# Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI/Lo pati d'en Llimona

SISÓ, 48 anys; patilla voltada; geni d'aquells que s'enfadan fòra de temps. MUNDETA, 35 anys; viva, descarada per l'estil de les dònes finestreres. MENUT, 30 anys; bon jan, calmós, semitonto y ab malicia. BIEL, 22 anys; elegant ab pan y toros, extremat. SOCI, 25 anys; tipo de ballador. ARCALDE, 50 anys; set-ciencies, magestuós, Dr. Llémena. PERICO, 26 anys; tipo de ballador. BELETA, 20 anys; decidida. UN MOSSO de gaseoses. Un municipal, Minyons, Balladors, Fadrines y convidades al sarau.
Cantant dalt de l'escala. Diu qu'anirèm tant be — que'l diari ho porta — que la...
Desde'l llindar de l'entrada. Menut, Menut. ¿Què fa aquest xicot? tot ho té empantanegat. ¿Volste jugar qu'es a beure?
Baxant de l'escala. No senyor que no hi so, y que me'n ayoro: en tota la tarde que no he begut, que m'estich amagrint de set.
Afànyat, ja beuràs. Míra qu'ho tens molt enderrera.
Encara no hi hà cap cadira; té, els salomons sense candeles. ¡Què diastre fas! ¿Ahont seurà la gent?
¿Les persones vol dir? No me'n cuydo jo d'aquest registre; es cosa d'en Biel. Miri si ho tinch enderrera, que si no venen luego a ajudarme, pensava d'anar a sopar; y que me'n hi aniré, oy! Ja n'estich escarmentat del altr'any que tot ho vaig fer jo, y després ningú me va donar les gracies. Y a pagar, com tothom que feya socio.
No era President jo: exclàmat ab un altre; aquest any hi vull més ordre.
(Ja's coneix! Per ara no fa més que cridar!) Be, ¿què se li oferia?
¡Ah! ¡Còm se frisa vostè ara per ballar ab la senyora Munda! Li dèu semblar que sent los tiroliros de la música.
¡Fòra! no vull bromes. Ballaré ò no ballaré.
¡Prou que farà un sacrifici per la seva prendeta! No s'hi arrisqui ab valsos y polkes, que li rodaría'l cap, y no fora extrany que, sense volguer, los hi donguessin una empenta, y a certa edat, desengànyis, no's pot aguantar lo calibrio.
Ja và. Ab mofa. Aplega la brusa y se la fica. De manera qu'estich llest. Aquest home es un ximple; per que'l varen fer President del sarau, cría un orgull que, bub, bub, bub, tot son rebufos y mando y quiero. Oh, y ell no fa rès. Després, ¿què'n té de fer si vaig a beure? ¡Ah, nó! que per ell me'n estaré. Lo primer soci que vinga'l comprometo per que'm pagui una copeta. Crech que n'he begudes sis... ¿Què son per un home que treballa? y després, la diada s'ho porta: es Sant Cristòfol y's té de refrescar. Los clavetayres y demés
O1a, companyero. Noy, tòcala, axò fa oro. Molt be, molt senzill y de luxo. Dona vergassada a les banderetes. ¿Quí ho dirigeix? ¿L'arquitecte de Vallvidrera?
Guapo, home, guapo; espàtllaho tot, y sortirà'l President que d'una pitrada't sofocarà.
¡Què! Si surt, lo faig ficà'al llit corrents. ¿A la seva edat gastar bromes?... Noy, vinch de convidar les capseres, y que m'han donat lo sí. Te dich qu'hi haurà un sarauet de patent. Es que'n son de maques aquexes noyes! Ab lo ben entès, que tinch emparaulats los balls de quadro ab l'una, y'ls que sobrin ab sa germana, que no'n té poca de canela per les polques. Nanà... nanà... Fent saltirons y cantant. Tu, ¿sabs quí ve? la
¿Y axò?
Ja veuràs, molt senzill: hi estich renyit. Volía que jo'm donés a conèxer als seus pares. No pot ser. Ja'n conech prou de gent y pares de familia que sempre renyan.
Be, vaja, déxat d'orgues; tu no més tens una taleya, y'ls demés que's componguin. ¿Y les cadires? míra qu'encara no son aquí!
Axò ray! per ballar no les necessitem.
¿Y les senyores d'edat, ahont seuràn?
de casa les capseres, also'l cap y totes dues eran a la finestra fentme'l solrís. Jo que me'n entro a l'escala del devant, y axís a bufadetes, posantse dos dits als llavis los he enviat uns doblets de petons que malsaguanyats qu'hagin hagut d'anar tan alts.
Be, si, està clar; ab la teva puntería, errat y tret. No es aquesta la qüestió. No me'n espliquis a mi de conquistes; ja sé qu'es. Quan tu hi vas jo'n torno.
Je... je... je...
per enrahonar ab mi... No t'hi trobaràs may tu ab aquests compromisos.
Noy, quína confusió! Debía semblar que repartissen lo pà d'Espartero.
Donchs, per que ho sàpigas, fa quinze díes que tinch compromesa la balladora. Ja's podran desar aquexes que les hi tiras petonets pel telègrafo. Es una minyona, la meva, que no s'hi posa medicaments a la cara per semblar més blanca. Ab uns colors que gasta, que jo sempre li pregunto: ¿quí t'ha sofocat qu'estàs tan roja? y ella'm diu... ¡què m'ha de dir, malviatge! no faría com tu, jo, nó: no'ls hi sabría tirar de tan lluny los petons, ¡del carrer estant!...
Ab desdeny. Ja sé qui es. ¡La Beleta! Es petita per mi.
a pams. ¿Ahont son aquests joves que tenían de venir a ajudarme? Ja t'ho dich, Biel: si no tractas d'enviar gent per encendre y per les cadires, jo me'n vaig a sopar. No estich per més romansos, ja t'ho dich: en plegant l'escala estich llest.
Vés treballant y no t'amohinis.
¿Però ahont es lo jovent d'aquest ball?
Son de comissió.
¡Ah, sí! Donchs, jo estich de junta. Agafa l'escala per plegarla. Míra Còm suo! que més dalit tinch per geure que per ballar.
¿Y'ls salomons, quí'ls arregla, en Nay? y les candeles, quí les posa, en Bufa?... Oh, carat, carat! vosaltres sou molt felissos; se'n refieu massa del Menut, y jo faig mitx socio: vull dir que no ballo de gorres.
Ja t'entench: ¿que no t'han dexat beure per aquí?
D'axò plora la criatura. Tota la tarde qu'estich treballant, que jo mateix me faig llàstima: ab un coll sèch que ni puch tossir, que no més m'hi passa vent, y ningú ha tingut lo decoro de cridarme apart y dirme: té, Menut; manténte, vés a buscar un patricó d'ayguardent y cúrat, que'l mal lo tens aquí, senyalant al coll y vol mullena.
¡Què! ¡Fòra! Com ofès. Déxaho córrer, era broma!... Ab una pesseta encara'n sobra y't pagaré'l puro.
Trayentse monedes y donàntleshi. Té, donchs; no't corsequis. Ey, torna luego, no t'entretinguis; ¿sabs quína hora es?
Molt cumplimentós. Noy, dispensa. No ho sé, per que fa díes que tinch el cilindro a compondre! Me feya anar perdut d'hores; ab aquestes calors se'm parava, y'l vaig dur a ca'l rellotger a treure'l vidre, per que's ventili. Fa com qui se'n va y torna. Escólta, Biel; si'l senyor Sisó del entresuelo'm crida, dígali que so fòra, qu'aviat torno. Dona puntada de peu a la bombeta. Té, no més manca penjar axó, y ab quatre esgarrapades acabo, ¿entens, Biel? Es un home que no'm dexa en sossego; si no fos ell, tres hores hà qu'estaría llest, però cada punt ix a n'aquest balcó de la Presidencia y «¿Menut, què fem? ¿que no cuytas? vaja, home, afànyat que tenim lo ball a sobre...» ¡Ansia al diastre!... Si torna a cridar, no li responguis, que se les hegui tot sol, a tall de liró. Repensantse y tornant.
No t'entretinguis; ara t'ho dich que va de debò, vés.
Be, dígas, que va de serio: ¿vols que ho porti tot d'ayguardent?
Fés lo que vulguis.
Per axò, que'm creya que no'n bevías: fòra, me la beuré tot sol; no't comprometis si no t'agrada.
Desde dins. ¡Menut! ¡Menut!
Desde'l balcó, guaytant a un costat y altre. ¡Menut! ¿Ahont s'ha ficat? Dirigintse a Biel qu'estarà d'espatlles arreglant la bombeta. Tu, jove; ep, minyó; ¿ahont es lo Menut?
Ara'l demanavan. Sense tombarse.
¿Que't burlas de mi?
Per servirlo. Fentli un gesto ridícol.
¿Ahont es lo Menut?
No me'n cuydo jo de la quitxalla; me faig ab homes. Adiós, amigo. Espressions del Menut qu'es a pendre la homeopatía.
¡Vatúa'l món dolent! aquest títero's burla de mi. Espérat que baxo. Se fica a dins.
A la orden. Agafa l'escala, la posa sota'l balcó y puja. Surt Sisó tot disparat, ab actitut d'anar a pegarli, dirigintse allí ahont estava Biel.
Dígamho ara que'm tractas de ximple, que't poso la cara com un tomàtech. Va a donar lo cop de puny, alsa'l cap y no hi troba a ningú.
Adiós, querido. Desde dalt de l'escala.
Senyor President, calma, no's desfogui que li pot ressortir malament.
Ara ho veuràs, trapella, bribó. Puja a l'escala y rellisca.
¡Sant Antoni! Púgi, home, púgi, que farèm broma. ¡Upala! La paraula «Upala» li diu allargantli la mà pera pujar.—Biel se fica dins del balcó y'l senyor Sisó al derrera seu. Després sur Biel per l'escaleta de la casa y torna a pujar a l'escala de peu.
Enfurismat tornant a sortir al balcó. Pillastre, has tancat la porta de cop, y la dòna té la clau. Brètol, aniràs a presiri. Si tingués un'arma, ja foras difunt. Menut, Menut, vés a cercar lo manyà.
Probant de donarli una bofetada, y com no hi arriba's treu la gorra y torna a pegarli abocantse més al balcó, y diu: T'haig de matar.
Lorito real, dame la pata.
Espérat, qu'esbotzaré la porta y després a tu d'un pinyach. Se fica a dins y se sent picar una mica.
Senyor President, ¿vol baxar per la escalinata? Fem un gesto de cortesía y ab lo bolet a la mà.
Fumant un puro. Carat, ¿que m'avansas feyna? Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/24 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/25 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/26 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/27 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/28 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/29 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/30 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/31 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/32 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/33 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/34 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/35 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/36 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/37 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/38 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/39 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/40 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/41 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/42 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/43 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/44 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/45 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/46 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/47 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/48 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/49 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/50 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/51 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/52 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/53 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/54 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/55 Pàgina:Obres completes de Emili Vilanova. Volum XI (1906).djvu/56