OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'irradiador del Port i les gavines/Esgarip

a Tomàs Garcés
Dia 13. Dimarts. El sol és post i dansa el rat-pennat... Si la lluna ha sortit d'una rojor estranya,
a dalt dels campanars les òlibes fan feina. I la vella més vella del poble, la novena
d'un ungüent malefici.
Llampega i s'ou un tro, en el cel ple d'estrelles:
que en aquesta hora esquerpa algú donava mal.
Les aranyes no dormen si la núvia escombrava
enllà de mitja nit. I la núvia ha escombrat.
El gat ros a baixat a la masia en runes. — I ha tornat, però, cec: CAR S'HAVIA EMPASSADES DUES CUQUES DE LLUM.
# L'irradiador del Port i les gavines/L'absurd

El dau d'ivori virolet de la sort i la malastrugança
i la poma al caliu que esbufega
com més corre el ventall
Els ulls miren els ulls
i la paraula és morta: el pigat de les xifres parlarà
(Damunt la taula el vas
i la pàl·lida imatge de l'absenta)
I el meu company i jo de suara perjurats en jugar-nos la vida amb el misteri:
TOTS 2 AL MATEIX NÚMERO DEL DAU
# L'irradiador del Port i les gavines/La femme aux oranges

La cançó del Metró, que es mulla el ventre al Sena a
la vella Cité, traspua tots el sostres, i diu:
—Avui só perfumat
per una grassa impresa. Porto un braçalet blau,
un altre de vermell
i les anques més nues.
Les sandàlies pulides amb brillants.
I així la meva amada
ve assetjada a desdir: Per això és que baixa a Rennes
es deixa la cotilla a Saint Michel,
i s'ajeu al meu bany de purpurina.
Banyera del NORD-SUD!
Finava la cançó quan la femme aux oranges, direcció
Chateau d'Eau, s'ha descobert la brusa i ha ensenyat els
mugrons que eren com una llàntia de cremell.
# L'irradiador del Port i les gavines/Diumenge

Avui volen tan altes les gavines del Port,
que planejen només:
el pal més jove i prim
del «Maria-Angeleta», sota la bola d'or,
ou el dring transparent de llurs ales quietes
De cara al sol cent veles; i el banderol vermell que rumbeja el seu frec.
El vaporet passeja els bells somnis atlàntics,
ran dels molls en la calma: L'home de les taronjes passa el carretó ple.
# L'irradiador del Port i les gavines/Dónem la mà

Dónem la mà que anirem per la riba
ben a la vora del mar bategant,
tindrem la mida de totes les coses
només en dir-nos que ens seguim amant.
Les barques llunyes i les de la sorra
pendran un aire fidel i discret,
no ens miraran; miraran noves rutes
amb l'esguard lent del copsador distret.
Dónem la mà i arrecera ta galta
sobre el meu pit, i no temis ningú. I les palmeres ens donaran ombra. I les gavines sota el sol que lluu
ens portaran la salabror que amara,
a l'amor, tota cosa prop del mar:
i jo, aleshores, besaré ta galta;
i la besada ens durà el joc d'amar.
Dónem la mà que anirem per la riba
ben a la vora del mar bategant,
tindrem la mida de totes les coses
només en dir-nos que ens seguim amant.
# Olles, olles

Olles, olles de vi blanc, totes són plenes de fang, de fang i de maduixa, gira la caruixa. Qui la girarà? La donzelleta. Qui la girarà? La Maria serà!
# Onomàstiques

Multipliqui bullici i alegria; Canti cançons en bona hora: Amistat, Gràcia i Joventut Onomàstiques tenim. Entre elles nens alats, L'han rebut, amics, Secretament pensa: quan jo sigui l'onomàstica!
# Ordenacions fetes per lo molt alt senyor en Pere terç Rey Darago sobra lo regiment de tots los officials de la sua cort/De la festa de sent Luch evangelista

Cor sent Luch evangelista verge es atrobat volem que en la sua festa paraments e vestiments blanchs los mijancers ab quatre capes sien tenguts e laltar axi sia en totes coses ornat com es ordenat de les vergens no martirs qui han festa colent.
# Odes (Horaci)

   * Llibre primer—Oda XXXI
   * Llibre primer—Oda XXXIV
   * Llibre segon—Oda III
   * Llibre segon—Oda XVIII
   * Llibre tercer—Oda III
   * Llibre tercer—Oda XVI
   * Llibre tercer—Oda XXIV
   * Llibre quart—Oda II
   * Llibre quart—Oda III
   * Llibre quart—Oda VII
   * Odes - Llibre primer
   * Odes - Llibre segón
   * Odes - Llibre tercer
   * Odes - Llibre quart
* Horacianes, de Miquel Costa i Llobera. Calma és la traducció de l'oda XVI del II llibre d'Horaci.
* Odes d'Horaci, traducció Wikisource (incompleta)
# Odes d'Horaci
## Llibre III
### 12. Miserarum est
### 13. O fons Bandusiae

* Fons Bandusiae
# Oh viure sempre, sempre morir

Oh viure sempre, sempre morir! Oh els enterres de mi passats i presents! Ai de mi! mentres endavant faig via, material, visible, imperiós com sempre; Ai de mi! ço que per anys jo fui, ara mort (jo no'm planyo però, soc content); Oh, deseixir-me d'aquests cadavres de mi, que com me giri 'ls vegi allí ont els
vaig llençar, Passar enllà (oh viure! viure sempre!) i deixar enrera 'ls cadavres.
# On és lo loch on ma penssa repose?

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
On és lo loch on ma penssa repose? pot tenir els següents significats:
* ¿Hon es lo lloch hon ma pensa repose?, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Hon es lo loch / hon ma pensa repose, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

On és lo loch on ma penssa repose? On serà, on, que mon voler contente? Ab escandall yo cerch tot fons e tente, e port no trob on aturar-me gose. Lo que, dabans, de tot vent me guardava és envers mi cruel plaga deserta; vagabunt vaig, la casa qui m'és certa; treball és gran en part on yo vagava.
¿On és aquell delit, quan yo pensava ésser amat de la qui m'entenia? Tot mon voler y el seu no·m defenia d'amar, en tant com son poder bastava. Tots los senyals c·amor donen entendre, en ella viu, no tolent-ne la obra. ¿Qui és aquell qu·en amor tant descobra, que no·n pogués d'ella sentiment pendre?
Ja res del món dolor no·m pot deffendre, perdut és ja tot lo goig de mon viure, a mos amichs de tristor puch escriure, no·m basta temps a poder-me'n rependre. Tant la tristor ha falagat ma penssa, que tot m'és trist quant puch oir ne veure, tant que m'és greu que yo vinga en creure que a tristor yo pusqu·aver deffenssa.
Puys que Amor ab lo cor ferm dispensa que sos delits follament los espere -e per açò del món me desespere, car sens amor tot delit m'és offenssa-, l'arma coman a Déu, lo qui l'à feta, lexant lo cors desastruch per mal astre; ja no li plau de sos volers lo rastre, puys ab dolor viu per ell, no discreta.
Sí com l'om vell, qui·n son temps vid·à feta sats plaentment en algun·art apresa, e per fort cas aquella l'és defesa -no sab en qué son giny de viure meta-, ne pren a mi, que no sé com me visca, perque d'Amor me veig tancada porta, ne ssé pus fer, ne·l voler me comporta que d'aquest hús per altre yo·m desisca.
Tornada
O foll·Amor, malament se arrisca qui per virtuts vol amar nulla dona; sa calitat y el loch la fan ser bona, car en rahó, qual serà la que y visca?
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Ordenacions fetes per lo molt alt senyor en Pere terç Rey Darago sobra lo regiment de tots los officials de la sua cort/Del Argenter de la nostra cuyna

Rahonablement esguardades aquelles coses que son faedores no poques per los cochs a les viandes de la nostra boca dispensants magistralment esser appareyladores per tal que aquelles coses complidament axi com se pertany totes sien ben fetes. Emperamor daço un hom apte volem a ells esser liurat qui de la cuyna de la boca real argentari sia nomenat e cascun dia a hores degudes en la dita cuyna foch encendre no oblit e olles e calderes ab aygua pos sobraquell les gallines e la voleteria plom e les altres carns e peix lau e deneig e encara ast menar e als dits cochs de nostra bocca ajudar procur diligentment segons que a ell per aquells e per lo sobrecoch sera manat: e encara aygua necessaria per les nostres viandes tan solament appareyladores a la dita cuyna per eyl volem esser portada volents que als nostres sobrecochs en les coses tocans lur offici apres los majordomens obeir sie estret e al majordom sagrament e homenatje fassa axi con los dits majors cochs fer son tenguts a nos.
# Als desmays que patia una donsella nomenada Lucresia Sagristana

SONETO VII.
Als desmays que patia una donsella nomenada Lucresia Sagristana.
 Eixos desmays, que ab desigual cruesa Executan, Lucrecia soberana, La gracia de eixa cara mes que humana, Que al cor recull gran part de sa riquesa.  Alguasils son de amor, que á eixa bellesa, Mil pensions no pagadas li demana; Que no repara en veureu's Sagristana, Qui á la deitat mes sacra tingué presa.  No os queixeu del amor, que per vos mira Mentres lo vil y odios nom de deutora En subjecte tan rich ti desagrada.  Guardeu de incorrer en sa interna ira, Advertiu que os desitja acrehedora, Imagineu que os vol descarregada.
# Als fats coman tot quant serà de mi

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Als fats coman tot quant serà de mi pot tenir els següents significats:
* Als fats coman tot quant será de mí, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Als fats coman / tot quant sera de mi, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Als fats coman tot quan serà de mi, puys só estolt de ma elecció; mon seny és mort, a qui Déu no perdó, puys al començ del tot me derrenclí. Ja no és temps tenir frens al voler, malalta és ma bona voluntat, e vaig en loch on no vull ser portat; só descontent de tot quan pusqua fer.
Sí com a l'hom no li basta poder, paralitich, quant és en peus levat, anar al loch on vol ésser anat, ans cau, o tort va contra son mester, ne pren a mi que faç lo que no·m plau y aquell voler de la rahó·s vençut, e si·l complach mon delit és perdut, per que sens cor faç quant de mi vejau.
Sí com als vents és donada la nau, mentr·és debat als mariners vengut -ladonchs la nau son camí ha tengut per senya tal qual ans del contrast jau-, ne pren a mi, car mon enteniment ha gran debat ab lo voler del cors; determenar llur debat clar no gos, proejant lo temps, l'appetit vaig siguent.
Passà lo temps que fuy d'Amor content, si bé tostemps sentí ses grans dolors, mescladament dolçós ab amargors: creya rey ser, vehent-me d'ell sirvent; yo fuy content de sos mals sens los béns, per bé que·l mal sens bé no pot venir, mas yo amprench per ell més que morir. Malament viu qui·n mal fer no té frens.
¡O tu, Amor, qui ton poder m'estens axí fortament que no·t puch resistir, hix fora mi, puys en plaer no gir ma voluntat a fer tos manaments! Vulles haver en contra mi ergull! Lexa vasall qui no·t voll per senyor! ¿Quin moviment venç aquesta dolor, fent-me jaquir ben fer, de que·m despull?
Aquest meu fet bona ffi no ll'acull, e lo present és ple de gran tristor; aquesta ve del dan avenidor que de present lo tinch davant mon ull. Yo·l soferré, si ab cor molt ardit la que yo am per mi passa lo mal, sens penedir -qui·s penit grat no val-; ladonchs la mort no·m serà sens delit.
Tornada
Lir entre carts, gran és lo meu delit mentre no pens lo que poríeu fer; tot act·és prop de lla on és poder, si al voler governa l'apetit.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Amhrán na bhFiann
## Enllaços externs

* Amhrán na bhFiann (.ram)
* Partitura (.jpg)
# Alt e amor, d'on gran desig s'engendra,

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Alt e amor, d'on gran desig s'engendra, pot tenir els següents significats:
* Alt he Amor d' hon gran desig se engendra, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Alt e amor / d'hon gran desig s'engendra, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Alt e amor, d'on gran desig s'engendra, sper, vinent per tots aquests graons, me són delits, mas dóna'm passions la por del mal, qui·m fa magrir carn tendra; e port al cor sens fum continuu foch, e la calor no·m surt a part de fora. Socoreu-me dins los térmens d'un·hora, car mos senyals demostren viure poch.
Metge scient no té lo cas per joch com la calor no surt a part extrema; l'ignorant veu que lo malalt no crema e jutja'l sa, puys que mostra bon toch. Lo pacient no porà dir son mal, tot afeblit, ab lengua mal diserta; gests e color assats fan descuberta part de l'afany, que tant com lo dir val.
Tornada
Plenya de seny, dir-vos que us am no cal; puys crech de cert que us ne teniu per certa, si bé mostrau que us està molt cuberta cella per qué Amor és desegual.
Font: Blog personal DMRQ, sine data
# Amada, amada

Com te veig sense veure't ni tenir-te al davant!
Ara mateix, m'apar com si corressis.
Vers la meva cabana d'il·lusions.
Amada, vas lleugera de roba.
I, en corrent, tos pits saltironegen en son si.
Aprés bojament rius -en adonar-te'n-, talment com una nena enjogassada.
A prop de la cabana has arribat, amada.
I dolçament m'esguardes.
Per què acotes el cap, avergonyida?
Amada, jo ara et vull fecundar:
Perquè un infant alletis -que sigui com un déu.
I els homes beneeixin els teus sins
i el teu córrer.
* Aquesta obra es troba en el domini públic en aquells països en els quals els drets de copyright són vigents fins 80 anys després de la defunció de l'autor. (Més informació...)
* Les traduccions d'aquest tipus d'obres poden no estar en el domini públic.
# Carta dels ambaixadors d'Aragó al Parlament de Catalunya sobre la mort de l'arquebisbe de Saragossa (02-06-1411)

Als molt reverends, egregis, nobles e honorables senyors lo Parlament del principat de Cathalunya resident en Barchinona. - Molt reverends, egregis, nobles e honorables senyors: Hir vos scrivim per altra letra e per altre correu ço es per Steve Carrio significantsvos entre altres coses com larchebisbe de Çaragoça era partit daquesta ciutat per anar a Çaragoça: e sus ara ans de hora dalva havem sabut que hir prop lo loch de la Almonia mataren e degollaren lo dit archabisbe ab dos altres: per la mort del qual archabisbe dubtam que en la ciutat de Çaragoça e en altres ciutats, viles e lochs daquest regne nos seguesquen grans mals e escandols sobre los quals á cessar entenem a provehir per letres en totes aquelles altres vies e maneres quens serán possibles. Nosaltres per la dita mort som stats tan torbats que encara no havem delliberat que devem fer. En lendemitg placieus certificarnos per correu cuytat queus plaurá que fassam. Scrita cuitadament en Calatayud, dimarts a II de juny ans de hora dalba. - Apparellats a vostra honor e servey los vostres missatgets en Arago trameses.

### Fonts

* EXAMEN de los SUCESOS Y CIRCUNSTANCIAS que motivaron el COMPROMISO DE CASPE, y juicio crítico de este acontecimiento y de sus consecuencias en Aragon y en Castilla. Don Florencio Janer. Madrid, 1855, pàgs. 146 (document XXXII). Arch. general de la Corona de Aragon. - Colec. de Cortes, t. XVI, fol. 726.
# Carta dels consellers de Barcelona a Ferran sobre Vicens Anes Pinçon

Potentissimo e virtuosissimo Senyor
En la plage de aquesta vostra ciutat son arribades tres caraveles armades de la una se diu esser Senyor Fferrandanes Sayavedra de la altre Pero Vascas de Sayavedra e de la terça Gonsalbo de Struyaga E los patrons se dien Diego de Mora de Civilla Joan Rodrigues Storiano de Civilla e Vicens Anes Pinson de la vila de Pals E per quant dits Senyors e patrons son vassalls e subdits de la Serenitat Vostra en aquesta vostra ciutat e encara entots los lochs de la costa de aquest vostre Principat son stats avituallats e tractats com a jermans de tots e nom es segur e pertanyentlos vasalls dela [il·legible] Ells empero com a [il·legible] han robades quantas fustes han trobades [il·legible] de [il·legible] de aquesta vostra ciutat com [il·legible] portant sen violentment lurs robes e mercaderies E signantment trobant als Alfachs un balener den Galceran Andreu per força li han levades e robades vint sachas de lanes e una bala de flassades qui sus dit balener eren carregades del honorable En Mateu Capell, mecader d'aquesta vostra ciutat, home molt virtuós........ De la sereníssima Senyoria Vostra humils servidors, los conselles de Barchinona.
# Carta enviada a vn Caualler de esta Ciutat, donantli noticia del asalt que volguè dar lo enemich a Gardeny

a vn Caualler de esta Ciu-
tat, donantli noticia del asalt
que volguè dar lo ene-
mich a Gardeny
Ab llicencia en Barcelona, en casa de Iaume Ma- thevat, any 1644.
# Enllà (1912)

| ← Les disperses ← Del Montjuic | Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies I Enllà (1912) Pòrtic | Seqüencies → Els ametllers → |
Conté aquesta secció tot lo que resta del volum «enllà», publicat en 1906; i s'hi adjunta, per a major unitat, el Seguit de Vistes al Mar, del volum «seqüencies» (planes 270 a 274), publicat en 1911.
| | Planes |
| ENLLÀ | |
| Els ametllers | 265 |
| Vistes al mar | 267 |
| Seguit de les vistes al mar | 270 |
| El Pi d'Estrac | 272 |
| Les montanyes | 275 |
| Retorn | 278 |
| Represa | 280 |
| Glosa | 281 |
| Del Montseny | 287 |
| Del Montjuic (en la tomba nova d'en Verdaguer) | 291 |
# Enllà (1912)/Del Montjuic

DEL MONTJUIC
en la tomba nova d'en verdaguer
Vui dir-vos el moment de gran bellesa: a dalt de la montanya de mala nomenada... però a davant del mar, alçaren al poeta adormit ja per sempre en la caixa de morts, pera posarlo en un sepulcre nou.
La caixa fou alçada damunt de la gentada: els ulls s'estemordien tement-se un horror gros... La caixa era corcada, més s'alçà curullada de ginesta i altres flors. Oh! Quina meravella en l'hora tant bella de posta del sol, per damunt de la gentada veure aquella caixa alçada,
i al poeta en flors en ella com un nin dintre'l breçol.
Oh Montjuic, montanya afortunada! Dessota de ta mala anomenada hi hem deixat, am grans plors, el còs del poeta que sobrix en flors.
La tomba es la roca viva: les eures s'hi enfilaràn, i al dessobre de les eures els aucells hi cantaràn. Cada matinada hi caurà rosada; cada dematí, cançons a desdî; ditxós el poeta que les pot sentî dins la fresca ubaga!
El sol i la lluna hi aniràn passant, el sol i la lluna, i el mar al davant.
Dorm, poeta, dorm, que'ls aucells ja canten: tu, que aimaves tant i tant els bells cants, seràs feliç i faràs aquell somrís... Per la gracia del somrís, has entrat en paradís.
# Entrada d'Hivern

Ja cau la Tardor pàlida y esfulla sa corona de pàmpols, que l'oratge, marcits y llagrimosos, arrossega com esperanses mortes.
El día's va arrufant. Legions de núvols, escabellats y atropellantse, venen, venen del nort ab un poder ombrívol, com invasió de barbres.
Entre'l fangós terrer, la mar plomissa y les montanyes moradenques, sura concirosa tristor, que les imatges evoca de la tomba.
Mes ah! ben lluny d'abominar tals díes, el meu cor s'hi complau. Es bell trobarse fòra la pols, l'agotament y el tedi d'una estació caduca.
Plaume'l torrent que bramulant errissa sa cabellera de lleó rogenca, ahont abans el sol hi calcinava un pedregàm de còdols.
Plaume mirar de la segura costa cavalls marins qui desbocats encrespan les blanques crins heroyques en la lluyta del Rey de les grans aygües.
Plaume l'horror sublim de la tormenta... y quan s'allunya al horitzó, daurantse, veure'l cúmul nimbós, com trone olímpich de majestat y gloria.
Benvingut el tempt aspre! Ab ell revenen les energíes del esfors, qu'importan pera enaltir tot ideal en lluyta, qu'es lley de nostra vida.
Què hi fa si puja'l fret? Serà més dolsa la foguerada dins la llar dels avis, qu'ab son caliu volgut manten y eleva el culte de la patria.
Què hi fa si creix la nit tan llargaruda? Axí a la llantia vigilant d'estudi veuré passar les visions dels genis com en sagrada pompa.
Oh festivals del pensament! Mon íntim recó d'hivern no n'afretura d'altres... Dins aqueix bres de solitut y somnis tot l'univers palpita!
# Enllà (1912)/Del Montseny

DEL MONTSENY
Aquell encantament de cap al tard (allà en els plans més alts, al peu dels cims augustes del colô esmortuit de l'hora-baixa) me reprèn i em redona la tristesa feconda. Ai! Altes soletats, que'n sou de dolces amb els herbatges verds hont canta l'esquellot de la ramada, i el bosc silenciós i la masia laça!... Després ja hi anirèm a la masia; mes are'ls cims davant descolorint-se, i al costat l'amic febrós qu' en la gran quietut de l'hora-baixa me parla am la veu velada per una febra divina.
Passa un'àliga al cel que sembla que am son vol l'espai s'aixampla, i tot resta més buit y més quiet quan s'ha perdut enllà. La fosca avança. A davant i al peu dels cims hi ha una casa abandonada; entra la fosca per la porta oberta i sols troba'l silenci arrupit pels recons de les estades, i al bell mitj del corral, i al peu de les escales, fins en la llar del foc, Deu meu! allí'l silenci. En la llar, hont he vist tantes vegades enfeinada ajupir-se am gran humilitat, mes no sens gracia, la bona dòna, que'l marit la mira fent saltâ en els genolls al nen d'ulls grossos, encantats en el foc que'ls il·lumina, mentres el calderó ronca en les flames! En la llar la tenebra y el silenci! Deu meu! Anèm, anèm a la masia: encare hi serèm a temps pel retorn de les ramades que belen am cent bels: les esquenes ondulen, i per sobre regna'l bailet que'ns dirà'l nom de totes, adornant cada nom ab forta rialla. Aquella veu grave i sonora
del nin de les montanyes! Anèm a la masia: encar serèm a temps que la donzella canti a la porta al darrer raig del dia que fa vermell son llavi...
# Enllà (1912)/Els ametllers

ELS AMETLLERS
fulls de dietari 1901
23 Janer:
Avui, per la primera i dolça volta, m'ha sorprès la blancor dels ametllers treient el cap per sobre dels racers de l'hort blanc de les monges caputxines: semblaven esfereits de sentir-se tan florits tots sols entre les boirines.
6 Febrer:
Avui semblaven valents i semblava que cantaven afrontant a tots els vents i a les neus que'ls vents portaven.
Sota les neus imminents cantaven de l'alegria d'haver florit ignocents abans de l'hora i del dia: desde'l fons dels jorns vinents, plorant, la Primavera'ls beneia.
15 Febrer:
Avui ha caigut neu damunt les flors i damunt de les coses primerenques: un matí de blancor que'l sol ha fos. A mitj-dia poncelles vermellenques han tet el cap florit entre la neu i han resplendit en mitj de la blancura: els ametllers han dat gracies a Deu agitant llur rosada vestidura.
# Enric d'Ofterdingen

* Enric d'Ofterdingen (1907), traducció de Joan Maragall (1907)
* Fragments en vers: Fragments d'«Enric d'Ofterdingen», part de les Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies II (1918)
* Fragment del pròleg: Pròleg al llibre «Enric d'Ofterdingen» d'en Novalis, part de les Obres completes d'en Joan Maragall - Escrits en prosa I (1912)