OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Vólgra ser nat cent anys ó pus atrás

V.
Vólgra ser nat cent anys ó pus atrás
perqué son cert que 's pijorat lo món
aytant poch val qu' ell mateix no sab hón
sa 'ulesa gran en pus baix lloch baixás.
E veig un cas de rahó apartat
que lo mal hom fá casa prop la forca,
é l' home just fuig é 's met'en cavorca
per aquell mal que james ha pensat.
Foll es aquell qui vol haver usat
de mal saber hon será ben entés
imaginar déu que será représ
é sens murmur no déu ser comportat.
Car lo mal hom déu ser cridat ab trompa
perçó que á mi é altres no engan,
tant son aquells qui per bons homens van
que difamats cesària llur pompa.   Lo just voler pensa com encorrompa
ficte voler acolorat de be,
allá donchs es guardada bona fe,
com leix fet acusador lo trompa.
Aquell es dit misericordiós
que guarda 'ls bons que no 'ls sia tort fet
perdonador al qui leig fet comet
d' infinits mals dóna ocasiós.
Fama temént l' hom es dit virtuós
é çó no cáu en hom desvergonyit
donchs lo mal dir no déu ser en oblit
puix que virtut mostra l' hom viciós.
Al vici som moguts naturalmént
é costrenynos pór de la mala fama
beneyt aquell que 'l be sa boca brama
é diu lo mal com be n' es coneixént.
Es mal senyal del qui es desplassént é 's mor d' enuig con mal dir s' acostuma é l' es mòlt gréu fins ne óu dir la suma d' algun leig fet vehént si mal mirént, si com aquell qui en forca véu morir son companyó qui no 'l passa del mal,
é diu que es cosa descominal
que per tal fet dega mort sostenir.
Tornada.
Ja de presént delit no puch sentir sinó semblant aquell del temps passat
é com lo cerch é tal no 'l he trobat
á mi mateix é tot lo món ahir.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XIII

Lo rey stech aqui gran temps, que no li poch res fer, quel castell era molt be aparellat de vianda e d'armes e de lo que mester havia. E quant viu lo rey que no hi podia res acabar, leva s'en e torna s'en ab ses osts.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XCIII

Ab tant partiren se devant lo rey e anaren devant la ciutat de Mecina; e cridaren als homens del mur; e los homens del mur demanaren los que demanaven. «Barons, dix En Pere de Queralt, nos som missatgers del rey d'Arago e volriem parlar ab lo vostre capitani, ser Alaymo». Quant aquells ho hagueren entes, anaren ho a dir a ser Alaymo llur capitani; e vench
encontinent, e feu se al mur, e demana als missatgers quins homens eren ne que demanaven. En Pere de Queralt respos: «Sots vos lo capitani de Mecina?». E ell respos: «Certes! be son yo lo capitani de Mecina. Per que ho demanats?». -Senyor, dix En Pere de Queralt, nos som missatgers del rey d'Arago; e pregam vos de la sua part, que hajats treves ab Carles, tant tro que nos hagam parlat ab ell de ço que dir li havera de part del rey d'Arago. Ell no ha ja feta resposta a les nostres paraules. -Certes! dix lo capitani, yo no creu que vos altres siats missatgers del rey d'Arago; e ja per vostres falses paraules yo no havre pau ne treves ab ell. E d'aqui avant partits vos de aqui, e tenits vostra carrera». Ab tant veren que res no y podien acabar ab ell, tornaren s'en a Carles. «Senyor, dix En Pere de Queralt, nos havem parlat ab lo capitani e no havem pogut res acabar ab ell. Per cosa que nos hagam dit, no vol creure que nos siam missatgers del rey d'Arago. -Barons, dix Carles, anats vos reposar tro a dema; que havre hagut mon consell, e havrets ne reposta». Adonchs s'en tornaren a llur ostal e estigueren tot aquel jorn. La nit que vench apres, Carles se recolli en huna galera tot privadament, e lexa sa ost, e passa s'en en la Calabria devant Mecina; e dexa manament que hom donas comiat als missatgers, per que ara nols volia fer resposta als missatgers del rey d'Arago. E mana que, sempre quels missatgers s'en fossen anats, que tota la ost, al pus tost que pogues e pus privadament, s'en passassen a Regols. De totes aquestes coses los missatgers del rey d'Arago non saberen res, ne sabien que Carles s'en fos passat en la Calabria. E quan vench al mati, vengueren tres cavallers als missatgers e dixeren los: «Senyors, lo rey vos diu que us ne anets; e digats al rey d'Arago quel rey Carles vol aparellar sos missatgers per los quals li trametra sa resposta». Ab tant los missatgers del rey d'Arago preseren llurs armes e muntaren en llurs cavalls, e ab llurs scuders tengueren llur cami, e cavalcaren dos jorns tro que vingueren en la vila de Randas. E aqui trobaren lo rey d'Arago qui fo vengut de Palerm, e digueren al rey ço que Carles los havia dit; e com havien parlat ab lo capitani de Mecina; e com Carles los havia trames a dir que s'en anassen, que ell hi trametria sos missatgers. Ara lexa a parlar lo llibre del rey d'Arago e de sos missatgers qui foren tornats a ell.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XII

e gran bocha e ben feyta, e grans dens e molt blanques que semblaven perles, e los ulls negres, e los cabells rosos, semblant a fil d'or, e grans spalles, e llonch cos e delgat, e los braços groços e ben fets, e belles mans, e llonchs dits, e les cuxes grosses e ben fetes, e les cames longues e dretes e groses per lurs mesures, e los peus llonchs e ben feyts e gint calsats. E fon molt ardit e prous de ses armes; e fo valent e larch de donar, e agradable a tota gent, e molt misericordios; e hac tot son cor e sa voluntat de guerrejar ab Serrayns. Lo rey En Jaume pres per muller la germana del rey en Ferrando de Castella, e hac ne hun fill qui hac nom N'Amfos. E sempre departils hom, per ço com eren parents.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XCVI

E axi amenaren lo al palau emperial, ab molt gran alegria, que semblant los fo que Deus fos devallat en terra de sobre ells. E en la ciutat hun prom qui era capitani molt prom e valent, que havia nom ser Alaymo, havia huna dona per muller qui era molt bella e gentil, e molt prous e valent de cor e de cos; que ella era llarga de donar, e quant era lloch e temps, valia be per hun cavaller, e anava tots jorns ab trenta cavallers armats, e guaytava la ciutat, e capdellava les gents lla hon era mester ques combatien, als murs ne als altres llochs de la ciutat hon era ops. Quant la dona aquesta viu lo rey, que null temps nol havia vist, fon molt enamorada, axi com de senyor valent e agradable, no gens per mal enteniment. Com lo rey fo en son palau albergat, els cavallers e la altra gent foren entrats en la ciutat, los menjars foren apparellats, el rey pres aygua mans e assech se a menjar, ell e tots sos cavallers. E menjaren molt alegrament. E micer Alaymo de Mecina menja ab lo rey, e madona sa muller. E puix serviren lo rey de tot son poder; si que la dona nos parti del rey hon que anas ne cavalcas per vila ne a casa; e servial, e feya li aytants de plaers com ella podia, e son marit, e tots quants ne havia en la ciutat. E
a poch de temps vingueren vint e dos galeres a Mecina e quatre tarides del rey, de rems, molt ricament armades. E aqui devallaren en terra e refrescaren de tot ço que mester los fo. E lo rey donavals prou pa e vi, e carn a bastament.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XCIX

Quant vench la nuyt, feu los passar en huna barcha en Cecilia. E quant foren aqui, anaren s'en al rey d'Arago e digueren li la missatgeria quel rey Carles los havia manada dir. E lo rey, com ho hac entes, mes mans a riure e sol no feu semblant que res li pesas ço que li havien dit. «Barons, dix lo rey, yo trametre mos missatgers ab vosaltres ensemps al rey Carles, per saber de la sua bocha si es ver ço que vosaltres deyts». E aytantost lo rey aparella sos missatgers, cavallers honrats e d'alt affer. «Barons, dix lo rey, anats al rey Carles, e amenats ab vos aquests dos missatgers qui m'han dites aquestes paraules de la sua part. E sapiats ab elles, si es ver qu'ell los m'haga tramesos ab tals paraules com vosaltres havets enteses. E si ell les vos atorga, escondits m'en, axi com vos vos esconderiets de hun altre cavaller qui us reptas de fe e de llealtat; e no li'n menets neguna honor, que yo lo y menare cos a cos».
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XCV

el pus poderos del mon, e que ab ell haga tretze milia homens a cavall haga axi vilment desemparada la terra». Mentre quel rey estava axi parlant ab sos cavallers de aquell fet e d'altres, hun altre hom vench a cavall molt cuytosament; e saluda lo rey e tota sa companya, e dix li al rey: «Senyor, sapies per veritat quel nostre enemich Carles es fuyt, ell e tota sa companya, e ha desemparada Cecilia. -Com ho sabs tu? dix lo rey. -Senyor, ço dix aquell missatge, car ja hir mati fuy yo ab los homens de Mecina en la llur ost; e mentre que les gents de Carles se recollien en les tarides, los fem gran dapnatge; ells havien morts be cincents homens cavallers, per ço com no havien leer quels recollissen. -Ara, dim tu, dix lo rey, sabs si Carles havia moltes gents d'armes, o per que ha desemparada la terra sens batalla? -Senyor, ço dix lo missatge, certa cosa es que en la ost de Carles havia quatorze milia homens a cavall e be cinquanta milia homens a peu sens los mariners; e havia hi, entre galeres e lenys armats e naus, be cent cinquanta, menys de barques e d'altres lenys». Quant lo rey hac entes aço que aquest hom li hac dit, maravellas molt com Carles havia desemparada la terra axi vilment sens batalla: «Certes, ço dix lo rey, a mi pesa molt com Carles ha axi desemparada la terra; que yo volguera be quel fet anas en tal guisa que cascu pogues provar son cos per fet d'armes; si que la huna part ne portas la honor o la llaor, per tots temps. E ço era la cosa que yo tots temps havia desijada, que yom pogues combatre en hun camp ab molts cavallers e prous de armes ab mos gentils cavallers e prous de armes». Ab tant lo rey mana que aquell mati fossen aparellats tuyt de cavalcar, que ell s'en volia anar a la ciutat de Mecina. Quant foren tuyt apparellats de cavalcar, al mati, lo rey cavalcha ab sa cavalleria e ab los almugavers e ab totes les gents del regne de Cecilia, tant tro que vench en la ciutat de Mecina.
# Compara son amor á una gran tempestat

SONETO XXXX.
Compara son amor á una gran tempestat.
 Obert ja lo vaxell sens arbre, entena; Lo mar ensupebít, tempestuós; Lo vent irat, y lo cel prodigiós; La nit gelada y de tenebras plena.
 Gran plor, confusió, angustia y pena Combaten al pilot trist, dolorós: Qui veentse en mortal punt y perillós, Al dia invoca, y á sa claror serena.
 Montanyas van crexent de ona en ona; Midint dels nuvols negres la distancia, Tant, que lo mar casat jaurer pendria.
 Sols en ton gran rigor contenta y bona, La mar se llansa, fiada en ta inconstancia: Per ser, cual ona, en tot la vida mia.
# Colguen les gents ab alegria festes

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Colguen les gents ab alegria festes pot tenir els següents significats:
* Colgen les gents ab alegria é festes, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Colguen les gents / ab alegria festes, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Colguen les gents ab alegria festes, loant a Déu, entremesclant deports; places, carrers e delitables orts sien cerquats ab recont de grans gestes; e vaja yo los sepulcres cerquant, interrogant ànimes infernades, e respondran, car no són companyades d'altre que mi en son contínuu plant.
Cascú requer e vol a son senblant; per ço no·m plau la pràtica dels vius. D'imaginar mon estat són esquius; sí com d'om mort, de mi prenen espant. Lo rey xipré, presoner d'un heretge, en mon esguart no és malauyrat, car ço que vull no serà mai finat, de mon desig no·m porà guarir metge.
Cell Texion qui·l buytre·l menga·l fetge e per tots temps brota la carn de nou, en son menjar aquell ocell may clou; pus fort dolor d'aquesta·m té lo setge, car és hun verm qui romp la mia pensa, altre lo cor, qui may cessen de rompre, e llur treball no·s porà enterrompre sinó ab ço que d'aver se defensa.
E si la mort no·m dugués tal offensa -ffer mi absent d'una tan plasent vista-, no li graesch que de tera no vista lo meu cors nuu, qui de plaer no pensa de perdre pus que lo ymaginar los meus desigs no poder-se complir; e si·m cové mon derrer jorn finir, seran donats térmens a ben amar.
 E si·n lo cel Déu me vol allogar, part veur·a Ell, per complir mon delit serà mester que·m sia dellay dit que d'esta mort vos ha plagut plorar, penedint-vos com per poqua mercé mor l'ignoscent e per amor-vos martre: cell qui lo cors de l'arma vol departre, si ferm cregués que us dolrríeu de se.
Tornada
Lir entre carts, vós sabeu e yo sé que·s pot bé fer hom morir per amor; creure de mi, que só en tal dolor, no fareu molt que y doneu plena fe.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Flor d'enamorats/No hi hà al món major torment

No hi hà al món major torment que ben amar secretament.
Qui vol amar y ben servir en lloch secret y ho vol cubrir, mólt gran dolor ha de sentir en lo guardarse de la gent; no hi hà al món major torment que ben amar secretament.
Ab gran secret jo vull amar y may d'amor desconfiar sinó tostemps continuar fins que de mi siau content; no hi hà al món major torment que ben amar secretament.
Y pus tal me manau vós,
no tinch por al envejós y espere ser venturós en fer vostre manament: no hi hà al món major torment que ben amar secretament.
Ben amar pena es mortal al principi en cada qual però quan ve a la final converteixse mólt placent; no hi hà al món major torment que ben amar secretament.
# Flor d'enamorats/No siau cruel, senyora

No siau cruel, senyora, teníu de mi pietat, qu'ab sageta matadora lo cor m'havèu travessat.
No siau cruel garrida, hajàu de mi compassió, que m'havèu llevat la vida ab vostra gentil visió; es tan alta y superiora vostra bella magestat qu'ab sageta matadora lo cor m'havèu travessat.
Aquell que us contempla y mira adquireix móltes dolors per que atronisat mira quant pensa pensar en vós,
y aquell que may s'enamora fèu vós viure enamorat, qu'ab sageta matadora lo cor m'havèu travessat.
Donchs si sols en lo mirar fèu en mi tal impressió, no us clamèu si tinch gosar de fervos tal petició; de tots homens vencedora síam per vós otorgat, qu'ab sageta matadora lo cor m'havèu travessat.
# Flor d'enamorats/No sé quin remey s'espera

No sé quin remey s'espera qui serveix dòna grossera.
Si per senyes li parlau fa lo sórt si bé mirau quan respon diuvos qui us plau no us entench d'exa manera. No sé quin remey s'espera qui serveix dòna grossera.
Si li dièu de que estau mal no us respon ab gens de sal, per tractarvos d'animal arri! diu a la somera; no sé quin remey s'espera qui serveix dòna grossera.
Si gens la seguiu de rastre quan se gira es per desastre
y si us veu diu: ¡quin empastre es aquesta romaguera! No sé quin remey s'espera qui serveix dòna grossera.
Si motejau al modern diu qu'es altre son govern, si li parlen del hivern reponvos de primavera; no sé quin remey s'espera qui serveix dòna grossera.
# Flor d'enamorats/No'm fassau exes ullades

No'm fassau exes ullades, cavaller, pus yo no us vull; mala broca us traga l'ull.
No'm fassau pus exes voltes, ni menys exes correnderes, per que'm parexen revoltes falses y mólt falagueres. Vostres burles no són veres sinó d'enganyós orgull: mala broca us traga l'ull.
No'm fassau exes ullades que si no us vull es per cert veent que són desconcertades qu'en si porten desconcert, vostre servir descubert en mi ningun favor cull; mala broca us traga l'ull.
Suplichvos que no'm mirèu axí com acostumau, ni que jamay festegèu del modo que festejau; si en mirar perserverau y en amor vostre cor bull, mala broca us traga l'ull.
# Flor d'enamorats/No tingau, jove, dolors

No tingau jove dolors per la donzella, perque les vostres amors no les vol ella.
No les vol puix que no us vol esta garrida, mudàu donchs y teníu dol de vostra vida y no esperèu més favors d'esta donzella, perque les vostres amors no les vol ella.
No vullàu més allargar en la servir puix ella no us vol amar ni menys ohir;
si sóu jove aprimorat no us curèu d'ella, perque les vostres amors no les vol ella.
No despengàu més albades puix no us importa, no li fassau més passades per esta porta, vostres cançons ni clamors no li fan mella, perque les vostres amors no les vol ella.
# Flor d'enamorats/Per a mi favor se amaga

Per a mi favor se amaga pus de amor no'm fèu semblant, amàu, senyora, galant, que amor ab amor se paga.
Pus sóu gentil y graciosa mólt discreta y ben criada, no siau desamorada ni cruel ni desdenyosa, veent que descansar no'm vaga y per vós vaig sospirant, amàu, senyora, galant, que amor ab amor se paga.
Amàu y amada serèu y responèu a qui us crida, guardàu que serèu medida ab lo que mesurarèu,
amáu pus mon cor s'estraga en servirvos no duptant, amàu, senyora, galant, que amor ab amor se paga.
No siau desconeguda, qu'en veureus tan trastocada ni sé quan vos tinch guanyada ni menys quan vos tinch perduda; pus d'amor es la mia plaga que m'ha fet al cor penant, amàu, senyora, galant, que amor ab amor se paga.
# Flor d'enamorats/Mólt bé sab ella qui es

Mólt bé sab ella qui es la que jo serveixch de gana; ajam donques per entès que l'amor callant demana.
Mólt bé sab ella qui es la que jo serveixch y ame y si's folga que jo'm clame cert que fa lo que no deu, ans que jo'm descubra més pus es discreta y galana, ajam donques per entès que l'amor callant demana.
Quan amor dònes rahonen blè són en llum de cresol puix fugen de qui les vol y al qui no les vol se donen, y axís fetes al revés
són totes de pensa vana, ajam donques per entès que l'amor callant demana.
Si bé calle, los ulls mostren sens parlar hont tinch lo cor y lo cor lo desamor que les obres li demostren; la dama que a mi'm té pres en un punt me solta y sana, ajam donques per entès que l'amor callant demana.
# Flor d'enamorats/No hi hà al món major dolor

No hi hà al món major dolor ni més igual que'l morir com del qu'es ferit d'amor y no's gosa descubrir.
Dos mil pensaments el maten ab dolor més desigual, dos mil combats lo combaten tostemps cobrint lo séu mal; no hi hà al món mal tan pitjor ni més tan fort de sofrir com del qu'es ferit d'amor y no's gosa descubrir.
La vida porta aborrida pensant en la que tant ama, desitjant perdre la vida per no danyarli la fama; no pot ser major temor
quan bé's vulla discernir com del qu'es ferit d'amor y no's gosa descubrir.
Lo cor té mig travessat ferit de dos mil llançades sens poder ésser curat sinó per qui són donades; no hi hà ningun mal pitjor vent que no'l poden guarir com del qu'es ferit d'amor y no's gosa descubrir.
# Flor d'enamorats/Partit havèm companyía

Partit havèm companyía, ja no'ns volèm bé ni mal; si teniu rès que méu sia, tornàumho y a Deu siau.
Partit havèm de posada y de nostron ben voler, y puix axí ho volèu fer, jo content y vós pagada; però jo primer voldría pus tant vos justificau, si teniu rès que méu sia, tornàumho y a Deu siau.
Y pus veig que ab tant despit despediu qui bé us ha amat, dich que rès no m'ha pesat sinó'l temps que us he servit; mirant vostra galanía
ja de res no m'enganyau; si teniu rès que méu sia, tornàumho y a Deu siau.
Tornàume lo ben parlar que us he mostrat ab criança, lo callar y la ordenança de ben cantar y ballar, y aprés ben mirat que sia tot açò reconegau; si teniu rès que méu sia, tornàumho y a Deu siau.
# Les altures

Les altures
Quan veig el cel blau,
tan ras i esplandent
que canta i atrau,
voldria enlairar-me, volant lliurement,
i estendre pels aires el meu pensament,
deixant de sê esclau!
Quan veig un aucell que vola, cantant, li envejo les ales que bat, triomfant: voldria enlairar-me, ben lliure, com ell, i estendre pels aires la veu del meu cant. No puc encelar-me! No puc esplaiar-me! Soc fill de la terra! Soc fill de la terra! Si pujo a la serra, m'ofego, pujant. Soc fill de la terra, soldat en la guerra que'ls homes se fan i sempre es faràn. La vida, amb ses ànsies, al cor se m'aferra, i tot sospirant, contemplo els aucells que volen, cantant.
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/APÈNDIX 3

[Càller, 14 de febrer de 1790. Font: AG, llig. 647bis. Carta de Bartomeu Simon al seu fill Domènec, en què li exposa les seves esperances d'aconseguir prestigiosos càrrecs públics a l'illa (fragment)]
L'avvervi accennato di pretendere, ossia di voler io aspirare alla vice-intendenza di Sassari fu coll'idea di poter aver da vicino l'occhio al patrimonio interminato, acquistar un grado di più e poter esser alquanto visibile e più benemerito d'una real grazia, come di titolo, croce, pensione, etc., ed ancora di poter poi occupare magior posto in Cagliari, come sarebbe censor generale overo consevator generale del Tabellione e Giudice del patrimonio siccome altra volta s'ideò. Per fine tutte sono idee, Dio sa la idea che avrà fatto per tutti noi. Erasi pur aperto un bucco d'impiegarmi in Cagliari per Tesoriere generale volendosi giubbilar Deidda, il quale so abbia suggerito che niuno sarebbe più al caso di me; ma io né posso, né devo accettar tal impiego di molta contabilità e poi di molta fatica seccante com'è di andar giornalmente alla mattina ed al dopo pranzo alla Tesoreria, ciocche non è per me. Se fosse come lo aveva Pilo Baccallar, senza obbligo di andar alla scuola, si potrebbe pensare, benché lo stipendio di 500 scudi non basta per viver io in Cagliari ed abbandonar la Suddelegazione patrimoniale.
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/APÈNDIX 7

[Sense data. Font: AG, llig. 701bis. La següent llista de paraules i expressions que Bartomeu Simon considerava incorrectes -amb llur equivalent extret del Llibre dels secrets de Agricultura, casa Rustica y Pastoril, de fra Miquel Agustí-, fou parcialment publicat, amb algunes variants respecte a la nostra transcripció, dins CARIA 1991, 132-133]
Senyor y no Segnor Les plantes y no las plantas Xicas y no patitas Los arbres y no lus abras Raels y no rayghinas Espay y no espassi Per ço y no per axiò Pateixen y no patexin Assessiarà y no atatarà Lig-se o se lig y no ligi-sa o sa ligi Traure y no treure Fruytes y no fruitas Servar y no conservar Empeltar y no enserir Amarch y no margant Sols y no sol, o solament Ametlla y no mella Ametller y no maduler ni meller Danyen y no dàgnian Hagen y no àgian Qualsevol y no qualsasia Prengau y no prenghiau Clots y no fossos o fossas Mosech y no mos Del ca y no del cuchu Guareix y no cura Ayudar y no agiudar Ventrell y no ventre o ventra Any y no agn Fruytes enteres y no fruytas enteras Vinyes y no vignas Medicines y no medicinas
Aygües bones y no ayguas bonas Sovint y no sovent Tosquirar las ovellas y no tundir las ovellas Darrera voluntat y no última Açò y no axiò (Si dice pure axiò) Quiscú y no cadahú, o quiscun se segue lettera vocale Trempat o trempada y no templat o templada Aquest o aquesta y no achest Aprés y no dasprés (Sa troba ancara després)