OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Sigles bibliogràfiques

Biblioteques i arxius
| ACapA: | Archivio Capitolare di Alghero |
| AComA: | Archivio Comunale di Alghero |
| AComC: | Archivio Comunale di Cagliari |
| ACVA: | Archivio della Curia Vescovile di Alghero |
| AG: | Archivio Guillot |
| AHNM: | Archivo Histórico Nacional de Madrid |
| ASC: | Archivio di Stato di Cagliari |
| ASS: | Archivio di Stato di Sassari |
| AST: | Archivio di Stato di Torino |
| BComA: | Biblioteca Comunale di Alghero |
| BComS: | Biblioteca Comunale di Sassari |
| BUC: | Biblioteca Universitaria di Cagliari |
Publicacions periòdiques
| ASdMOCA: | Archivio Sardo del Movimento Operaio, Contadino e Autonomistico |
| ASS: | Archivio Storico Sardo |
| BBS: | Bullettino Bibliografico Sardo |
| BFS: | Biblioteca Francescana Sarda |
| NBBS: | Nuovo Bollettino Bibliografico Sardo |
| QSdS: | Quaderni Sardi di Storia |
| RdA: | Revista de l'Alguer |
| RSdS: | Rassegna Storica del Risorgimento |
| SS: | Studi Sardi |
Principals abreviatures
| alg.: | alguerès |
| ant.: | antic, antigament |
| camp.: | campidanès |
| cast.: | castellà |
| cat.: | català |
| it.: | italià |
| log.: | logudorès |
| pron.: | pronúncia, pronunciat |
| sard com.: | forma comuna a tots els dialectes sards |
# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Text 1

[L'Alguer, 1799. Un full solt, firmat: "N.N., patrizio algarese". Edició: TODA 1903, 57-58. El sonet que transcrivim a continuació, escrit en ocasió del trasllat de la família reial a Sardenya l'any 1799, consisteix en l'únic text de Bartomeu Simon que E. Toda va arribar a conèixer i publicar a la seva antologia. El manuscrit presenta moltíssimes correccions que corresponen a dos períodes diferents. La versió de Toda (T), que sens dubte no és feta a partir de l'original, recull només algunes d'aquestes variants. La resta de les correccions, per tant, corresponen a una ulterior revisió que Bartomeu Simon va dur a terme quan el poema havia esdevingut d'una manera o altra públic. Comparem en nota la present versió amb traducció castellana (B) deguda al mateix autor]
Per la feliz venguda del Rey Carlos Emanuel IV a Sardeña, a 3 mars 1799, devent dexiar la cort de Turín.
ILo Tirso ab la Dora en competència és poc menos de un sigle que altercava qui de los dos tingués la preferència per albergar lo Rey que·ls dominava.4
IIDora poghé guanyar perquè alegava que d'ell tinghé primer la sua existència; lo Tirso s'aquietà, perqu·esperava la giustíssia de Déu, del Rey clemència.8
IIIFonc ben dura y violenta tanta mora. Turbis en tant aquells, ab gran assust cad·u tengué temor d'estar-sa axiut.11
IVMa finalment lo Cel, pròvido y giust, ha fet que, seca l'aigua de la Dora, al Tirso lo seu Rey se'n sia vingut.14
<references>
# Mambrú

MAMBRU.
Mambrú se 'n va á la guerra
     birondon, birondon, birondena,
   Mambrú se 'n va á la guerra
     no sè quan tornará,    si tornará per la Pasqua
     birondon, birondon, birondena,
   si tornará per la Pasqua
     ó per la Trinitè.
La Trinitè es passada — y lo Mambrú no ve.
La dama está entristida — se 'n puja á n' al torrè. Ne véu venir lo patge — vestit tot d' endolè.
—Ay! patge lo meu patge — ¿quina nova 'm portè?
—La nova que vos porto — no la volgáu sabè.
Lo compte de l' Aronge — n' es mort y sotarrè.
Li han cantat l' absolta — al peu d' un orangè.
En la branca mes alta — n' hi canta un esparvè.
Que diu en son llenguatge: - «Deu perdò al cavallè. »
     Variant.
     Vers 16.
Allí hont li han fet l' absolta — hi ha nat un tarongè.
     NOTA.
Aquesta cansò d' origen francés s' ha fet popular en casi tots los paissos. Las terminacions en e de tots los versos nos diuhen ben clar d' hont ha eixit la nostra versió catalana, al mateix temps que posan de relléu las estranyesas de la Musa popular. En lo primer volum de las nostras Cansons de la terra tambe n' hi ha una que tè tots sos versos ab aquesta mateixa terminació, es la que 's titula «La Porqueyrola.»
Malbrough' s' en va-t-en guerre
ne sait quand reviendra.
Il reviendra z' à Pàques
ou à la Trinité.
La Trinité se passe
Malbrough ne revient pas. Madame à sa tour monte
si hant qu' el' peut monter.
El' voit venir son page
tout de noir habillé:
—Beau page, mon beau page
quel' nouvelle apportez?
—Aux nouvell's que j' apporte
vos beaux yeux vont pleurer:
Monsieur d' Malbrough es mort
est mort et enterré.
L' ai vu porter en terre
par quatres officiers;
l' un portait sa cuirasse
l' autre son bouclier.
A l' entour de sa tombe
romarin fut planté.
# Malventurós no deu cerquar Ventura

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Malventurós no deu cerquar Ventura pot tenir els següents significats:
* Malventuros no déu cercar ventura, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Mal uenturos / no deu cercar uentura, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Malventurós no deu cerquar Ventura: croar-se deu lo front com l'anomenen, no desloant los qui favor ne prenen entreposant lur bon enginy e cura. Negú no deu son juy tan prest aver que cell desllou qui Ventura vol fényer, no virtuós, denegant-li atényer ço que sos fills han menys d'algun saber.
E leix-me, donchs d'ésser aventurer, si bé no·m pusch tant retraure ne strényer qu·en contra d'ell me pogués tant empényer, sí que fugís a son peu molt lauger. Senyor és gran, béns mundans regidor, e son juhý és a l'hull amagat, ferint-vos lla d'on sereu delitat, e que·l delit vengués tot per Amor.
Lonch és lo temps del contínuu dolor a part detràs; car són cinch anys passats que·m fuig delit com hy suy acostats, ffent-me sentir fret aprés de calor, diverssitat de cassos aportant per desgastar d'Amor lo benifet; dels béns d'Amor conservador se'n ret: ffóra content yo qui só desijant!
A Déu ne·l món no só d'Amor clamant, car bé ha dat aygu·a ma granda set; no sadollat, mas compte li n'és fet no pot complir ço que só desijant; e no mereix algun repreniment, car del terç egual forces nos fa segons cascú a·mar dispost està, e tant com pot estreny son manament.
Fortuït cas m'à fet ésser absent del foch d'Amor qui ja m'il.luminà; en millor cas Ventura l'apagà, e yo son cert qu·Amor ne fon dolent; per que no·m clam d'Amor, mas de Ventura, car son poder me ha desfavorit; en abandó no·m vol haver jaquit ans persegueix amor e ma gran cura.
Tornada
Lir entre carts, del món deu perdre cura qui li cové d'Amor perdre sperança, e tal o qual és d'Amor la fermança ab lo desig que li dona punctura.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Manifest comunista
### Capítols

* Capítol I: Burgesos i proletaris
* Capítol II: Proletaris i comunistes
* Capítol III: Literatura socialista i comunista
* Capítol IV: Posició dels comunistes en relació amb els diferents partits d'oposició
* L'obra es troba sota els termes de la Llicència de Creative Commons.
* Concretament, és sota els termes de Creative Commons Reconeixement-CompartirIgual 2.5.
# Manifest comunista/Introducció

"Un fantasma ronda per Europa: el fantasma del comunisme. Totes les forces de la vella Europa s'han aliat, el Papa i el Tsar, Metternich i Guizot, els radicals francesos i els policies alemanys, en una sacrosanta caça contra aquest fantasma.
On és el partit d'oposició que no hagi estat titllat de comunista pels seus enemics que són al poder? On és el partit d'oposició que no hagi tornat amb violència la marca infamant de comunista tant als grups d'oposició més avançats com als seus enemics reaccionaris?
D'aquest fet es desprenen dues coses: El comunisme ja ha estat reconegut per totes les forces europees com una força. Ja ha arribat l'hora que els comunistes presenten obertament a tot el món els seus punts de vista els seus objectius i les seves tendències, i que contraposin un manifest. del seu partit a les faules del fantasma del comunisme.
Amb aquesta finalitat, comunistes de les més diverses nacionalitats s'han reunit a Londres i han esbossat el següent manifest, que és publicat en llengua anglesa, francesa, alemanya, italiana, flamenca i danesa..."
El text original alemany fou escrit entre desembre de 1847 i gener de 1848 i publicat a Londres amb el títol de Manifest der kommunistischen Partei el febrer-març; de 1848. La present edició catalana és la traducció de l'edició alemanya de 1890, la darrera de les revisades per F. Engels. A les notes numerades hi assenyalem les diferents lectures de les edicions alemanyes dels anys 1848, 1872, 1883 i 1888, en la mesura que no modifiquen el contingut de la del 1890.
# Trop ai estat sotz coa de mouton

| I Trop ai estat sotz coa de mouton que non chantiei de ma dompna Ma Sogra, de la gensor que anc noiris en terra bocha e front et huoils clars e rizens ................................................................. E, fe qu·us dei, midonz, lo pros de Berga, et acuoil gen e coindej'et alberga. II E no.us cuidetz q'ieu m'oblit lo cordon qe·m det l'autrier de sa gonella groga, per qe.l maritz et eu·ns mesclem de gerra, don eu n'ai faitz mains bos envazimens e mains assautz, don Mos Sogr'es dolens, e·m cuidet dar l'ostal de Na Ramberga: mieus fo·l gazains la nuoit, qui.s vol s'i perga. III E prec Ihesu q'ira ni mal no.m don, ni gauch ni ben a·N Cogot de Savoga, tro qe·ns vejam plan en comb'o o en serra rengat amdui ab totas nostras gens; e parr'adoncs cals es lo plus valens ni cals ferra mieills de sa Schirimberga, que non es jorns per s'amor non la terga. IV Gen li pausiei los corns el capironm que tota ren pot hom dir mentre·is joga; et al partir ac tal corneill'esquerra que tornarai sans e sals e gauzens a la meillor e que es plus valens; e per m'amor prec li que non s'esperga, qu'eu vauc vezer lo rei navar part Lerga. V A Mon Sogre trametrai ma chansson, que par judieu q'iesca de sinagoga; e porta la·m, qui no·t clau o no·t serra, tu, Montanier, e non estias lens, qe riran en cavalliers e sirvens: tal mil diran que Ihesus lo somerga; c'usqex dira q'ieu meillur et enderga. VI A vos m'autrei, bona dompna de Berga: vos etz fins aurs, e vostres maritz merga. | I He estat massa sota cua de moltó sense cantar de madona ma Sogra, de la més gentil que mai nodrí en terra boca i front i ulls clars i riallers ....................................................... I, per la fe que us dec, mon senyor, la noble de Berga, i acull gentilment i complau i alberga. II I no us imagineu que jo m'oblido del cordó que em donà l'altre dia de la seva gonella groga, pel qual el marit i jo ens barrejarem en guerra, en què jo he fet molt bones escomeses i molts assalts, pels quals mon Sogre està dolgut, i s'imagina donar-me l'hostal de Na Ramberga: meu fou el guany durant la nit, qui vulgui hi perdi. III I demano a Jesús que ira i mal no em doni, ni goig ni bé a En Cogot de Savoga, fins que ens veurem clarament en coma o en serra arrenglerats ambdós amb totes nostres gents; i es palesarà aleshores qui és el més valent i qui copejarà millor amb sa xirimberga, perquè no hi ha dia que pel seu amor no l'eixugui. IV Gentilment li vaig posar les banyes al caperó, que tothom pot dir-ho mentre es juga; i en separar-nos tingué tal cornella esquerra que tornaré sa i estalvi i joiós a la millor i que es més valuosa: i pel meu amor li prego que no es desficiï, que jo vaig a veure el rei navarrès enllà de Lerga. V Al Meu Sogre trametré ma cançó, que sembla jueu que isca de sinagoga; i porta-me-la, si ningú no et tanca o et barra el pas, tu, Montaner. I no siguis lent, perquè en riuran el cavaller i el servent: mil d'ells diran que Jesús el submergí; i cadascú dirà que jo millor m'eleví. VI A vós m'atorgo, bona dama de Berga: vós sou or fi, i vostre marit merga. |
# Ultims quadros/Discurs de gràcies (1880)

Venir a parlar en prosa després que haveu sentit tants primors y agudeses entonats en lo llenguatge de la terra, me fa témer no us produhexi semblant efecte del que'n resultaría si en lo més concertat d'una sonata, en lo bell punt que l'ànimo restés delitosament captivat per les delicadeses de la música, paressin de sobte'ls instruments d'entonació més suau y dexessin sols als baxos donant ses notes graves que sonarían aspres y ingrates sense'l cant d'aquelles melodioses veus. Axís me trobo jo, y acàs confós, reflexionant que'l trànzit de la bella poesía a la prosa no us ferexi ab agresa'ls sentits, y fins temo gastar massa de la bondat vostra per conseguir que no us dongui enuig tan mal ocasionat mancament. Emperò, a qui falla y s'excusa quasibé no li pertocan renys. Siguèume atents, donchs, per curta estona, que a tots porto encàrrech, en nom del Consistori, de fer cumpliment de despedida. A vos primer, Reyna de la Festa, en qui la bellesa gelosa de reflectarse en lo mirall, se mira en vos, ¡y si'n queda de contenta al veures tan enamorada! A esta dinastía de Reynes que, any per any, exaltan en lo trono'ls guanyadors del premi d'honor y cortesía; y a vosaltres, nines, més galanes que roses de Maig, que teniu primor per ser tan boniques al hivern com per primavera, y aquest es lo mèrit per que sou tan volgudes les de cabell ros y mirades dolses—que solen donar encisos de molta tristesa; — les d'ulls negres, escayentes morenetes, qu'apar que del bellugueig d'aquexos ulls n'esclatin alhora raigs de claror ab visos d'ombra; perturbadores gracies aquelles y aquestes qu'emmalaltexen los cors ab una lley de sofriments que ¡ditxós qui l'hà, per tenir la ventura de cercar benehit remey! A totes vos saludo agrahit y potser ab recansa, qu'ab aquest Adeu s'acaba, per desditxa, la galana ilusió que formava la fantasía d'haver lograt pendre idea de quína sòrt de gentileses, ab quína diversitat de perfeccions se consegueix afinar lo complement de l'hermosura...
Arribada exa festa al punt del seu acabament, prop a estingirse l'últim ressò dels cants de la poesía, esbargintse encara'ls regalats perfums d'aquestes flors, voldríam que'n quedés plascenta memoria per vosaltres, trobadors provensals, poetes de Castella, de Valencia y de Mallorca y pels digníssims senyors que tant l'haveu honrada ab vostra assistencia, per qual finesa, lo Consistori, verament obligat, se complau en donàrvosen les més complertes mercès.
# Quant heu cussir en los fets mundanals (1994)

Quant heu cossir en los fets mundanals, totes les gents vey regir per Fortuna. Segons lo cors del Sol e de la Luna les planetas fan obres divinals, ffasen llur prou o llur dan a vegades, axi que·l mon es pertit per jornades. Mas Deu no vol l'arme sia sotsmesa fforcivolmen a 'ytal astre seguir, ans la raho pot e deu ben regir lo cors, d'on han entre si gran contesa.
Pero be·m par obra descominals quant heu remir causa per si cascuna, e vey gran be haver persona struna e l'om gentil e bo soffrir grans mals, axi que·l be vey anar per casades: sens merit gran los ve lo be 'n debades, e gran honor no seguin gentilesa. E, si no fos com dins mon cor m'albir qu'altre mon es meyllor per avenir, hagra del tot la mi'arma malmesa.
Donchs, cars amichs, qu'entenets bes e mals, affigurats la cara de Fortuna e no us girets, sitot la vesets bruna, de vostre sen per treball ne per als, que xascun jorn hores hi son nombrades, que may non vis en be totes passades. Ges per aço non oblidets proesa, ans vullats vos en tot be captenir e los amichs amar e cartenir, es en servir Deu non hajats peresa.
Deus, en cuy es tota virtuts compresa es ha formats los cels e·ls fay vogir, pot, si li play, astre mal convertir e tot affan tornar en gran bonesa.
Colomba pros, supliquem la nautesa de Deu que·ns gart d'errar e de fallir, volent nos aut en lo cel acollir, qu'es gauig sens fi e complida riquesa.
# Quant més amau, tant més temor teniu

Quant més amau, tant més temor teniu, vós e cascú, de perdre lo guanyat; d'ací·s segueix que tostemps presumiu altri sens vós la vostr·amor combat. E tal pensar, ab lo recel mesclat, donant de vós semblant sospiçió, causa lo reny, duptant mutaçió per lo plaher de altra calitat.
Tractant d'amor, ab la qual tot hom viu, lo natural, d'on promou amistat, mou tal contrast que abduy fan l'esquiu; temorejant cascú ser transformat en altr·amor, mouen tots jorns debat; car res que am ab inclinaçió gelós vol ser, si ha perfeció. E veu per qué renyant cascú·s amat.
Tornada
Tots los doctors que yo he cartejat trob que hu han dit, fent-ne conclusió: l'speriment, sens operaçió, dupten los més, ab gran neçesitat.
# Quant plau a Déu que la fusta peresqua

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Quant plau a Déu que la fusta peresqua pot tenir els següents significats:
* Quant plau á Dèu que la fusta peresca, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Quant plau a deu / quela fusta peresca, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Quant plau a Déu que la fusta peresqua, en segur port romp àncores y ormeig, e de poch mal a molt hom morir veig: null hom és cert d'algun fet com fenesqua. L'ome sabent no té pus avantatge sinó que·l pech sol menys fets avenir. L'esperiment y ells juhís veig fallir; Fortuna y Cas los torben llur usatge.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Queixas lo autor de la abundacia de poetas

SONETO XIII.
Queixas lo autor de la abundancia de poetas,
Plantant llores junt á las cristallinas
Linfas, que foren del Pegás ungladas,
Estaban una de estas matinadas
Las musas, fetas unas clavellinas.
 Veulas Apolo, y com ja las divinas
Colors de aquellas caras delicadas
Mostrasen clarament cuant fatigadas
Restaban de plantar las pobras ninas.
 Volgué l's dar entenent que se ofenía
De trobarlas á totas tant distretas
Dels, oficis tocants á sas personas.
 Y per disculpa li digué Talía,
Ja son tants los que avuy fan de poetas,
Que n's faltarán llorers per las coronas.
# Queixas de un galan á una reixa, perque li impedia lo veurer á una hermosa Encomanada

SONETO XXVII.
Queixas de un galan á una reixa, perque li impedia lo veurer á una hermosa Encomanada.
 Reixa cruel que la claror divina Que mos ulls cercan com á gloria sua, Entre eixa espesa nuvolada tua Cubres y causas ma fatal ruina!  No degué eixir de la ordinaria mina Eixa materia forta, odiosa y crua; Sino de algun volcá per hont traspúa Flamarada infernal, que tot ho mina.  Pero que dich? ¡O reixa generosa! En gracia de tas quexas fas mudansa Arrepentit adoro ta duresa.  Jo no t' vull dir cruel, sino piadosa; Puix tu sola has pogut en ma venjansa, Á la que á mi m' te pres, tenirla presa.
# La gesta dels estels/Estenies la roba al terrat

Estenies la roba al terrat i el teu braç tan rodó regalava; als teus peus s'eixamplava el regal, cada perla als rajols s'estirava.
I també del teu coll al teu pit
la frescor en l'afany t'ajudava:
si et tocava una mica de sol
t'hi dalies i t'eixamoraves.
# La gesta dels estels/Divisa 1

L'estel d'un esguard i el d'una senyera,
la guerra i l'amar: la sal de la terra.
Al llavi una flor i l'espasa ferma.
# La gesta dels estels/La casa que vull

La casa que vull
que la mar la vegi,
i uns arbres amb fruit
que me la festegin.
Que hi dugui un camí
lluent de rosada,
no molt lluny dels pins
que la pluja amainen.
Per si em cal repòs
que la lluna hi vingui;
i quan surti el sol
que el bon dia em digui.
Que al temps de l'istiu
níui l'orenella
al blanc, de calç ric
del porxo amb abelles.
Oint la cançó
del pagès que cava;
amb la salabror
de la marinada.
Que es guaiti ciutat
des de la finestra,
i es sentin els clams
de guerra o de festa:
per ser-hi tot prest
si arriba una gesta.
# La gesta dels estels/Divisa 3

Fem l'escamot dels qui mai no reculen
i sols un bes els pot fer presoners,
fem l'escamot dels qui trenquen les reixes
i no els fa caure sinó un altre bes
Fem l'escamot dels soldats d'avantguarda:
el primer bes que se'ns dóni als primers.
# La gesta dels estels/El berenar a les roques

jo seria el patró d'aquell vaixell que es veu a l'horitzó
aniria més llunyque l'horitzó
donaria a les noies el meu cor
i el tornaria a pendre per donar-lo altre cop
—noies de tots els ports
faria mirallets amb llurs ulls
i els meus ulls
les sabria albirar
de dalt del pal més alt
cantaria cançons com els marins de guerra:
duria uns pantalons acampanats de baix
NI SABRIA ELS MEUS FILLS QUAN
TORNARIA A TERRA
# La gesta dels estels/Estampa japonesa

a Marius Aguilar.
l'ull és profund i l'esguard groc i llis de vetllar a la lluna—
damunt paper d'arroç imperial
(si els feia berret oval
desembarcant a un Port
qualsevol gest dels braços
tindria el sabre alçat
amb l'orella petita escoltadora)
el palau és de nacre
i la lámpara crema com un silenci viu:
com aquella cançó que cantava la Perla en la Rosada filla del
[samurai —tot fent créixer les flors
i recomptant les hores que deixava i prenia
vestia llii vestia el polen de la flama i el de l'amor perfecte
i menjava la cíndria sucosa camosina
veia néixe el gran astre al seu costat
# La gesta dels estels/Flor d'ametller

a Jaume Mercadé.
pètal de galta —quin toc que té
pètal de galta de noia en rosa
aquella noia que hom veu del tren
tota senzillade tant cofoia
si no és l'enginy caçador d'aloses
—ningú ho atina ara al gener—
o bé una estesa de roba nova
que es fes la núvia pel maig que ve
o bé una sina —tot de xuclets
# La gesta dels estels/L'enamorat li deia

Penyora d'amor, penyora—
si tu em besaves, amor,
jo et donaria una rosa.
No fóra mesquí de res,
penyora d'amor, penyora;
—o bé et tornaria el bes o et donaria una taronja,
una ametlla o bé l'esqueix
d'una clavellina nova.
No fóra mesquí de res,
penyora d'amor, penyora;
—o la flor del cirerer o el llessamí o bé la lluerna
que havés pogut descobrir
la nostra abraçada estreta.
No fóra mesquí de res,
penyora d'amor, penyora:
que jo em donaria teu i tu et donaries tota.
Si tu em besaves, amor,
jo et donaria una rosa.
# La gesta dels estels/Divisa 2

a l'Alfons Maseres.
Viatjar terres no quedar-se en cap, amar en totes una noia verge;
creure en la guerra perquè és bo el combat,
cada ferida la sang d'un poema.
Quan Déu ens cridi poder contestar: —tan estimava que es vessava el beire.
# La gesta dels estels/L'home bru ros del Port

rosa dels vents la vostra banderola!
un passaport vers totes les nacions
mentre que tinguin mar:
un lai de comiat on hi es dit
A REVEURE!
desig de no tornar com no hagin establert telègraf sense fils
tornar havent begut tants colors de cervesa
que passegeu un deix d'enamorat de nou:
i un àncora flotant tatuatge del pit
# Obras del poeta valenciá Ausias March

OBRAS DEL POETA VALENCIÁ
AUSIAS MARCH
publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony
Sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d' amadors de les glories de Valencia y son antich realme. ACOMPANYADAS D' UN PRÓLECH
Barcelona JOAN ROCA Y BROS carrer del Hospital. 87
______
Dedicatòria
Pròleg
Cants d'amor
Cants de mort
Cants morals
Cant espiritual
Taula