# Misteri de Adam y Eva

| Deu Pare. Angel Chèrubi. Angel del Llegò. | Adam. Eva. La Serpent. La Mort. |
Deu. Puix ya he creat los cèls y la terra, lo sol, la lluna, ab lo firmament, esteles, planetes, signes sens erra, la mar, los peixos ab altra desferra, de animals diversos ab tots cumpliments; fasám ara el home á nostra semblança, al cual obeixquen les coses creades.
Deu. En lo firmament, la mar y la terra no es cosa creada, que sia mes bella, donemli ajutori ab qui puga estár, fasám dons la dona de la sua costella, en qui lo mon se puga gojar de tot lo creat sens rua, ni mella.
Deu. Adam, desperta, mira, pren esta doncella, y ensemps en lo mon vullau procrear, y de ta progenie se omplirá la terra, ahon amplament podreu habitar.
Adam. Aquest os de ma costella de osos meus lha haveu creat, perque unit estiga ab ella, y en amor confederat.
Deu. Menjau á vostra fantasia dels fruits del Paradis terrenal, sols lo fruit de aquell no sia, que es á saber lo bé y lo mal; perque en lo punt que en menjareu, será el castich de tal pecat, que certament de mort morreu, sens remey, ni pietat.
primors subtils, molt grans y bells, veig en est hort: que fresques aygües, y quin confort de olors tan fines! que fruites! què plantes á tan divines! o que fragancia de aromátichs, y abundancia, y altres primors!
No veus, Senyora, los colors de estes floretes, com son perfectes y devisades?
Lloem á Deu, que les ha criades, ab cor sancer. Eva. Etern saber, senyor Adam, es lo de Deu: no contemplau y compreneu lo gran concert, que tot florix, y res no es pert de quant hia?
Anarmen vull, Senyor en llá, si a vos plau. Adam. Anau, Eva, y pasejau, que asi os espere. (Gitas à dormir Adam.) Crida la serpent à Eva per tres vegades, y à la ùltima respon. Serpent. Eva, Eva, Eva, no te alteres. Eva. Qui eres tù, qui així em nomenes? Serpent. No en veus? Serpent. Considerant lo manament que eus ha fet Deu omnipotent en aquest hort, ahon consestix tan gran deport, he vengut prest. Eva. Y dons, que vols? Serpent. Yo no vull res pero seria bé saber, per què eus ha manat Deu, que no menjeu de aqueix fruit? Eva. Perque vol expresament que no el toquém, ni cuit, ni crù, que si el mordém, mordrans la mort. Serpent. Menjau, mordeu, que no morreu, y ab tal gust tindreu de port, y així sereu semblans á Deu. Eva. Serpent, ya veig quem vols tentar, y vols que hatja de trencar lo manament de mon Senyor Omnipotent, mes no ho bull fer, que cert aqueix es mon parer. Serpent. Per què publican vostra rahò peral opòsit, ò declarau vostron propòsit? Eva. Ya hue dit, per no morir, que si á tù et vull obehir en menjar de aquest fruit, tantost morré, que el Etern Deu així ho digué. Serpent. Si Deu volguera, que no en menjaseu algun dia, nous lo mostrára, ni entre els altres lo creára, per hon me par, si no en menjeu sereu salvajes sens caber. que si Deu vos diu morreu, fonch per feros por, perque el serviseu ab amor, car si en menjau, sabreu bé y mal, com certament sab Deu molt bé, y lo saber es gran cabal; preniu dons, puix vos convé. Eva. Si per menjar de aqueixa fruita tinch de pujar á tan alt grau, com de present manifestan, yo so contenta.
Eva. Per cert, que es fruita quem agrada per la sabor, ara conech lo gran error que yo tenia, manifestant que no volia; mes vullne dar á mon marit prest á menjar, perque sapia lo bé y lo mal,
Eva. Adam, Adam? Ha Adam? Adam. Eva?(Despertas.) Eva. Ab gran plaer vos vull contar lo que no os puch amagar. Adam. Y es? Eva. Que he menjat del fruit aquell, quens ha vedat nostre Senyor. Adam. Eva, diyau, qué tal error haveu comés? no sabeu, que ens ha promès la mort cruel en semblant cás lo Rey del cel? mes bé es demonstra lo molt fragil forza vostra en resistir lo que ens fará la mort sentir. O pena greu! que nons harja manat Deu sino guardar, que no haguesem de menjar de aqeixa fruita; y vos tantost ab tan gran cuita nhaveu menjat! No cometré yo tal pecat, ni villania; ans ab molta cortesia men guardarè, y deix fruit non menjarè. Eva. Molt gran temor mostrau tenir, senyor, á laspra mort; que Deu ya haurá mudat dacort; puix yo em veig sana, y he menjat be la manzana; per sò menjau, y eix tan gran temor deixau, que así os ne porte, y en asò molt vos exhorte, que em digau si, car cert me plaureu à mi, que Deu Etern no ha menester aquest gobern, ni el reservar fonch per volersen seciar; mes per tenir en quel hatjám de obehir, guardant en ell lo tal manament fet per ell. Adam. Per cert que eus ha donat molt poch saber aqueix fruit bell, sabent molt bé, que no el guardaba per ell. Voleu saber, aqueix fruit bell nons fon vedat per lo increat, sino per veure en quant seria estimat son manament, per hon verdaderament non menjaré, ni menys la mort mescrearé per ningun camì, encara que quant toca á mi, es un no res; mes trists dels que vindrán després, que plorarán per lo que culpa no tindrán! Y si dieu que nhau menjat, y no sou morta, vos morireu, quant Deu voldrá, y mes, que no sabreu, com, ni quánt será. Eva. Be sens matará per un bosì, ni voldrá vengar de mi, sent sa factura? No temau desaventura, que yo, cert que no puch creure, que sin menjau, qué eus costará? que veu que nostron Deu Omnipotent per espantarnos, inocens, per castigarnos, nos diu: morreu; còm creeu, que ignoraba Deu, que yo havia de pecar en aquest dia? No os vull dir mes, sino voleu, no mi dò res; que ara conech, y molt clarament entench quant me estimau; tan cego sou, que no mirau, que qui ens ha dat vida, bens y tal estat, no ens matarà, ni en res de asò en dispagarà?
Adam. O greu porfia!(apart.) Puix, en tot cas, voleu que menje deix fruit, que Deu nos vedà, yo ens promet, que ell se en vengue, vos vereu que ne ixirà.
Deu. Adam, ubi es? Adam despullat. Oin, Senyor, la vostra veu, fugí trobanme despullat. Deu. Què estás nú? qui tha mostrat fer contra el manament meu? Adam. Esta dona ho ha causat, que emdonás per companya. Eva. Puix tampoch la culpa es mia, que la serpent me ha enganyat. Deu enujat. Sobre els pits aniràs, Serpent maleyta, ton past serà, que menjaràs, la terra, tindrà mon fill la mare tan beneita que et romprà el cap, y et dara mortal guerra. Y tu, Eva, multiplicats serán tots parts á pena, y à ton marit seràs dona sosmesa: esterils, anys, Adam, será la tua estrena del teu pecat, y de suhor molt plena, y perque del pecat me pagues pesa será el teu cos llanzat de esta Devesa. Deu crida al Angel. Angel molt fort y preminent, Ministre meu imperial, llanzau al desobedient Adam del Parais terrenal. Angel. Adam, yo et port dolorosa embaixada, y et vè de part del Senyor Deu eternal; diu, que perdau lo Paradis terranal, la qual ciutat tan malament haveu guardada. Adam y Eva. Peccavimus, iniquè egimus, parce nobis Domine. Angel. Per molt llarch tems en vida fatigada, diu que ab suhor de vostra faz viureu, puix sou venguts contra el manament seu per lo consell de la Serpent malvada.
Angel beneyt, puix Deu nos ha llanzat del Paradis, é condemnats á mort, de nostra part tenim recort, com de ses mans nos ha fet é format á la sua figura. Angel. O trists mortals! de mort ab greu sentencia, puix no obeis los manaments de Deu. Ara la mort els abraza. de aquest delit, forza es que os naneu; treballs, y afanys pendreu ab paciencia: en laspra vall de plors, gemechs y pena, viurás, Adam, ab Eva é tots tos fills per ton pecat lligats ab forta cadena, y en seps, ab tu badeig, natura humana, que el infinit Senyor Deu així ho mana. Adam y Eva cantant. O Juje just, Senyor, mercé ens hajau, é nons doneu sentencia tan forta, perque os pregám, Senyor, que ems vullau dir si podrem may el Paradis obtenir. Angel. Vostra clamor dabant de Deu es pujada, diu que eus fará gracia especial, que pendrà carn per obra divinal, é naixerá de una Verge Sagrada veu Deu y Hom; dons nous desespereu, que certament per tots morirá en creu, llavons sera natura reparada.
Domine Deus noster, in te sperantes non despicies. Eruisti nos ex inferno inferiori.