OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corrandas

CORRANDAS.
b|center]]
De cansons y de follías vos ne cantarè deu mil que las porto á la butxaca enfiladas en un fil.
Allá dalt de la montanya n' hi ha un pi que n' es novell y que fa las pinyas verdas, y á cada pinya un clavell.
Ne tens la cara picada com un cel qu' está estrellat, á cada pich una rosa florida del mes de Maig.
A ta porta hi planto un pí y á ta finestra una parra perque lo sol no mustigui las dos rosas de tas galtas.
¿Lo teu pare es mercader? Donchs que s' en vaji á la plassa á mercarte un casament, perque mira, 'l temps ja passa.
Vostra mare es una rosa, vostre pare es un roser y vos sou la poncelleta que algun dia cullirè.
Antonet, la rosa blanca procúrala ben guardar que 'l roser qu' ha fet aquesta cap mes d' altre ne fará.
Prou s' ho pensava la tonta que de celos me moria; qui d' amor no n' ha tingut may pot de celos morirse.
Si voléu ballar corrandas veniu al nostre carrer que las xicas s' enamoran dels fadrins que ballan be.
Si jo ne fos lo cordò, lo cordò de ta cotilla, coneïxeria 'ls intents que dins de ton cor anihuan.
La vila de Sant Martí rodona com una poma, las carreteras hi van de Madrit á Barcelona.
A Guimerá ne son guapas, á Ciutadilla no tant, á Roca-llaura froment, á Bell-tall la flor del ram, á Glorieta bon blat, á Passaman esporgueras, y á la Pobla de Ferrant hi ha 'l floret de las donzellas.
Vostra mare es una esglesia vostre pare es un altar y vos sou una relliquia que la voldria adorar.
La teua llenga n' es gel y los teus ulls ne son foch; per ço al mirarme 'm das vida, per ço al parlarme 'm das mort.
María al anar á missa gira la cara al fossar, que d' aquells quans pams de terra mes de deu t' han de besar.
—Moreneta la 'n festejo mon amich que me hi dihéu? —Tambè n' era moreneta la Verge Mare de Deu.
Ay, pares que teniu fillas procuréulas de casar, que mentras ne son donzellas son vidre que 's pot trencar.
Cara de color de rosa, company del meu aymador, si 'l veus digas que ab mi pensi com ab ell hi penso jo.
Algun dia jo 'm pensava que tot lo mon era pla y ara he vingut á comprendre que moltas costas hi ha.
Carrè' amunt y carrè' avall ne passan tres cadarneras. ¡Tan-de-bo ne volguès Deu que totas tres fossen mevas!
Perdihueta joganera, que cantáu dalt de la serra, si ne baixéu á la plana molts cors estarán alegres.
Montanyas de Montserrat tot lo dia hi toca 'l sol pera fer tornar morenas las noyas de Monistrol.
La major part d' aqueixas corrandas son satirícas y burlescas. Generalment lo poble sols se 'n serveix per motejar algú ó per fer riure. Per ço es cosa que costa molt l' arreplegarne que, com las que acabem de posar per mostra, sian dignas de ser conservadas y tingan un verdader fons de poesía. La tonada ab que acompanyém las presents es una de las moltas tonadas ab que 'l poble las canta. Una mateixa lletra la entona ab cinquanta tonadas si convè: fins n' hi ha que ni tan sols las cantan y que's reduheixen à dirlas parladas.
# Correcció d'errades del decret 137/2008 sobre la denominació oficial de l'entitat local menor de Mareny de Barraquetes

S’ha observat una errada en el Decret 137/2008, de 19 de setembre, del Consell, pel qual s’aprova el canvi de denominació de l’entitat local menor el Mareny per la forma exclusiva en valencià de Mareny de Barraquetes, publicat en el Diari Oficial de la Comunitat Valenciana número 5855, de 23 de setembre de 2008, cal fer-ne la correcció en els termes següents:
On diu: «El Ple de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, en sessió de 23 de maig de 2008, va adoptar acord en què informava favorablement el canvi de denominació proposat»;
Ha de dir: «El Ple de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, en sessió de 23 de maig de 2008, va adoptar acord en què informava el canvi de denominació proposat».

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Decret 137/2008 sobre la denominació oficial de l’entitat local menor de Mareny de Barraquetes.
* La publicació del decret al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV
* L’entitat municipal menor de Mareny de Barraquetes a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de Mareny de Barraquetes

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Diari per a Tècnics Lingüístics de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià, sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV
# Lo Gayter del Llobregat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Lo Gayter del Llobregat pot tenir els següents significats:
* Autor: vegeu Joaquim Rubió i Ors
* Poemari: vegeu Lo Gayter del Llobregat (poemari)
* Poema: vegeu Lo Gayter del Llobregat (poema)
# Lo Gayter del Llobregat (poema)

* Lo Gayter del Llobregat, part de Lo Gayter del Llobregat (1858) (1858)
* Lo gayter del Llobregat, part del volum I del poemari del mateix nom, Lo Gayter del Llobregat (1888)
* Versió modernitzada: Lo Gaiter del Llobregat
# Lo Pi de les Tres Branques

Per on baixa el Llobregat dels Pirineus a la plana, don Guillem de Mont-rodon a trenc de dia davalla, voltat de comtes i ducs en ufanosa colcada. De l'alta sella en l'arçó, sobre arabesca gualdrapa, seu en Jaume nostre rei; no du més corona encara que la de son cabell d'or que algun àngel li ha deixada. Lo tenia presoner Narbona dins sa muralla: al vencedor de Muret Mont-rodon lo demanava; Montfort no l'hi vol donar, per gendre diu que se'l guarda. Si serà son gendre o no Mont-rodon ho diu al Papa; la resposta que li fa al vell Montfort no li agrada: —Que torne el Rei a Aragó i als Pirineus la seva àliga.—
Catalunya, aixeca el front, doble sol avui t'aguaita, lo sol que et surt a Orient i el que t'ix a tramuntana. Lo que et surt al Pirineu te vol donar una ullada, mes ell, infant de sis anys, no vol ésser vist encara, ja el veuran a Lleida prou davant la cort catalana. Abans d'arribar a Berga s'enfilen per la muntanya, per entre Estela i Queralt de Campllong envers la plana; quan són al mig de Campllong la nit fosca és arribada.
Lo Campllong té com un breç dues serres per barana, per coberta un bosc de pins verds tot l'any com l'esmaragda. Corona immensa de tots és una hermosa Pinassa, pinetells semblen los pins entorn de llur sobirana, geganta dels Pirineus que per sang té rius de saba. Com una torre és son tronc que s'esbadia en tres branques com tres titans rabassuts que sobre els núvols s'abracen, per sostenir en lo cel una cúpula de rama que fa ombra a tot lo pla com una nova muntanya.
Don Jaume cau de genolls i en son èxtasis exclama: —Al Pare, Fill i Esperit per tots los segles hosanna! tres persones i un sol Déu que aquí sa firma ha posada, com en l'arbre de Mambré on Abraham reposava.— Fent la senyal de la creu se recolza a la Pinassa, i la son del paradís a ses parpelles davalla. Don Guillem de Mont-rodon, que és son àngel de la guarda, l'abriga amb son gran escut on vermellegen les Barres. Alça els ulls a l'Infinit que obira en sa tenda blava clavetejada d'estels i al cim lluna minvanta.
En dolça contemplació lo sorprèn lo bes de l'alba; al bes de l'alba i al seu don Jaume se desvetllava: —He somniat que era gran i d'un bell país monarca, d'un bell país com aqueix entre el mar i la muntanya. Com eix Pi meravellós, mon regne posà tres branques, foren tres regnes en un, ma corona els coronava.— Esbrinant somni tan dolç lo sol li dóna a la cara i esporuguida a ponent la mitja lluna s'amaga. Lo somni del rei infant lo vell templari l'acaba en extàtica oració, espill de visió més clara. Veu Catalunya la gran fer-se més gran i més ampla, robant als moros València, prenent-los l'Illa Daurada. Unides veu a les tres com les tres cordes d'una arpa, les tres nimfes d'eixa mar, d'aqueix jardí les tres Gràcies. Mes al veure desvetllar lo lligador d'eixa garba, profeta, al Conqueridor sols li diu eixa paraula: —Preguem, que sols Déu és gran, los homes són ombra vana; preguem que sia aqueix Pi l'arbre sagrat de la pàtria.—
# Lo Gayter del Llobregat (poemari)

* Primera edició (1841)
* Segona edició (1858)
* Tercera edició, políglota i amb l'obra ordenada cronològicament:
   * Volum I (1839-1841) (1888)
   * Volum II (1841-1858) (1889)
   * Volum III (1858-1889) (1889)
   * Volum IV (1902, pòstum) (1902)
# Lo bateig

LO BATEIG.
Aquesta cansó se sol cantar ab la tonada de l' ánima condempnada, (vol. III, pla. 209).
—¿Ahont anéu Mare de Deu,—ahont anéu tan apresurada? —Aquí baix sota un torrent—que una dona m' hi demana. —No hi anéu Mare de Deu—qu' es una dona molt rara. —Ab aquesta vull anar—que tothom la desampara, no hi ha vespre ni matí—qu' ella no 'm passi 'l rosari, lo rosari del roser—lo del roser y del Carme.— Quan la Verge hi arriba—la dona 'n fou deslliurada. Ha parit un infantó—com la llet y la rosada. Ay! ¿qui 'n será lo padrí?—y ¿qui será la comare? San Joseph va se' 'l padrí—y Santa Agna la comare, San Joaquim seguidor—nostre Senyò 'l batejava. Quan ne tornan del bateig—ja troban taula arreglada. Los minyons en un racò,—las minyonas ab sa mare. Los minyons menjan confits,—las minyonas avellanas, los minyons beuhen bon vi,—las minyonas aiga clara. —¿Qué li ha donat lo padrí?—¿qué li ha donat la comare? —Lo padrí li á regalat—la doctrina cristiana y á cada full del llibret—una rosa platejada. La padrina li ha donat—un manto de seda blava.
Ha parit un infantò—sembla la estrella de l' auba: ja la 'n van á batejar—á la font de Santa Clara.
—Ja 'n troban un pastoret—que guardava una ramada. —Pastoret lo bon pastor—¿te vols vendre la samarra? —Si per cert, Mare de Deu,—que per ço al coll la portava.
—Pastoret, lo bon pastor—¿ne vols sonar una tonada? —No per cert, Mare de Deu,—que 'n tinch sola la ramada. —No la tens soleta, no,—que la tens ben vigilada, que n' hi tens trenta nou ángels—que t' hi donan la girada, la girada del Urgell—del Urgell fins á montanya. Festen ença pastoret—te 'n pagarè la samarra no te la pagarè en or,—ni en or ni tampoch en plata  . . . . . . . . .—tampoch en moneda falsa, sino en la gloria del cel,—que es lo que mes desitjavas. Al punt de la mitja nit—lo pastoret ja finava. Los ángels li feyan llum—la Verge l' amortallava. Ja se l' enpujan al cel—ab gran cantarella d' ángels. Ay que mes, ay! ditxosa nit de Nadal!
# Visions i Cants/A la Mare de Deu de Montserrat

A LA MARE DE DEU DE MONTSERRAT
Ben d'a la vora—volia veure-us, oh Verge negra—del blanc vestit! Al vostre estrado—avui pujava i us he guaitat de fit a fit la dolça cara,—que m'ha deixat—tot enternit.
Més lluny us miro—quan a la tarde canten els monjos—i els escolans, i eixint del temple—m'hi giro encare, i encare us miro—més lluny que abans. A vostra casa—m'aficiono i us hi entro a veure—sempre que hi passo, com els aimants.
Surto de cara—a les vostres penyes i en cada una—veig un ensaig de vostra imatge... Sou graciosa,—penya entre penyes:
reina us en faig. Cerco entre elles—els camins vostres—i me n'hi vaig
Els camins vostres—són plens de boira: per los esquinsos—guaita'l cel blau... No més hi trobo—rebolls i mates que humils floreixen—en mitj la pau, i aquelles bolves,—que'n diuen angels, i que s'hi assemblen—per lo silenci—del vol suau.
Còm me cor-prenen—els singles vostres! Còm m'esvaeixen—vostres abims! Les aus que hi volen—són aus xiquetes, les fonts que hi neixen—són regalims; entre la boira—són cims de gloria—els vostres cims.
Tot jo m'encanto,—no sé 'l que'm passa: les vostres penyes—m'han encisat.  · · · · · · · · · · · · · · Més, quan me giro—de cara enfòra, l'esprit me fuig de Montserrat.
# Visions i Cants

| ← Poesies ← Els focs d'aquest Sant Joan | Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies I Visions i Cants Pòrtic | Les disperses → El mal caçador → |
El volum de Visions i Cants, que fou publicat l'any 1900, es, en aquesta colecció, reproduit am les següents variants: A seguit dels fragments I a X del Comte Arnau (planes 91 a 102) que's manté en el meteix lloc que ocupava dins el volum Visions i Cants, hi hem situat els fragments XI a XIX que completen el poema (planes 103 a 130), a fi de donarli l'unitat que 's proposava l'autor, i que foren publicats respectivament en els volums Enllà (1906) i Seqüencies (1911). A seguit dels Tres Cants de la guerra que tanquen el volum de Visions i Cants, hi hem afegit en la present ediciò, i amb el fi de situarles en lloc apropòsit, totes les composicions del meteix caracter (planes 193 a 208) que foren publicades en diferents indrets fora de llibre.
| VISIONS Y CANTS | |
| Visions | 81 |
| El mal caçador | 83 |
| Joan Garí | 87 |
| El Comte Arnau | 91 |
| L'ànima | 103 |
| La cançó del Comte Arnau | 104 |
| Escolium | 117 |
| La fi del Comte Arnau | 124 |
| L'estimada de Don Jaume | 131 |
| La fi d'en Serrallonga | 135 |
| Intermezzo | 143 |
| A la Mare de Deu de Montserrat | 145 |
| La cançó de Sant Ramón | 147 |
| En la mort d'un jove | 149 |
| Els reis | 151 |
| Sol solet... | 153 |
| Dimecres de cendra | 155 |
| Lo Diví en el Dijous Sant | 157 |
| L'aufàbrega | 159 |
| A montanya | 161 |
| Després de la tempestat | 163 |
| La nit de la Puríssima | 165 |
| L'ànima de les flors | 167 |
| La dòna hermosa | 169 |
| L'esposa parla | 171 |
| Cants | 173 |
| La sardana | 175 |
| El cant de la senyera | 179 |
| Cant dels joves | 181 |
| Cant de maig cant d'alegría | 183 |
| Cant de Novembre | 185 |
| Els tres cants de la guerra | 187 |
| Els adéus | 187 |
| Oda a Espanya | 188 |
| Cant del retorn | 190 |
| La nostra bandera | 193 |
| Per tu ploro (sardana) | 195 |
| L'Empordá (sardana) | 197 |
| Himne a la senyera de l'Orfeó Catalunya, de Cassá de la Selva | 199 |
| Himne de l'arbre fruiter | 201 |
| Himne ibèric | 203 |
| Els focs d'aquest Sant Joan | 207 |
# Visions i Cants/Cant de maig cant d'alegría

CANT DE MAIG CANT D'ALEGRIA
Cantèm l'entrada del temps clar am clara veu i rialles clares. Tornem-nos ben cantaires, que are es el temps—de fer ressonar alegrement els aires.
Passen nuvols corrent i somrient, regalant aigua i raigs de sol lluent damunt les roses vermelles, ja totes badades. Sobre 'ls plans reverdits hi corre 'l vent i es mouen els blats verds i les gentades cridant coses alegres y furioses... Costes avall degoten les neus fóses.
Sadollèm la mirada de verdor enfonzant-la en el tou dels grans herbatges; sadollèm les orelles de remor
enamorant-les dels bells crits selvatges; i sadollèm el pit d'aire del cel per cantar l'alegria de la terra, tan si'n surt un mistic bèl com si'n surt un crit de guerra.
Tornèm's soldats lluents i ben armats, o tornèm's serafins d'ales de plata... Corrèm alegrement a tots costats, corrèm que'l Maig esclata.
Rièm, rièm entre les flors y el vent l'emmajada alegría; plantèm arbres de Maig desaforadament davant la porta d'or de cada aimia.
Prompte'ls arbres de Maig s'assecaràn... la llenya sols destorba: la tirarèm al foc de Sant Joan i saltarèm per sobre.
# Visions i Cants/Cant de Novembre

CANT DE NOVEMBRE
El vermell dels arbres, encès per la posta—dels sols invernals, delita i penetra lo meteix que aquells verds primaverals. Germans, alcèm els cors, que tot es bell, el verd i el vermell!
Alcèm els cors cantant la vida entera amb els brots i am les fulles que se'n van; gosèm el dia sens mirâ endarrera, sense pensâ amb els dies que vindràn. Gosa'l moment; gosa'l moment que't convida, i correràs alegre a tot combat: un dia de vida es vida; gosa'l moment que t'ha sigut donat.
No t'entristeixin, doncs, els funerals Novembres, ni planyis mort lo que ha tingut ple ser... De planyê es el donzell qu'agèu sos membres ans d'haver-los cançat en el plaer.
1895
# Visions i Cants/Cant del retorn

CANT DEL RETORN
Tornèm de batalles,—vením de la guerra, i ni portèm armes, pendons ni clarins; vençuts en la mar i vençuts en la terra, som una desferra. Duèm per estela taurons i dufins. Germans qu'en la platja plorant esperèu, plorèu, plorèu!
Pel mar se us avança—la host macilenta que branda amb el brand de la nau que la dû. Adeu, oh tu, Amèrica, terra furienta! Som debils per tu. Germans qu'en la platja plorant esperèu, plorèu, plorèu!
Vením tots de cara—al vent de la costa, encare que'ns mati per fred i per fort,
encare que restin en sense resposta més d'un crit de mare quan entrèm al port. Germans qu'en la platja plorant esperèu, plorèu, plorèu!
De tants com ne manquen duèm la memoria de lo que sofriren,—de lo qu'hem sofert, de la trista lluita sense fe ni gloria d'un poble que's perd. Germans qu'en la platja plorant esperèu, plorèu, plorèu!
Digueu-nos si encare la patria es prou forta per oïr les gestes—que li hem de contar; digueu-nos, digueu-nos si es viva o si es morta la llengua am que l'haurèm de fer plorar.
Si encare es ben viu el record d'altres gestes, si encare les serres que 'ns han d'enfortî s'aixequen serenes damunt les tempestes i bramen llurs boscos al vent ponentí, germans que'n la platja plorant esperèu, no ploreu: rièu, cantèu! 1899
# Visions i Cants/Cant dels joves

CANT DELS JOVES
L'hora nostra es arribada: tots ens hem desensonyat amb el front il-luminat per la llum d'una altra albada.
I esperèm que surti'l sol per cantar-ne l'alegria: quan veurèm que s'alça'l dia, alçarèm, cantant, el vol.
Com aucells ens alçarèm, movent l'aire am la volada; com a nuvols creixerèm, am remors de pedregada.
I en les serres avials remourèm la gran tempesta,
fins que l'sol, veient-nos alts, ens vesteixi am llums de festa.
I per l'aire, llavors pur, de la patria rabejada, baixarèm am vol segur a repòs de mitj-diada.
# Visions & Cants/Oda a Espanya

ODA A ESPANYA
Escolta, Espanya, — la veu d'un fill
que t parla en llengua — no castellana:
parlo en la llengua— que m'ha donat
la terra aspra:
en 'questa llengua — pocs t'han parlat;
en l'altra, massa.
T'han parlat massa — dels saguntins
i dels qui per la patria moren:
les teves glories — i els teus records,
records i glories — no més de morts:
has viscut trista.
Jo vui parlar-te — molt altrament.
Per què vessar la sang inutil? Dins de les venes — vida és la sang,
vida pels d'ara — i pels que vindran:
vessada és morta.   Massa pensaves — en ton honor
i massa poc en el teu viure:
tragica duies — a mort els fills,
te satisfeies — d'honres mortals,
i eren tes festes — els funerals,
oh trista Espanya!   Jo he vist els barcos — marxar replens
dels fills que duies — a que morissin:
somrients marxaven — cap a l'atzar;
i tu cantaves — vora del mar
com una folla.
On són els barcos? — On són els fills?
Pregunta-ho al Ponent i a l'ona brava:
tot ho perderes, — no tens ningú.
Espanya, Espanya, — retorna en tu,
arrenca l plor de mare!   Salva-t, oh!, salva-t — de tant de mal;
que l plô t torni feconda, alegra i viva;
pensa en la vida que tens entorn:
aixeca l front, somriu als set colors que hi ha en els nuvols.   Ont ets, Espanya? — No t veig enlloc.
No sents la meva veu atronadora?
No entens aquesta llengua — que t parla entre perills? Has desaprès d'entendre an els teus fills?
Adéu, Espanya!
# Visions i Cants/A montanya

A MONTANYA
M'agrada'l balcó gran de la muralla quan la gent de la vila hi va a badar i amb ull ja quasi incommobible aguaita el pas de la llunyana tempestat.
Passa la tempestat esgarrifosa per damunt de la serra allà al davant, tremolant de llampecs, silencïosa per la gent de la vila i la del pla.
Còm hi dèu ploure en les profondes gorges i en els plans solitaris de les valls! Prou l'huracà'ls açota aquells cims nusos i peta l'aigua en aquells rocs tant grans; s'astoren els remats, el pastor crida, i algun abet cau mitj-partit pel llamp!
Però en el balcó gran de la muralla no se sent res: la gent hi va a badar, i amb ull ja quasi incommobible aguaita el pas de la llunyana tempestat. Puigcerdà, 1897
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol CXLV

«Sire, vos sots vinguts aci ab gran gent e ab molt bell apparellament, per conquerir la terra de Pere d'Arago. E, segons que vostre poder es, vos no havets tan be menat lo fet tro aci com deguerets, ne axi com yom pensava; que tres semmanes havem aci estat o pus, e no havets passat lo coll de Panisars ne la muntanya. Que se axi u fets, mes val quens en tornem en França que si guastavem lo tresor vostre ne de la sgleya, menjant e bevent, e no fem res de nostre enteniment. Per que yo us dich e us man, de part de Deu e del apostoli a qui vos havets jurat de pendre la terra de Pere d'Arago: que vos, dins tres dias, passats lo coll de Panisars; que gran mal fets á vos e a vostres gents, estant aci en hun loguar». Quant lo cardenal hac aço dit, respos lo rey de França en axi: «Sire cardenal, leu es de dir á vos que passem lo coll de Panisars, e vos que us estiguats en vostra tenda a gran ayre. Mas no sabem mes de guerra que vos no fets; e sabem quina gent ha Pere d'Arago, ni quin treball es de passar lo coll de Panisars; per que nos pot fer axi leu ço que vos deyts. Pero vos, que lo lloch del apostoli e de Deu tenits, e havets, ab vos sis milla cavallers, e volets tenir la davantera e que us metats primer, e yo e tota ma gent vos seguirem aytant leu, si tots hi sabiem morir; e d'altrament nos pot fer.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol CXV

E apres de aço, lo apostoli e lo princep trameseren missatgers en Venecia al comu: que deguessen ajudar al princep ab llurs galeres a recobrar lo regne de Cecilia, e donar los hia part en la terra e grans dons. E sobre aço lo duch de Venecia hac son consell ab lo comu. E feren resposta al apostoli e al princep: que ara no havien cura que guerrejassen ab lo rey d'Arago ne ab negun crestian, puix no y havia nenguna raho.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol CXXI

«Barons, nostre senyor lo rey d'Arago e de Cecilia nos no sabem pas si es en Arago o en Catalunya o en Navarra; mas, hon que ell sia, nos som aci per ell. E sabets be que hanch la sua senyera no fo vencuda ne torna atras; que aquesta gracia li ha feta Deu, per ço car molts treballs ha sofferts per crexer la fe de Jesus Crist. E yo dich vos aço, per tal que siats be apparellats, que, ans que sien dotze jorns passats, havrem haguda
huna gran batalla; mas, am la ajuda de Deu, nos la vencrem. Per que, cascu estigua ab ferm cor e no s'esperda per res, que hanch nuls homens no guanyaren tant com nos farem. E devets saber que a Napols ha trenta galeres armades quel princep ha fetes fer armar. E deven ne venir de Prohença trenta en les quals deve venir lo rey Carles. E el comu de Pisa deve li llivrar deu galeres armades e apparellades. E axi seran per totes setanta cors de galeres. E yo veig be les nostres galeres tan be apparellades de tan noble gent que, per cent galeres d'altres gents nos no devem girar, ans, en tot lloch hon nos les sapiam, les devem requerir». A aquestes paraules si cridaren totes les gents de les galeres e dixeren a altes veus: «Anem! anem! anem! que ab la ajuda de Deu, tots son nostres!».