# Jochs Florals de Barcelona en 1864/Lo castell de Mataplana

PREMI DE LA ENGLANTINA D'OR.
LO CASTELL DE MATAPLANA.
De Ripoll á Campdevano, De Campdevano á Sant Joan, Com lo castell de la plana Malehit si n' hi ha cap!
Los senyors de ses muralles Almoyna feyen avans, Y 'ls pobres á qui 'ls la feyen Dir no poden «Dèu li pach.»
Dès que una nit, nit de fosca, Morí lo compte l' Arnau: Si may heu sentit contarho, Ara ho sentiréu contar.
Les dotze hores de la nit Si no han tocat, tocaran; Les estrelletes del cel Tremola, tremolarás.
Los galls d' aquelles montanyes Ja comensen de cantar... Y 'l castell de Mataplana N' era tancat y barrat.
En sa cambra n' es que plora N' Elvira, muller lleyal, Tota sola fent la vetlla ¡N' Elvira, viudeta igual!
En sa cambra son que broden Les filles del compte Arnau: La mitjana broda plata, La mes gran seda y estam.
La mes petita de totes De perles feya enfilays: Les perles qu' al pit li queyen De blanques no n' eren tant.
En sa cambra son que filen Les camberes del palau: Lo cánem qu' elles filaven Semblava un bri de crestall.
En la cuyna les criades Rentaven plata y estany: Si 'l rentar no 'ls hi agrada Bè poden plegar les mans.
Les guaytes en la muralla Rondalles n' estan contant: Si 'l mes vell n' es qui les conta, Lo mes jove está escoltant.
La rondalla es malastruga, Un guayta ja la 'n trencá: —Calla, calla, rondallayre, No fasses mals averanys.—
La rondalla n' es parada, Tots várense endormiscar: Pe'l qui vetlla nit y dia Llarga es la nit de passar!
Les guaytes s' han endormides Cansades ja de vetllar, Que qui vetlla nit y dia Malament pot descansar.
Si dormien, no dormien, Sí dormien nengú ho sap. Les parpelles tenen cluques, Les ballestes sá y enllá.
Les portes n' eren barrades, Lo pont llevadís alsat... Quant dotze hores varen cáurer S' obriren de bat á bat.
Nengú sap qui les ha obertes, Quí les obrí nengú ho sap... Si les guaytes s' endormiren... Lo diable ja ha vetllat.
Quant dotze hores varen cáurer Totduna 'l pont devallá, Les teyeres s' esmortiren Enfosquides pe'ls fogalls.
Sentiren remor de ferros, Sentiren lladrar los cans, Sentiren uns corns de cassa, Sentiren cantar los galls.
Vegeren passar depressa Un cassador á cavall... Lo cassador n' era 'l Compte, Lo Compte, ¡válguem Dèu val!
Passaren raguitzells d' homens, Passaren desalenats... Les estrelletes del cel Tremola, tremolarás.
Los cans á lladrar tomaven, Los corns tomen á sonar... Y passan raguitzells d' homens, Y passan com uns alarbs;
En la dreta les ballestes, En la ma esquerra 'ls fogalls... Lo castell de Mataplana Comensa de tremolar.
La Comptesa d' esglayada No la poden revivar: La Comptesa d' esglayada Com lo marbre 's va quedar!...
Y en l' hermita de Montgrony Un retaule hi van posar, Mes nengú sap quí l' hi ha dut, Ni manco quí l' ha pintat;
Com al compte Arnau Roger Posada n' hi han donat Per ses males llambregades Y en lo mes sagrat cassar.
Y al infern hont li han donada, Crema que mes cremará, Que com en Arnau Roger Malehit si n' hi ha cap!
¡Ay castell de Mataplana, Qui t' ha vist, si ara 't veurá! Aquell que 't tornás á véurer No 't coneixeria pas!
De Ripoll á Campdevano, De Campdevano á Sant Joan, Com lo castell de la plana Malehit si n' hi ha cap!
Los senyors de tes muralles Almoyna feyen avans, Y 'ls pobres á qui 'ls la feyen Dir no poden : «Dèu li pach.»
¡Ay castell de Mataplana, Quí t' ha vist, si ara 't veurá! Aquell qui 't tornás á véurer No 't coneixeria pas!
Tes parets son esfondrades Com si un llamp n' hagués passat: ¡Ay castell de Mataplana, Quí t' ha vist y ara 't veurá!