquet li vull comprar. Rony, rony, rony, farà el porquet.

## Font

* MAIDEU, Joaquim: Llibre de cançons. Crestomatia de cançons tradicionals catalanes, Barcelona: EUMO (1992, 1ª ed.).
* Una altra versió, sense les estrofes 4 i 5 a Cançons populars i tradicionals a l'escola; Generalitat de Catalunya, ca. 2002 (Wayback Machine, arxivat el 17 de gener de 2007).
# A Catalunya

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
A Catalunya pot tenir els següents significats:
* A Catalunya, de Josep Pers i Ricard (1848): Com la hermosa donsella que en los brassos...
* A Catalunya, de Joaquim Rubió i Ors (1858): Sobre un fondo de adustas montanyas...
* A Catalunya, d'Isabel de Villamartín (ed. 1859): Donam inspiració Musa estimada...
# A Betlem me'n vull anar

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
A Betlem me'n vull anar pot tenir els següents significats:
* A Betlem me’n vull anar, vols venir tu gallineta?, nadala popular.
* El rabadà, nadala popular. Comença de la següent manera: A Betlem me'n vull anar, (bis) — vols venir, tu, rabadà? (bis)...
* A Betlem me'n vaig, poema de Jacint Verdaguer. Comença de la següent manera: A Betlem me'n vull anar — A Jesús vull adorar...
# Compareixença del president de la Generalitat sobre el confinament de Catalunya

Compareixença del president de la Generalitat
Palau de la Generalitat, 13 de març de 2020
Estimades conciutadanes, estimats conciutadans,
Ha arribat l'hora de prendre decisions complicades però necessàries. Aquests últims dies hem anunciat mesures extraordinàries per a contenir la pandèmia del Coronavirus. I tanmateix, l'evolució dels contagis, que avui ja arriben als 500, ens exigeix ser ara encara més dràstics.
Fins ara, hem limitat l'activitat i el moviment de la societat, li hem demanat abaixar el ritme per a poder atendre allò que és realment imprescindible i no col·lapsar el sistema sanitari.
Ahir vam prendre la decisió de confinar els municipis de la Conca d'Òdena, amb Igualada al capdavant. Avui pensem que ens hem d'avançar i anticipar-nos a una evolució massa ràpida de la malaltia al nostre país. I és per això que creiem que cal confinar tota Catalunya.
Es tracta de restringir la mobilitat d'entrades i sortides al país. Creiem que cal fer un pas endavant amb un confinament solidari per autoprotegir-se i, a la vegada, protegir els del nostre voltant. Estem preparats per fer-ho. Tenim la capacitat per fer efectiu el confinament de Catalunya. No ens podem permetre el col·lapse del sistema sanitari i és per això que hem de ser solidaris amb els nostres veïns, les nostres famílies i amics, i amb tots nosaltres.
Necessitem que l'Estat espanyol acompanyi el confinament amb l'aturada de les entrades i sortides al país a través dels ports, els aeroports i el transport ferroviari. Així ho hem sol·licitat al Govern espanyol, que és qui ostenta les competències en aquestes infraestructures. Esperem la seva resposta per poder posar en marxa el confinament sencer del país.
Demano a tots els ciutadans, joves, grans, petits i vells, que evitin fer cap viatge, cap activitat, que no sigui absolutament imprescindible. És un esforç que ens ajudarà a poder actuar contra la pandèmia. L'esforç de cadascun de nosaltres és imprescindible per guanyar aquesta batalla i aturar-la. És el moment de frenar, d'aturar-nos, d'evitar els contactes i de quedar-nos a casa tant com sigui possible. Us demano aquest esforç solidari i decisiu.
Hem de confinar el país. Necessitem la col·laboració del Govern espanyol per aturar les vies d'accés que són de la seva competència. Els nostres cossos de seguretat i emergències estan preparats per fer-ho. Ho podem fer; ho hem de fer.
Vull agrair a tota la ciutadania de Catalunya l'esforç que està fent. Vull agrair la seva comprensió i la seva enorme solidaritat. Deixeu-me que ho agraeixi avui especialment als ciutadans d'Igualada, Vilanova del Camí, Santa Margarida de Montbui i Òdena pel seu exemple. Catalunya està amb vosaltres. També hem d'agrair i ho faig en nom de tot el país la feina incansable i generosa dels cossos de seguretat i emergències i del personal sanitari. Són un orgull per a tots.
Som en un moment decisiu per a tots. Un moment decisiu per Catalunya. La pandèmia ens posa a prova i demostrarem que som una societat forta, valenta, responsable i solidària.
Moltes gràcies.
# Conforms desigs, ab calitats diverses

Conforms desigs ab calitats diversas, Obrant ensemps formen la creatura, Actes unint pel cel ánimas junta Nudrint en sí per los nou cels de Feba. Al mon no té compliment en esser, Saturnus, riu é Vénus s' en delita: Tals d' aquéts fets lays, cansons ne cantan, Fora millor plorassen lur fortuna,
TORNADA.
Mon claregant si ment ó dich falsía A vos consent esser la fi donada De mes dolors recontar á quis' vulla, Car del que dich sabéu la mes partida.
# Comparansa

COMPARANSA
Si allá en nubolada obscura
Brilla l'arch signe de pau,
Es que's mesclan en l'altura
La llum del sol viva y pura Y l'aigua qu'á gotes cau.   En l'espessa nubolada
Que cubreix l'ánima aquí,
La poesia inspirada
De plors y llum engendrada
N'es com l'arch de Sant Martí.
Alta, pura, colorida,
Brilla com l'arch celestial;
Sols brilla quant s'es unida
Ab llágrimes de la vida
La claror del ideal.   1880.