OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Angeleta

Si n'hi havia una Angeleta molt fresca i molt regalada. Cada dia que'l sol ix ella a l'horta se n'anava, i ara no hi anirà, no, que'l seu pare l'ha casada. L'ha casada a Tarragona; penso que no hi viurà gaire. —Angeleta, ves a l'hort, ves-te'n a l'hort i no tardis. —Adeussiau, clavellets que algun dia jo us regava, i ara no us regaré, no, que'l meu pare m'ha casada; m'ha casada a Tarragona: penso que no hi viuré gaire. —Angeleta, puja a cavall, que ta mare hi es pujada. —Adeussiau, veínes totes, donzelles, viudes, casades. Adeussiau, mongetes totes del convent de Santa Clara. I adeussiau, fadrinets amb els quals jo festejava.— Quan són un troç més avall, el seu galan n'encontrava. —Ont va, ont va l'Angeleta? Ont va tant acompanyada? —La porten a Tarragona, que ella mai hi es estada. —Si tingués un cavall blanc, jo vindria a acompanyar-la.
—Prou s'estima tal favor, prou són els que m'acompanyen: a davant hi ha'ls criats, i a darrera pare i mare.— Lin dóna un ram de clavells per memoria i recordança. Els clavellets n'eren secs, que d'olor no'n feien gaire. Tot olorant els clavells li n'ha vinguda una basca. No ho gosa dir als criats, que ho diu a la seva mare, que la'n baixin de cavall. L'Angeleta està cansada. —A l'entrant de Tarragona tota la gent me miraven. No sé si'm miren a mi o les joies que portava, o si miren al traidor que en el meu costat anava. A l'entrant-ne del carrer, la sogra ja li cridava: —Vine, vine, Angeleta, que t'ensenyaré la casa. Les parets són de cristall, les calaixeres daurades; la cambra que dormiras coberta de pedra marbre. A l'entrant-ne de la cambra a sobre'l llit se'n tirava. Ja no li gosen dir res, pensant que estava cansada
Tant i tant va durâ això, que'l seu galan ja hi entrava. —Escolta, escolta, Angeleta, no estiguis desconsolada, que irem a comprâ un vestit que en tot el món no n'hi ha un altre. —Ai, no estic pas de vestits: prou me'n comprava'l meu pare. Aneu a buscâ'l doctor, el doctor per visitar-me.— I el doctor ja n'ha manat confessar-la i combregar-la, que té metzines al cap, que no hi ha remei per ara. A les nou hores de nit, Angeleta confessava; a les dèu hores de nit, Angeleta combregava; a les onze hores de nit, Angeleta extremaunciada; a les dotze hores de nit, l'esperit a Déu donava. Vinguen frares i beats per aconsolâ'l seu pare, i les nines del carrer per aconsolâ a sa mare. I al tornar-me'n a Manresa tota la gent me cridava: —Què tal, què tal l'Angeleta? Deu estâ alegra i trempada. —L'Angeleta ja n'es morta, ja n'es morta i enterrada
Ai mares que teniu filles, pendreu l'experiencia ara: no feu pas casâ les filles amb un que an elles no agradi.
# Llibret de versos/Visanteta

fragment.
Baix una gran figuera que la porta entreoberta Guarda en l' ivern dels aires y del sol en el estiu, Al costat de sa mare, que la defen y cuida, La hermosa Visanteta, la filla mes polida De tota l' horta, viu.
Té setze anys y es airosa; com un pi, dreta y alta; Blanch lo front y daurada per lo sol cada galta; Los ulls grans, vergonyosos, plens de llum, plens de foch; Y quant algú la guaita, y els baixa tota inquieta. Pareix que ab orgull diguen: “Es que encara la neta Dels fers alarbs yo soch.„
Tan lleugera com vola l' aucell de branca en branca Creuha els camps y al bras porta la cistelleta blanca, Al compás dels seus pasos agrunsant l' altra má; Y reina subirana que camine ab més aire
No l' ha vist en ensomnis d' amor ningun trovaire, No l' ha vist ni vorá.
Quant saluden al auba los aussellets de l' horta, En pobra cadireta sentada está á la porta, Ab les faldetes rojes y el mocador al pit; Y son cabell negríssim, llustrós més que la seda, Fins á la terra penja y allí en les flors s' enreda, En dos trenes partit.
Demprés los brassos alsa, blanchs com neu, y la rulla Cabellera en mil voltes enrolla, y ab l' agulla Clava, que té de perles coronat lo cap d' or; Y el front baixa, y sa imatge contempla esbalahida En los espills del aygua, que 's atura adormida Entre 'ls lliris en flor.
Agenollada en terra, doblat lo coll, caiguda La má, está allí mirantse, mirantse complaguda: Filla d' Eva, ¿en qué penses? ¡En qué pensa! ¿Quí ho sap? Sense que ella mateixa s' adone ni repare, S' contempla, y encesa se posa si sa mare Trau per la porta 'l cap!
Quant l' altre jorn anaves ab dos ó tres vehines, La cistelleta plena de tendres clavellines, A vendre allá en la plassa les primerenques flors, Los fadrins que t' miraven botar l' aygua lleugera De marge en marge, alsantne la falda bufanera, ¿Qué 't digueren llavors?
¿Qué 't digueren llavores, que desde l' hora aquella, Si te mira ta mare, te fas tota vermella;
Y ella, la pobra dona, que te coneix tan bé, Sense poder l' orige de ton anyor compendre, Pregunta á totes hores, ab só queixós y tendre: “Esta xica, ¿qué té?„
¿Qué es lo que té? Digauli, pregunteuli á la rosa Qué té, quant esclatantse, l' estret capoll destrosa; Digauli qué té al áliga al mampendre son vol; Digauli qué té al arbre que 's vestix,—¡oh alegría!,— De nous brots y de pámpols; digauli qué té al día Quant surt triomfant lo sol!
1870.
# Llibret de versos/Taula

| Endressa | 5 |
| A mon llibre | 13 |
| Les tres cordes del arpa | 17 |
| Aparició | 21 |
| La Nova Era | 25 |
| Mensage | 29 |
| Valencia y Barcelona | 31 |
| Mes enllá | 35 |
| Als poetes de Catalunya | 39 |
| A la mar Mediterránea | 43 |
| Als felibres de Provensa | 45 |
| La cansó del teuladí | 49 |
| La Morta-viva | 53 |
| Les dos montanyes | 57 |
| Al poeta Adolf Blanch | 61 |
| Visanteta | 65 |
| La dama del Rat-Penat | 69 |
| Versos pera un album | 75 |
| A María Santíssima | 77 |
| Romans dels quatre Trovadors | 85 |
| Salutació als poetas de Catalunya, Mallorca y Provensa | 93 |
| Als periodistes de Barcelona | 97 |
| En la Montanya | 101 |
| A Federich Mistral | 109 |
| Lo Rat-Penat | 111 |
| A la Reyna de la Festa | 119 |
| A ma filla María | 123 |
| A la memoria de Vicent Boix | 127 |
| A la Verge de Montserrat | 133 |
| A la senyora Baronesa de Córtes | 139 |
| Lo rosari de la Viuda | 143 |
| A la Senyera | 149 |
| Cansó dels escursionistes del Rat-Penat | 155 |
| Tempesta | 159 |
| La Barraca | 171 |
| Gotjos á la Verge dels Desamparats | 177 |
| Cant á la Pátria | 181 |
| Notes | 193 |
# Llibret de versos/Versos pera un album

¿Vols que una flor te done dels valencians jardins? Allí hiá roses fines, jesmil y vïoletes; Mes yo cullir sols logre pobríssimes floretes Entre ma fullaraca de versos llemosins.
Indignes elles foren de la reyal corona Que pera tú trenaren insignes trovadors; Mes si la oferta es curta, la voluntat es bona, Y puix ma pobra Musa de bon grat te les dona, Acepta bondadosa mes campesines flors.
Assí les tens, ben fresques, cullides d' aquest día; Assí tens dels meus versos un xicotet pomell: Acóstalho als teus llabis, d' hon mana l' ambrosía, Y allí pendrá la dolsa flairor de poësía Que es, dama benvolguda, lo que faltava en ell.
# Decret del 9 de juny de 1980 sobre la denominació oficial del municipi de la Pobla Llarga

Vist l’expedient instruít per l’Ajuntament de Puebla Larga (Valéncia) per al canvi del nom actual pel de Pobla Llarga.
RESULTANT: Que l’Ajuntament de Puebla Larga, en sessió plenària celebrada én el quorum legàl el dia 3 de maig de 1979, aprovà l’expedient instruít per a solicitar el canvi del nom actuàl per de Pobla Llarga, a fi d’adequar el nom castellanisat del municipi a la toponímia valenciana.
RESULTANT: Que l’expedient ha estàt expòst al public per plaç reglamentari, sense que contra el matéix es presentara reclamació alguna.
RESULTANT: Que l’Excelentíssima Diputació de Valéncia ha donàt son informa favorable.
RESULTANT: Que a l’expedient s’afíg un escrít del Croniste Oficiàl de Puebla Larga, en el qual s’informa la correcció del canvi que es solicita.
CONSIDERANT: Que l’acòrt municipàl ha segút adoptàt én el quorum exigít per l’articul 303 de la Llei de Regim Locàl.
CONSIDERANT: Que a tenor de lo dispòst en els articuls 1.$^{ér}$-2-3 del Reàl Decrét 695/1979, de 13 de febrér, i 5.$^{nt}$-2-3 del Decrét del Conséll del País Valencià de 21 d’agóst de 1979, correspòn la resolució del present expedient del Ple del Conséll del País Valencià.
El Ple del Conséll, en sa reunió del dia nou de juny de 1980 a proposta de la Conselleria de l’Interior, acordà per unanimitat aprovar el canvi de nom del municipi de Puebla Larga de la província de Valéncia, pel nom de Pobla Llarga.
Donat en la ciutat de Valéncia a 9 de juny de 1980.
El President del Consell (en funcions)

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Decret del 3 de novembre de 1980 sobre el canvi de denominació oficial d’aquest mateix municipi, que passarà a denominar-se la Pobla Llarga
* La publicació del decret al Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficial del Consell del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
* El municipi de la Pobla Llarga a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de la Pobla Llarga

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficial del Consell del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
# Decret que disposa que el vaixell Rosa V.V. del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya s'anomenarà President Macià

Atès que per Decret publicat al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya del 18 de maig proppassat fou incorporat al Departament de Cultura de la Generalitat el vaixell «Rosa V. V.», per al servei de les seves institucions científiques i docents; Per tal d'honorar la memòria del Primer President de la Generalitat restaurada; A proposta del Conseller de Cultura, i d'acord amb el Consell, Decreto: Art. 1.r El vaixell «Rosa V. V.» del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, s'anomenarà «President Macià». Art. 2.n El Conseller de Cultura resta facultat per a proveir amb tot el que sigui necessari a fi de formalitzar la documentació del vaixell «Rosa V. V.» per tal de donar compliment al Decret d'apropiació i al canvi de nom de l'esmentat vaixell. Art. 3.r Les despeses que ocasioni el sosteniment del vaixell «President Macià» es pagaran a càrrec del cap. XII, art. 3.$^r$, partida 1672 i per compte dels crèdits extraordinaris a disposició del Departament de Cultura. Barcelona, 8 de juny del 1937.
El Conseller de Cultura, Carles Martí i Feced
# Decret sobre la denominació oficial del municipi d'Alzira

VIST l’expedient instruít per l’Ajuntament d’Alcira (València) per al canvi del nom actuàl pel d’Alzira.
RESULTANT: Que l’Ajuntament d’Alcira en sessió plenària celebrada én el quorum legàl el dia 1 de novembre de 1979, aprovà l’expedient instruít per a solicitar el canvi del nom actuàl pel d’Alzira, a fi d’adequar el nom castellanisàt del municipi, a la toponímia valenciana.
RESULTANT: Que l’expedient ha estàt expòst al public per un plaç reglamentari, sense que contra el matéix es presentara reclamació alguna.
RESULTANT: Que l’Excelentíssima Diputació de Valéncia ha emitít el seu informe favorable.
CONSIDERANT: Que dels documents informes obrants en l’expedient es desprén la conveniència de dur a efecte el canvi de nom solicitát, no tan sols per l’aspiració del veïnàt, sinó pels antecedents historics de la denominació, segóns es desprén dels dictamens emitits.
CONSIDERANT: Que l’acòrt municipàl ha segút adoptát én el quorum exigít per l’articul 303 de la Llei de Regim Locàl.
CONSIDERANT: Que a tenor de lo disposàt en els articuls 1.$^{ér}$-2-3 del Reàl Decrét 695/1979, de 13 de febrér, i 5.$^{nt}$-2-3 del Reàl Decrét del Conséll del País Valencià de 21 d’agóst de 1979, correspòn la resolució del present expedient del Ple del Conséll del País Valencià.
El Ple del Conséll, en sa reunió del dia nou de juny de 1980 a proposta de la Conselleria de l’Interior, acordà per unanimitàt aprovar el canvi de nom del municipi d’Alcira, de la província de Valéncia, pel nom d’Alzira.
Donàt en la ciutat de Valéncia a 9 de juny de 1980.
El President del Conséll (en funcions)

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficial del Consell del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
* Municipi d'Alzira a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament d'Alzira

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficial del Consell del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
# Decret sobre la denominació oficial del municipi de Barxeta

Vista els antecedents consignats a l que remet l'Excm. Sr. Governador Civil de València, instruït a instàncies de l'Ajuntament de Barcheta sobre proposta de canvi de nom actual del Municipi pel de Barxeta i entenent que una demostració de la voluntat autonòmica del nostre poble passa per la defensa de la pròpia autonomia municipal, en aquest cas reclamada per a quelcom tan entranyable com és la identificació del nom del seu municipi mateix, sobretot si açò té per objecte reposar el seu autèntic nom de llengua valenciana, és pel que dispose:
Article únic. --S'autoritza l'Ajuntament de Barcheta a canviar el nom actual del municipi pel de BARXETA com es proposa al present expedient.
Palau de la Generalitat, 10 de juliol de 1979.
El President del Consell

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV
* El municipi de Barxeta a la Viquipèdia
* Pàgina web de l'Ajuntament de Barxeta

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV
# Decret del 3 de novembre de 1980 sobre la denominació oficial del municipi de la Pobla Llarga

VIST l’expedient instruít per l’Ajuntament de Pobla Llarga per al canvi d’este nom pel de La Pobla Llarga, que fon registràt en la Conselleria de l’Interior al número 6/80.
VIST, axió matéix, l’acòrt del Ple del Conséll del dia 9 de juny de 1980 en el qual s’aprovà el canvi de denominació pel de Pobla Llarga.
RESULTANT que existíx una discordància entre lo solicitàt per l’Ajuntament, i lo acordàt pel Ple del Conséll, consistent en l’omissió de la paraula La, en la denominació acòrt en la toponímia valenciana.
CONSIDERANT que a tenor de lo dispòst en els articuls 1.$^{ér}$ -2-3 del Reàl Decrét 695/1979, de 13 de febrér, i 5.$^{nt}$-2-3 del Decrét del Conséll del País Valencià del 2 d’agóst de 1979, correspòn la subsanació de l’omissió citada al Ple del Conséll del País Valencià.
VISTES les disposicions legals anteriorment menicionades i demés de generàl aplicació.
El PLE DEL CONSÉLL, en sa reunió del dia 3 de novembre de 1980 acordà per unanimitàt aprovar el canvi de nom del municipi de POBLA LLARGA acordàt en sessió del dia 9 de juny de 1980, pel nom de LA POBLA LLARGA.
Lo qual es publica per a generàl coneiximent i efectes.
Valéncia, a 3 de novembre de 1980.
El President del Conséll (en funcions)

## Nota

Tot i que el decret oficialitza la forma La Pobla Llarga, actualment la Generalitat Valenciana reconeix oficialment el nom de la Pobla Llarga, amb l’article en minúscula, tal com marca la normativa ortogràfica per als topònims.

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Decret del 9 de juny de 1980 sobre el canvi de denominació oficial d’aquest mateix municipi, que havia passat a denominar-se Pobla Llarga
* La publicació del decret al Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficiàl del Conséll del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
* El municipi de la Pobla Llarga a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de la Pobla Llarga

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Butlletí Oficial del Consell del País Valencià, BOCPV, literalment Bolletí Oficiàl del Conséll del País Valencià, escrit seguint una ortografia secessionista
# Por de pijor a molts fa pendre mort

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Por de pijor a molts fa pendre mort pot tenir els següents significats:
* Pór de pijor á mólts fá pendre mort, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Por de pijor / a molts fa pendre mort, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Por de pijor a molts fa pendre mort per esquivar mal esdevenidor; si bé la mort ressembla cas pijor, cell qui la pren la té per bona sort, e de açò Cató mostrà camí e li mes nom hús de la libertat, car de tot àls pot hom ésser forçat sinó·n morir, qu·és en lo franch juhí.
Algú la pren e reb nom de mesquí, fugint perill qui l·és davant posat; altre serà de cor nobl·animat, que vol morir per la valor de si: venint en mans d'enemich seu potent, sobrat lo cors, guerrej·ab lo voler; de vencedor encara·s veu poder: vol perdre·l cors, per l'esperit vencent.
Jhesús en creu fon pus fort e potetn que no aquells qui·ll feren mort pasar, car son voler no·l feren cambiar ne fon complit lur dampnat penssament. No roman fart lo forçador del cors si voluntat per cas semblant no força, ans és vencent aquell qui tant s'esforça, que de la mort no vol tembre son mos.
Del viure lonch ja sent lo gran repòs qui d'aquest curt lo viure avorreix; e la dolor de la mort se parteix com lo qui mor compte de mort ha clos. Ladonchs virtut la força multiplica del virtuós, qui s·opinió ferma en qualque part on virtut lo conferma, que sol a Déu de l'esperit suplicha.
Alguns passats que voluntat iniqua los féu morir, o l'oppinió vana, aquests no llou, mas los de penssa sana, volents morir per fer lur arma riqua, perdent un poch per l'infinit atendre, guanyant lo goig qua al fill de Déu costa. Gran és lo bé, segons aquesta costa, que per la mort de tal Hom s'agués vendre.
Tornada
Dolor e por són bastants per offendre totes virtuts que l'ànima·nbellexen; los qui·n són nets, en glòria tant crexen, qu·en aquest món no poden mal atendre.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Prega lo poeta á son amich (á qui nomena Tirsis) li responga á sas cartas

SONETO XII.
Prega lo poeta á son amich ( á qui nomena Tirsis ) li responga á sas cartas.
Tirsis , axí del un al altre pol La fama os alse trenta mil altars,
Y en cada boca dels estesos mars
Un Colós; y en Espanya un mauseól.
 Y l's cisnes de la vora del pactól
Se morian de pepida á milenars,
Celebrant vostre nom ab sos cantars,
Y cisne vos resseu perfet tot sol.
 Axí Deu vos deslliure de mal fat,
De tocas la sotana y lo manteu,
De biligonorrhea los ronyons.
 Y axí arribeu de simple tonsurát,
A concedir en Roma un jubileus
Escribiume siquiera dos renglons.