# Horas de nostra dona Sancta María

Plant de Nostra Dona Sancta María
Horas de nostra dona Sancta María
A vos, Deus glorios!
Lo peccat de n' Adam
A la verge Sancta María
Rey glorios!
Els cent noms de Deu
L'Art de la Alquimia
El desconort
Lo cant de Ramon
Lo dictat de Ramon
Aplicació de l'Art general
Medicina de peccat
El consili
Deus, en vostra virtud comença Ramon aquestas horas de nostra dona Sancta Maria é cántense al só dels hymnes.
A honor del major Senyor Jesu-Christ, vull far per s'amor Set horas de sua mayre Que es de peccats repayre, Per esperança é perdó; Las set horas aquestas só: Maytinas, prima, tercia, Mitg dia, nona i sia Vespres, completas, é si y fós Altre hora fora juyós. Cascuna es de setenas Qui son de oracions plenas: L'hora qui es de maytinas Es de personas divinas: Prima es de la humanitat Ab que Deus ha el mon creat (1):
Tercia del Esperit Sant Qui set dons dona en amant; Mitg dia de set virtuts Qui son carreras de saluts (2): Contra los set peccats mortals Está nona hora cabals: Vespres son dels set sagraments Qui de la fe son ornaments: De set cosas es completa Ab qui los Sants fan colleta De sanctitat perpetual En gloria celestial.
A vos mayre de pietat Me confes de tot mon peccat Ab dolor é contricció, Volent far satisfacció A mon poder del falliment Qu'ay fayt ves vos é mante gent: E vos, dona, per pietat Prenets esta hora en grat; La qual dic per vostra lausor E p'el vostro fill Salvador. Ave María alegramen Diga hom al començamen.
Es un Deu éuna dona Qui sobre totas es bona; De aquests dos es trastot lo mon En lonch, pregon, ample é redon; La dona es Sancta María Qui á fill sens d'hom paria, E es un fill home é Deu; E çell qui tot vol esser seu No hage pahor á la mort, Que lo mal esperit l'emport; Car Deus lo vol al cel haver Pus tot s'es dat á son voler.
En la divina natura Es un payre sens mesura; En la natura humana Una dona es qu'hom reclama; Nostra dona mayre de Deu Qui es filla de l'hom fill seu, E del payre é la mayre fó (3) Mercé, pietat é perdó. Amdos están en aquel port On hom no mor á mala mort; Lo payre é la mayre amdos Sien payre é mayre de nos.
Es un fill Deu en Deitat Fill de sa filla Christ nomenat (4), Qui es trames per son payre Per esser nostre Salvayre. Aquel fill ha tan gran virtut Que sens ell hom no ha salut; E té per sa mayre perdó E no diu á null hom de no De neguna perdonança Si en sa mayre ha fiança; Aytal fill sia conegut Per tot lo mon é car tengut.
De Deu payre é fill amant Hix un esperit qui es sant, E es creayre é senyor, E vol la puella d'amor Mays que quant ha creat sajus E l'ha sus enfora Jesus; E quant prega hom la puella (5) Que li ajut li consella, Que á son fill ella deman Só de que hom la vá pregan, Puys l'ha fayta mayre d'honor E refugi de peccador.
Lo mon ha sol un creador Qui l'ha creat per far honor A la puella sa mayre De los peccadors guiayre Com son en tribulació, E pregon ella que lur do Conçell, confort, gaug é amor, Com servesquen nostre Senyor Ab tot quant han á lur poder E de lurs peccats dol haver; Aquella puella es cabal De tot ço perque amor val.
Un recreador de quant es En una verge home se fes, Ab una tal condició Que vengués á salvació L'humá genre qu'era perdut, E que la verge fos salut De tots aquells que l'amarán, E qu'el creayre en istán Complesca sua demanda, pus sa mayre ho comanda, Perque's confort tot peccador Si ama la dona meyllor.
Gloria nostra dona'l cel Ab l'ángel Sant Gabriel E ab tots los sants que la y son En veser son fill desiron, Qui'els dona gloria tan gran En membrant, entenent é aman, E ab un tal sguardament Que no es nengun hom vivent Qui la pogués dir ni pensar: -Fill, dix la Verge, pus poch dar En est loch tal gloriament Veng'on say tuyt nostro'n parent.
Ah Deus! ¿con gran maravella Es que regina puncella Haje ver home conçebut Qui ver Deus sia sdevengut? Emper no'n so y maravellat Pus que fo per lo esperit Sant, Qui pot complir quant vol haver, Si voluntat ha, ab son poder (6). Mas la virtut d'on fó plena Quant li fó fayta estrena De fill Deu home qui fos seu No la pográ far major Deu.
Quant consir la nativitat Qu'home ver pusca esser nat De fembre verge é passar Un cors per altre sens trencar, Molt stay en gran spaven Tro que pens lo conçebimen Qui fó per miracle complit Per lo Senyor Sant Esperit; Mas quant consir lo gran plaer Que la Verge hac sens doler En enfantar home é Deu, Me maravell sobre'l seyn meu.
Anc pasio de passió Ne de neguna acció Poch sofrir cos ne pensament, Com soferi la Verge humilment, Quant vi son fill tant ahontat Sus en la crotz mort é penjat; E adonchs desirá morir Car no's podia sostenir; Mas car havia gran plaer En son amorós fill veser No la podia pendre mort, Estava en guayg é desconort.
Quant Jesu—Christ fó mes al vas, Dix la regina: — ¿Qué farás? Irás á mayso per morír, O estarás say per vivir En veent aquest moniment? — De mentra era en est pensament L'arma de son fill devallá En infern, de lo qual gitá Adam é tots sos companyons Per victoria é perdons. —Ah! dix Abraham, de ma cusina, E com es de nos medicina!
Jesus resucitat, sentit Recobrá é virtut l'esperit De la regina en plaer: On fo conformat sens doler; E dix á son fill en rien: —¿Que s'es feta soptosamen La greu dolor qu'eu suy sentir! E vos fill ¿podets may morir?— E quant recobrá son scient, E conech manifestament Que son fill fó resucitat, Null gaug al seu es comparát.
Quant Jesus hach son fayt complit Al payre, al Sant Esperit En est mon, ab san Gabriel E ab tots los ángels del cel, Puja el sen á son payre, Al cel qui es son repayre; E sa mayre'n lo mon lexet En qui molt paubrement visquet, Per ço que gran eximpli fós A hom rich, avar é ergullós, E que tots jorns son fill pregás Que als peccadors perdonás.
Resucitará tota gent E venrá á lo jutjament De Jesu-Christ qui es Senyor, Qui dirá á li peccador: —Anats á lo foch infernal A haver dolor perpetual.— Edirá á la puncella: —Mayre! vostres fills apella A la gloria eternal, E dona lur juy per cabal (7) A tota la lur voluntad, Pus que per ells m'has tant pregat.
A la mayre del gran Senyor, Mayre de valor é d'amor, Ha donat lo Sant Esperit Un dó qui está molt complit, Apellat sapiencia, Per ço que aquel hom sia En lo seu libre nou escrit, Qui haurá d'ella gran bé dit; Perque diguen bé de s'amor Tuyt li just é li peccador: Car ella'ls dará tal saber Que poran lo seu fill veser.
L'Esperit Sant enteniment Dona qu'hom sia conexent (8) De ço que es bé é es mal; E la regina atretal Lo dóna á çells qui son seus, Per ço qu'ells coneguen Deus; E la regina á l'esperit Ha un gran orde establit, Qu'hom entena son fill amán (9) Ab contricció é plorán, Que lur perdó culpas é torts E que los guard de malas morts.
Dona Sant Esperit consell A la regina, que capdell Lo mon á via de salut (10); Mas hom s'es tant desconegut Que no's vol lexar capdellar A la regina, ne pregar Que lo consell quant es vençut, E'n mortal peccat cahut, E está tot desemparat, Com á home desconsellat; E si la regina no pregás Son fill, fora'l mon en mal cas.
Sant Esperit dona força A tot hom qui bé s'esforça A reclamar quant es cuytat (11) La regina de pietat, Qu'enfortex tot pensament Qui sia humil é tement Contra falliment é peccat; E télo tan fort esforçat Si es pacient per sa'amor, Qui tuyt li demoni major No'l poden pendre ne forçar, Car al seu fill lo fa guardar.
Sciencia es donada Per Sant Esperit, pausada En la douça dona d'amor Qui la dóna al peccador, Per ço que sapia on es Socors, pietat é mercés; E que á ella los deman, Car del donar ha gran talan, E dona sciencia infusa, E quant hom li quer no s'escusa; Ans lo te fortment á mal A çells á qui saber no cal.
Pietat! quius ha donada A la Verge coronada, Haus donada al Sant Esperit, Per ço que no sian punit Li peccador qu'han fiança En la Verge quins avança En tal granea é bontat Que per vos son tuyt salvat, E estors á foch qui mays no mor. Pietat! venits á mon cor, E fayts n'exir suspirs é plors Membrant la regina d'amors!
Temor! d'amor sots venguda De la regina quins ajuda; Sots per l'esperit tramesa, De Deu é d'amor dexesa, Per ço que tots comunament Temem á fayre falliment Contra la douça puncella Que ab amor nos apella: Çella é'l Sant Esperit En nos no han re depertit: Temor! ab vos mercé deman A la regina en ploran!
Justicia es ço perque just Fa ver judici: é al fust Pujá á morir lo Salvador Per desliurar li peccador, E per donar justicia A sa mayre verge pia; Per ço que faça jutjament De tot hom qui es penedent (12), Qui de peccats demán perdó Prometent satisfacció, Que si's jutje sia jutjat E'l peccat sia perdonat.
Prudencia es la virtud Perque hom eleig salut, E fuyg á mal é peccat, E es donada de bon grat Per nostra dona á son amich, Com per altre mal se castich. E sapia el bé que pot far E lo mal que pot esquivar; Perque prudencia es luts Que mostra vías de saluts, E mostra carreras de mort, E aporta hom á bon port.
Fortitudo es tal virtud Que conforta cor combatut Contra malvestat é engan Ab esperança, é 'en pregan La regina que li ajut, Com l' enemich sia vençut Ab fortitudo, que es port En qui cascun hom es tan fort, Que vens é no está sobrat; E qui es bé enamorat De la Verge, mayre é flor, Sia forts contra fals amor.
Temprança es virtud cabal, E 'n sanitat mays qu' altre val; Es virtud que soven dona Bons mérits á la persona; Fa viure mesuradament Menjant, parlant é en vistent; E vol la dona de valor Que hom l' haje per sa amor; Car ella la hac en est mon, Perque tots aquells d' ella son, Qui de temprança son vestit E ab ella son be noyrit.
Fe es virtud ab que enten Veritat nostre entenimen Com enten sobre son poder; E qui la fe vol mantener Dels articles e 'l sagrament, Será en lo manteniment De la Verge, qui fe amá Quant Gabriel la saludá; La nostra fe 'n ella romás Quant Jesu-Christ passá p 'el pas De la mort qu' hay gran dolor, Car la fe no ha mays d' honor.
Es esperança la virtut Ab qu' hom espera la salut Que vé de merce é perdó, E mou la Verge á rahó, Que deja á son Deu fill pregar Que tots aquells vulla salvar Que en ella han bon esper, Perque esperança, car tener La deu tot hom pus que tant val, E que la tenga per censal De la Verge que li consent A tot lo seu requeriment.
Caritat es virtut major Ab que hom ama 'l Deu d' amor, En aman son prohisme é sé, E la regina qui la té, Per ço que la dó á tot for E 'n puscha hom complir son cor, Aytant quant l' hom volrá complir E ab gaug viure é morir; E qui caritat vol haver Faça á la Verge son plaer, Car sens ella no 's pot donar Vendra, comprar ne autrejar.
Avaricia es çell peccat Qui es mays contra caritat, Contra larguea é perdó; Espera 'n satisfacció E no 's sadolla hom de res, Ans lo sotsmet á tot quant es, E pert n' hom la Verge d' amor Qui no prega nostre Senyor Per negun hom que sia avar, Car per re no' l pot amar; Pus que de diners fa tresor E no del fill seu en son cor.
Glotonia es çell peccat Perque vé ans paupertat, E perque hom es soven mal sá E en sas paraulas vilá; E aquell hom que es golós Mays que altre hom es pererós; E quant, no menja es irat, E trist está quant ha menjat: En la dona, flor de amor, Hom golós no troba sabor, Perque la Verge no 'l requer Que li faça negun plaer.
Luxuria es pudent peccat Qui en hom consuma sanitat; E es peccat que mays desplau A nostra dona, qui 's plau De virginitat é odor Que hix de blanca flor d' amor. E aquell hom luxuriós Es trop vilá e ergullós, Si nostra dona vá pregan Que sia 'n re d' ell membran, Car dos contraris no estan En un acort ne en un talan.
Ergull es peccat qui en alt Vol estar, e 'n jus pren tal salt, Que negun home ergullós No ha amichs ne companyos. Ergull no hac la plasenta Quant dix:—Vet mala sirventa (13) Del Senyor, fasse 'n son plaer. E hom que orgull vol haver No es per la Verge membrat A la mort quant será jutjat; Ans lo dexa anar á la sort Del demoni á mala mort.
Accidia es neglegiment En far bé, é es amament De falliment é de tot mal; Perque accidia no val, Ans desval tant, que tol valor E' n pert hom la dona de amor, Qui ama bé en tot quant es, Perque es vilá é descortés Vays la Verge é accidiós, E mays que altre es anujós, E ja la Verge no 'l valrá A la mort quant ops li será.
Enveja es desijament De castell, fembra ó argent, Contra caritat é rahó Volent hom la possessió D' altruy, sent que no' y ha null dret; Perque enveja lo sotsmet A ira é á dampnació; E já no fa sa oració A nostra dona que l' ajut; Car envejós no ha virtut Que sia exoit ne entés; Car ab peccat null bé no es.
Ira es trista passió E voler contra elecció De lexar mal é pendre 'l bé; Perque hom irat no reté En son voler sa libertat; Car ira lo té carçerat, E torba son enteniment, E fa 'l fer mal soptosament; Perque null hom qui es irat En la Verge ha amistat; Ans es per ella mal volgut, Pus que per ira es vençut.
Matrimoni es sagrament Que fa cópula carnalment D' hom é fembra, é es amat Per la Verge, que castedat Ama, car está ajustat (14) Seguents l' orde que fó pausat En na Eva é en Adam; E tot hom que castedat am Sech lo primer ordonament, E es á la Verge plasent, Que vol que hom sia engenrat Ordenadament sens peccat.
Baptisma es lo lavament Del peccat qu' el primer parent Han sobre tots homens sembrat, Peccat original nomnat (15); Lo cual baptisma ha en grat Nostra dona, car començat Fó per son fill en la crotz; Quant ab sa sanch nos lavá a tots, E 'n flom Jordá fó batejats, Per Sant Esperit saludats; Gran fó lo seu baptisament (16), Car molt hom n' ja salvament.
Confirmar es lo sagrament Que confirma el batejament Que han fayt del petit infan, Lo cual atorga cuant es gran, Ab voluntat é enteniment: E Christ fó lo confirmament Sus en la crotz ab sa greu mort, Ab la qual mort son say estort De mal peccat original; E la regina qui mays val Vol que hom sia confirmat, Pus que en vera fe es entrat.
Lo sant sagrament del altar Es dó á qui Deus no pot dar A paraula mays de poder, Ab la cual Christ fa son cors fer Ab lo prevera en traspassan Pa é vi, en carn é sanch Que es de nostron rey Jesus Ell estant al cel é sajus. La virtut de aquell sagrament No la pot dir hom vivent, N' el gaug que nostra dona n' ha, E majorment si hom just lo fa.
Orde d' acolit, diaque, Prevera é subdiaque, Es sagrament per Deu servir En cantant é la missa dir, E en infants á batejar, E 'n matrimoni, confessar, E lo prevera que perdó, E faça estrema-unció, E sia vicari de Deu, E beneescha tot hom seu, D' aquest sagrament fa plaer A la Verge qui 'l vol haver.
Penitencia es sagrament Per qui hom fa dejunament, E 's penet é requer perdó, E hom fa satisfacció De sos torts contra greus peccats, E vol qu' hom sian carçerats En temor e' n aflicció, Ab dolor é contricció; Aytal sagrament ha virtut Qui mou la dona de salut A una tal devoció, Qu' á penedent no diu de no.
Es la extrema-unció Sagrament de querer perdó A la fi assumadament E qu' hom faça confirmament De la fe en que ha estat, E cascun s' en sia untat Ab crisma com ver christiá; E fo fayt en Christ quant penjá En la crotz ab sanch é suor, E en la regina ab plor, Car ab negun sen no peccá (17) Mays que nostres peccats plorá.
Membrança de gran dó De esperança é de perdó Fa coratje franch é joyós E' n tots los fayts virtuós, Per virtut del remembrament, Si hom membre la pus plasent Qui de membrares joy é flor, E fa membrar per nostr' amor A son fill nostra frevoltat, Per ço que haje pietat, E per res no 's pot abstener Que nos am ab tot son poder.
Çell qui enten ab veritat Son falliment é son peccat Ab contricció é temor A la mort no hage pahor, De son falliment é peccat Si enten la gran pietat Que ha de tots los peccadors La douça dona de valors, Que no sofer qu' hom sia mort Ab neguna colpa é tort; Pus que hom sa valor enten E 's penet de son fallimen.
Qui ha veraya voluntat A nostra dona de bon grat, Ha un tant noble amament Que en tota res es avinent, Leyal, humil, franch é cortes E no falla 'n neguna res; Car nostra dona el té tan car Que no 'l lexa en res errar, Amem donchs la Verge molt fort Car ella es de tot gaug port, Ont hom está segurament E no tem nulla re vivent.
Senyors ángels, nous cal pregar La regina qu' ens vulla amar, Car ella ens ha tan gran amor Que no y ha master pregador; E vos senyor Sant Gabriel, Michael, Seraphin, Raphael, Fayts li 'n gracias é merces, Car nostra advocada es; Car si per sa amor no fós Ja no pográ negú de nos Fugir á pena infernal Ni haver gaug celestial.
Gay só quant vull imaginar En la Verge gloriejar, Que ha al cel imperial. Imaginar mays me val Que tot quant hay sentit de sa; Car tots los sants que son d' allá Canten de la sua valor, Pregant per li peccador. Mays quant imagin lo turment Qu' en infern están longament, Adonchs suy trist é hay pahor Trò membr' á la dona d' amor.
Quant veig la terra é la mar, Lo cel, é aug aucells cantar, E sent de las flors lur odor, E de las viandas sabor, E toch frap, fust, aur, é rubís, Per la dona de paradís Ab la qual parle en pregan; Quant l' arma é 'l cors li coman, Adonchs sent al cor tal douçor Que hanch no la sentí major, E dich á la Verge ploran: —«Veus ne dona 'n vostre coman (18).»
Aquell qui bé volrá pregar La meyllor dona, é orar, Acus se de son falliment, Desix aytant jutjament Contra sí com ama perdó; Car pus ell se pos en rahó, No 'l pot la dona de no dir De res qui si vulla querir; Mays çell qui ama mays salut Qu' el judici per Deus volgut, No fa oració leyal, Ans ho té la dona á mal.
Las set horas son finidas E per RAMON proferidas; A la douça dona d' amor Pregon per él li peccador.
(1) Ab que Deus ha 'l mon recreat: (2) Qui son de creaturas saluts: (3) E del payre é la mayre só (4) Fill de sa filla Deu nomnst, (5) E quant prego 'n la puella (6) La voluntat ab son poder. (7) E doner lur mi per cabal (8) Dona com sia conexent (9) Com entena son fill aman (10) Lo mon havia de salut; (11) A reclamar quant es irat (12) De tot lo mon qui 's penedent, (13) Quant dix:—Vetme la sirventa (14) Ams, car está amistat (15) Peccat original nomenat (16) Gran fó lo seu banyament, (17) Car ab negun seu no peccá (18) —«Deus me don en vostre coman.»