OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sí com aquell qui per sa·nfinitat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sí com aquell qui per sa·nfinitat pot tenir els següents significats:
* Si com aquell qui per sa infinitat, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si com aquell / qui per sa infinitat, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sí com aquell qui per sa·nfinitat no pot esser de res finit content, sí que res fet ab algun element en son delit no l'haurà contentat -per inperfet lo delit mundà posa e sinó·n Déu sa penssa no ss'atura-, axí Amor, vós amant, m'assegura; tot lo restant del món li fa gran nosa.
En vós penssant ma penssa és enclosa, dompda's per vós, ma voluntat no·s farta, car ma rahó la té cativ·ab carta, que res no vol e demanar no guosa. No·m maravell si yo ame vós tant, conexent vós, vehent-vos e sentint; al meu voler lo saber lo desmint, lo meu saber al voler va davant.
Yo·m maravell com no muyr desijant, crehent en vós ésser un paradís, e no ssé hom qu·en vós aytant sentís que no·s mostràs de vós ésser amant. No·m llou de tant qu·en saber tots los pas, mas per Amor he sentit més en vós; Amor ha fet, dels seus bons servidós, del pech, sabent, e franch, del pus escàs.
A desijar mon desig no és llas, mas la valor vostra més ne mereix; en estimar hom bé no la compleix, no us ama ssats qui amant no sclatàs. Ja per Amor amadors morts ne són, e yo só viu; en fet no rest egual: la causa d'on los vench aytant de mal no és tan gran com la que mi confon.
E puys semblant de vós jamés no fon, yo degra sser sus tots avantajat; nou penssament Déu me pogr·aver dat que no servís a pus a ffer al món sinó en vós per tots temps contemplar, car yo·m conech que meriu vaga penssa, e pas dolor com no·m trob tal defenssa que no·m jaquís altra penss·acostar.
Tornada
Lir entre carts, ço que·m fa vós amar no m'entra pas solament per la vista; vostre sperit és aquell qui·m conquista, e com de mi no us mostrau desaltar.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Só patit set i calor

Só patit set i calor pensant quan la podré veure an aquella ermosa font, d'ont se beu l'aigua tant bella. Só perduda la salut: no la puc cobrar sens ella. Esteu atents i oireu: tot serà alabances d'ella. Té lo front blanc i espaiós, la cara fresca i alegre, i amorosa en el parlar com ho tenen les donzelles. Que la sort bé m'ha tocat d'haver-men d'anâ a la guerra, a l'espai de Camp-rodó, per defensa de la terra. El meu cor sempre m'ho diu, el meu cor sempre m'ho deia: —Ai, que te la casaran o la trobaras promesa!— Tant bon punt he estat aquí, prompte l'he anada a veure: ja l'he trobada a la font que prenia l'aigua freda. Jo li dic.—Déu me la guard, rosa de la primavera.— Ella no'm torna raó, pensant que era més cortesa. —Ara jo m'explicaré amb els ulls baixos a terra. Perdoneu-me, jovenet, que jo ara só promesa, perquè'ls meus pares ho han fet sense demanâ-m llicencia: per no trencâ'ls manaments. jo só estada obedienta.— Quan el meu cor ha sentit una nova tant dolenta, ferit del mal de l'amor, esmortuït, cau a terra: —Cent escuts m'has de costar, tant com tinc m'has de fer perdre, la vida m'has d'acabar, i ara'm dónes la sentencia. Amoreta, dô-m la mà; dô-m la mà, tu, amoreta: si a la terra no'ns veiem, dalt del Cel nos poguem veure: viudeta t'esperaré si no't puc haver donzella.— A l'espai d'un any i mig la donzella ja es viudeta. Ja li van enviâ a dir, an en Josep Albareda de la vila de Ripoll, si 's volia casâ amb ella. Li van escriure 'l dissabte, i ell ja va venî 'l diumenge: els papers els varen fer i els van cloure 'l dimars vespre.
# Sí com hun rey, senyor de tres ciutats

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sí com hun rey, senyor de tres ciutats pot tenir els següents significats:
* Si com un Rey senyor de tres ciutats, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Sicom un Rey / senyor de tres ciutats, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sí com hun rey, senyor de tres ciutats, qui tot son temps l'à plagut guerrejar ab l'enemich, qui d'ell no·s pot vantar may lo vencés, menys d'ésser-ne sobrats, ans si·l matí l'enemich lo vencia, ans del sol post pel rey era vençut, ffins qu·en les hosts contra·l rey fon vengut un soldader qui lo rey desconfia;
ladonchs lo rey perdé la senyoria de les ciutats, sens ulla possehir, mas l'enemich dues li'n vol jaquir, dant fe lo rey que bon compte·n retria com ha vassall, la renda despenent a voluntat dell despossehidor; de l'altra vol que no·n sia senyor ne sia vist que li vinga·n esment.
Lonch temps Amor per enemich lo sent, mas jamés fon que·m donàs un mal jorn qu·en poch instant no li fes pendre torn, fforagitant son aspre pensament. Tot m'ha vençut ab sol esforç d'un cors, ne l·ha calgut mostrar sa potent força; los tres poders qu·en l'arma són me força, dos me'n jaqueix, de l'altr·usar no gos.
E no cuydeu que·m sia plassent mos aquest vedat, ans n'endure de grat; si bé no puch remembrar lo passat, molt és plassent la càrregu·a mon dors. Jamés vençó fon plaer del vençut, sinó de mi que·m plau qu·Amor me vença e·m tinga pres ab sa·nvisible lença, mas paren bé sos colps en mon escut.
De ffet que fuy a sa mercé vengut, l'Enteniment per son conseller pres e mon Voler per alguazir lo mes, dant fe cascú que may serà rebut en sa mercé lo conpanyó Membrar, servint cascú lealment son offici, sí que algú d'éls no serà tan nici qu·en res contrast que sia de amar.
Tornada
Plena de seny, vulla-vos acordar com per Amor vénen grans sentiments, e per Amor pot ser hom ignoscents, e mostre-u yo qui n'he perdut parlar.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Síbaris

Síbaris —————
Quan tot obrintse pas a cos d'espasa
a Síbaris s'acosta l'enemich,
en la ciutat, reclós dintre sa casa,
aixís exclama'l ciutadà mès rich:
—Ressonen les trompetes enemigues
ben prompte l'ariet tustarà'ls murs:
si a n'ells la guerra hi du mortals fatigues,
aquí, companys, podem gosar segurs.
¡Mirèu! està adornat l'ample triclini
y ab arracades d'eura'ls capitells;
y'l vent que'ns du de lluny crits d'extermini,
aquí amanyaga roses y clavells.
Ab tendres brots de verda pampolada,
y ab fresca murta engarlandèmse'l front
y dintre aquesta sala perfumada
pensèm, oh amichs, que's tanca nostre món.
Dels pebeters lo fum se descapdella
tornassolantse al bes del sol ponent,
formant núvol d'olors hont una estella
podría abrigallarse castament
¡Oh quin perfum de festa que s'exhala
de tants joyells de l'art y tantes flors!
ja pot vení'a escomètrens a cops d'ala
l'exàm rialler d'enjogassats amors.
Fèm esclatar frenètica l'orgía
vessant lo most de Xipre y de Corint,
per ofegar les quexes d'agonía
que'l vent nos du de tants que van morint.
Ben lluny de nostre seny tot núvol negre;
buydant la copa, la tristesa's fon:
cantèm l'amor, cantèm la vida alegre
tot repetint dictats d'Anacreon.
Qui tinga'l pols segur y mà lleugera,
fàci estremir la lira ab plectre d'or
y formin delitosa primavera
cantars y llum y flaires y color.
Llancèu la que us cobreix glassa boyrosa,
esclaves que lluhiu àtich perfil,
y aixís fent remolí de marbre y rosa
entretexiu la dança més gentil.
Vora'l portal la lluyta arriba forta:
¡depressa, esclau! ofèga inútils plors!
cobreix la sanch que surt sota la porta
ab devassall de dssfullades flors.
Una fulla de rosa doblegada
a sota de mon colze'm fa sufrí';
arrégla'l llit de flors d'una vegada
que vull estar á pler en lo festí...:
Y tu qu'ab ta hermosor mon sér domines,
déxa onejà'l torrent de negres rulls,
déxa admirar tes formes tan divines
que fan glatir mon cor dintre'ls meus lls.
Donante un bes los deus varen dexarte
la magestat olímpica en lo front:
si'l món de genollons no vé a adorarte,
donchs ¿perquè hi baxa la bellesa al món?
¡Oh Cinthia! hi hà en tos ulls la melangía
y la negró'y misteri de la nit;
ells tenen lo secret de ma follía,
d'aquesta set d'amor que'm crema'l pit.
Vull ab mon braç cenyir ton còs d'abella;
per maneja la espasa no he nascut:
mentre en la torre vetlla'l centinella
gosèm, gosèm l'esclat de joventut...   La por que't fa'l ressò de la batalla
la distrauré ab mes besos y mon cant;
si ve la Mort, que'ns faci de mortalla
la calitja d'olors que'ns va voltant.
Mes, no esperèm qu'arrenqui nostra vida
de l'enemich lo ferro matador;
verí emmelat qu'a morir junts couvida
nos partirèm en una copa d'or.
Y si ell no té prou força ab ses glopades,
ofègam en tos braços de marfil;
crémam, si pots, al foch de tes besades
y ab dolç somriure moriré tranquil.—
Més tart, un rotllo d'ubriachs cantava,
y fent per aguantarse viu esforç,
entre esclafits de riure entorn dançava
de dos cadavres coronats de flors.
# Sí com l'om rich que per son fill treballa

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sí com l'om rich que per son fill treballa pot tenir els següents significats:
* Si com l' hom rich que per son fill treballa, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si com l'hom rich / qui per son fill treballa, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sí com l'om rich que per son fill treballa e sol per ell vol que l'haver servesqua, e quant la Mort vol que·l fill jorns fenesqua, dóna sos béns e tot goig de si tall, ne pren a me, qui lanç tot mon delit, perdent a vós, lo goig de món entendre, car mon voler en àls no pot entendre, ans tota res m'és enug e despit.
Amor a mi vostre cors ha·bellit tant que lo blanch d'altre cors negre par, e la negror qu·en l'ull belles·apar sembla'm vermell, mostrant cor enfortit. A la valor la fama és enganosa; aytant valeu, que no ssé dehidor que us lloàs prou, sinó vostr·amador. Aquest parlar no us faça ergullosa!
Ma vida és amarga e plorosa si pert a vós, e per vós pert lo món; tots los camins d'aquest tanquats me són, si fall a mi la sperança duptosa. Lo malfactor qui a sa sgleya cuyta, torbat, no·s mou si d'ella pert camí; ne pus ne menys de cert ne pren a mi: torbat me sent, perdent compte de fuyta.
Ma voluntat ab la rahó no luyta, cascuna fa lo més de son poder: ma voluntat pus d'amar no pot fer, son poder fa, e ma rahó la'n cuyta. D'un ventre trist exir m'à fet natura, per vós amar fon lo meu naximent; no ssé als fats com no·ls fon de present en fer que vós d'amar aguésseu cura.
Sobresamor dos estrems me procura, e lo mig d'ells no pusch haver trobat: d'un poch esper no puch ésser lançat per gran desig qui li dóna mesura; e d'altra part lo desig és tan gran, que no consent ab si ferma creença que per null temps me hajau benvolença; de hu en àls vaig axí redolan.
Tornada
Lir entre carts, delits d'amor estan partits seguons d'on surt la voluntat; algú d'ells mor ab lo desig finat, altre delit perdurable roman.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Sí co·l malalt qui lonch temps ha que jau

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sí co·l malalt qui lonch temps ha que jau pot tenir els següents significats:
* Si col malalt que llonch temps ha que jau, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si col malalt / que lonch temps ha que jau, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sí co·l malalt qui lonch temps ha que jau e vol hun jorn esforçar-se llevar, e sa virtut no li pot molt aydar, ans, llevat dret, soptament, plegat, cau, ne pren a mi, que m'esforç contr·Amor e vull seguir tot ço que mon seny vol; complir no u pusch, perque la força·m tol un mal estrem atraçat per Amor.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Dimecres de cendra

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Dimecres de cendra pot tenir els següents significats:
* Dimecres de Cendra, poema de Joan Maragall (Visions & Cants, ed. 1900). Comença així: No t facis posar cendra, —no t facis posar cendra,...
* Dimecres de cendra, poema de Joan Maragall (Visions i Cants, ed. 1912). Comença així: No't facis posar cendra,—no't facis posar cendra,...
* Dimecres de cendra, poema de Joan Maragall (Obres Completes, ed. 1918) Comença així: O Dimecres de Cendra, que estens...
# Discurs de Gettysburg

Ara fa vuitanta-set anys, els nostres pares pariren i feren créixer, en aquest continent, una nova nació concebuda en Llibertat, i devota de la màxima que tots els homes són creats iguals.
Ara ens trobem en una gran guerra civil, comprovant si aquesta nació, o qualsevol altra així concebuda i devota, pot romandre. Estem reunits en un gran camp de batalla d'aquesta guerra. Som aquí per consagrar aquesta terra com a llar del descans final d'aquells que donaren la seva vida perquè aquesta nació pogués sobreviure. Es completament just i apropiat que ho fem.
Però en un sentit més ampli, no podem dedicar, no podem consagrar, no podem santificar aquesta terra. El valents, vius i morts, que lluitaren aquí, l'han consagrat més enllà del que les nostres pobres facultats podran afegir o detreure. El món no tindrà gran notícia, tampoc recordarà per llarg temps el que aquí diem, però mai no podrà oblidar el que van fer. Som nosaltres, els vius, els que ara ens hem de consagrar a la tasca inconclusa que tan noblement van fer avançar els que aquí lluitaren. Es per nosaltres que som aquí, per consagrar-nos a la gran tasca començada- que d'aquests honorables difunts prenem la devoció per la causa a què oferiren tota la devoció possible- amb la gran resolució que aquests difunts no hagin mort en va- que aquesta nació, amb l'ajuda de Déu, veurà el renaixement de la llibertat- i que el govern del poble, pel poble i per al poble, mai perirà de la terra.
# Disculpa del rector de Bellesguar ab motiu de haberse impres las obras del célebre García contra la censura dels escrupulosos lectors

Disculpa del rector de Bellesguart ab motiu de haberse impres las obras del célebre García contra la censura dels escrupulosos lectors.
Las Obras del gran García Ixen de la premsa y fum, A ser dels ingenis llum Per sa gala y energia: Qui culpa la fantasia De nu, ó altre asumpto tal cual, No fa compreensió cabal Del que García escrigué; Ni del que un Dante digué; Sab del bé, qui sab del mal.
Qui recele, escrupulós, Llegir sos julius escrits, Ceves en los erudits Y arrime tot lo jocós: Molt perdrá del mes melós De aquella musa lampreada; Que si del dols peca en fada, En lo grave y elegant, Te sal y gracia picant Als picants de ben salada.
La Pitagorica I, Moral cifra celebrada, Ha García decifrada En cuant escrigué ladí: Lo mal en breu resumí, En lo bo se dilatá, Ab que ensenyansa doná De cenyirse en lo indiscret, Y explayarse en lo perfet, Que es fer cuant tot sabi fa.  Dirán, que dona motiu Lo joguét de sos escrits A pensaments divertits, Son lluquet del incentiu, Qui no es llepol de perdiu Poch repara en la taronja, Y si en ells la que mes flonja Se ombra de alguna fums de amor, Sapia que ahont no troba humor, No s'pega de humor la esponja.
Ser bo llevar la ocasió La prudencia ho aconsella, Y que á la viuda y donsella Pot fer tant escrit corcó: Lo mateix diria jo, Mes pregunto ab tota pau, Importa acás menos frau, (Per mes que m'digan es us,) En una y altra ??'abus De la comedia y saráu?  Y conclouré finalment, Que si be es contrafacció, Puga menos la rahó, Que pot la pasió violent: Valgas del entendiment, Qui á García llegirá, Sia del estát voldrá, Viuda, casada ó donsella, Seguint la máxima aquella, Diu, que: qui es bo, bo se está.
# Discurs d'agraïment de l'Honorable Senyor Francesc Macià

Agraeixo en el fons del meu cor la distinció que m'heu fet, honorables Dipu­tats, en proclamar-me President efectiu de la Generalitat de Catalunya. Sento una profunda emoció. Vosaltres ho comprendreu, si penseu, com penso jo ara, que en els moments de lluita per les llibertats de Catalunya, en els moments més dolorosos per a mi, en els moments en què queien aquelles il·lusions que m'havia format d'una forta organització, d'una preparació mi­nuciosa per a poder lluitar i vèncer i portar les llibertats de Catalunya, en aquells moments, els més dolorosos i més cruents de la meva ànima, mai no vaig defallir, i vaig continuar en la fe absoluta que arribarien aquests moments glorio­sos que ara estem vivint. Jo he cregut sempre en Catalunya i en el seu triomf pel damunt de tot. Cap pàtria no pot morir mentre tingui fills que la sentin amb força que li donin, si cal, la seva vida. Accepto l'alt càrrec que em doneu. Ho accepto, perquè així, en cada moment, puc ésser el fidel servidor, el primer servidor de Catalunya. Ho accepto amb joia, perquè comprenc i em faig càrrec de la responsabilitat que això representa. Jo em faré càrrec de tots els afanys, de les aspi­racions, dels dolors i fins de les il·lusions del poble de Catalunya. A vosaltres, honorables Diputats, ja us vaig demanar que us en féssiu càrrec, també; que després les depuréssiu i àdhuc que les plasméssiu en la realitat. I jo us deia que aleshores, honora­bles Diputats, ho féssiu en un sentit ben generós i ple d'amor, perquè, d'aquesta manera, els que en fruirien més serien els que més ho necessiten. Però jo puc dir a tots, que seré el fidel guardador de les llibertats dels ciutadans dels seus drets, i vetllaré perquè es faci justícia a tots, sense distinció de classes. (Molt bé, molt bé.) Comprenc el sentit de la vostra elecció, i és el que més m'honora i el que més m'emociona, perquè trec el que es pugui referir a la meva personalitat, i és la ratificació que fa el poble a tots els ideals, a tots els sentiments i a tots els anhels que he predicat contínuament arreu. Són aquests ideals pels quals tinc una gran devoció, una devoció de tota la meva ànima. (Molt bé, molt bé!) Hono­rables Diputats : Davant vostre, que és davant de Catalunya; en aquest lloc sagrat per tots; des d'aquest alt setial que tots hem d'honorar perquè representa la pàtria, prometo solemnement complir el mandat de Catalunya i ésser fidel al seu esperit i a la seva voluntat, i ésser fidel guardador i impulsor de les llibertats de Catalunya. (Molt bé, molt bé! Aplaudiments.) Senyor President : Jo em permetria demanar-vos que suspenguéssin les sessions de Corts fins després de les consultes que jo crec convenients per tal de poder presentar el nou Govern al Parlament de Catalunya.
# Un Enemic del Poble/5
## ROMAIN ROLLAND

Cal tenir el cervell equilibrat i el cor serè i després de tòpics cridaners, per a parlar d'un home que ha posat, per damunt de tota cosa, l'amor a les nacions, a les nacions que es maten per no haver-se adonat que cometrien, barallant-se, el crim més gros dels segles. Ell és un home honrat: ha jutjat com calia l'assassina barreja de pobles contra pobles. I ha dit:
"Ma foi est inébranlable: je suis convaincu, aujourd'hui comme il y a un an, que la guerre actuelle est un suicide europeén, un crime contre la civilisation, et les peuples qui y participent le condamneront, plus tard, encore plus énergiquement que je ne fais."
Ell és qui ha fuetejat els socialistes, aquells que no han complert amb les masses humils, aquells que no han tingut prou valor per morir per llurs ideals i vergonyosament moren per les dels altres. Ell és qui ha predicat, com mestre Xènius, una unitat moral dels homes sans d'Europa.
Nosaltres que lloem tots aquells que es neguen a matar un germà, sigui d'on sigui; nosaltres que maleïm tots aquells qui maten obeint al caprici d'estúpids generals, li rendim un tribut d'admiració.
Així com demanem el pa cada dia, així hem de demanar la fe de cada dia: perquè a la fi, val més sofrir un desengany que no viure enganyats.
# Un Enemic del Poble/8
### Fonts

* ↑ Joan Salvat-Papasseit - Obra Completa, edició a cura de Carme Arenas Noguera, Cercle de Lectors / Galàxia Gutenberg, 2006
* ↑ http://mdc.cbuc.cat/cdm4/document.php?CISOROOT=/portalarca&CISOPTR=33913
# Un Enemic del Poble/6

Perquè no ens enganyin, caldrà que ens malfiem de tots aquells qui menen la política. Mes per a no enganyar-nos a nosaltres mateixos, caldrà no malfiar de tot.