OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cap a Betlem caminem

Pastors, tots anem amb gran reverencia a adorar Jesús, rei de cel i terra.
Caminem, caminem, que's fa vespre, a Betlem.
Lai-la la-ra lara lai, lai-la la-ra lara lai, lai-re-ta lai ró, la-ra-la laire tomba pet i fus, pet i fus i la vella i el fus.
No voldria pas que tinguessim guerres,
puix tots som iguals: no hi haja mà dreta.
A Jesús, que es nat, mirem-lo com plora; la Mare li diu: —No ploreu tot'hora.
Pastors, si hi anau a la vall d'Andorra, direu a la gent que es nada una rosa.
Un clavell hermós, cosa molt donosa, puix Jesús es nat d'una gran Senyora,
que es Reina del Cel, també Emperadora. Veniu, pastorets, veniu, que ja es hora.
# Cançó del lladre

Quan jo n'era petitet festejava i presumia, espardenya blanca al peu i mocadô a la falsia
   Adéu, clavell morenet!    Adéu, estrella del dia!
ara que ne só grandet m'he posat a mala vida Me só posât a robar ofici de cada dia. Vaig robar un traginer que venia de la fira: li prenguí tots els diners i la mostra que duía. Quan he tingut prous diners he robat també una nina l'he robada en falsetat dient que m'hi casaria
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXXIV

Quant lo rey ho hac manat, si fo fet; e tots se recolliren, llurs cavalls e llurs armes e llurs persones, e feren vela, e partiren de aqui. E aço fo ja dins setembre. E anaren tant per la mar a hun vent e ab altre que arribaren a la primera terra de la ylla, qui ha nom la Palomera. E aqui ormegaren totes les naus e els lenys e les tarides e los altres navilis. E lo rey devalla en huna ylleta prop de terra que ha nom Pantaleu, e feu aqui parar tendes. E tots los barons qui no eren usats de la mar reposaren aqui tro que llur temps fo. E los Serrayns qui veren venir los novilis en aquell lloch, cuydaren se que aqui volgues pendre terra lo rey e ses gens. E ajustaren se davant ells en terra be deu milla Serrayns. E mentre que staven axi, una barcha de la ost del rey ana a terra ab huyt homens armats. Els set devallaren en terra; e lo huyte tench la barcha aparellada. E quant los Serrayns ho veren, anaren vers ells tro a quaranta. E los crestians mesclaren se ab ells e occiren ne tres, e nafraren ne molts. E puix, mal grat dels Serrayns, recolliren se en la barcha, que no hagueren mal ni dan, sino la hu, que fon naffrat hun poch en la cama. E quant cells de la ost de terra ho veren, volgueren los acorrer. E ells se foren aytantost recollits e tornaren s'en.
# Decret 202/1985 sobre la denominació oficial del municipi d'Elx

L’Ajuntament d’Elche (Alicante), en sessió celebrada el dia 28 de febrer de 1984, acordà de sol.licitar el canvi de l’actual nom del Municipi per la forma bilingüe Elx en valencià i Elche en castellà.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència ha emés informe al respecte per i per l’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València es considera correcta en valencià la grafia d’Elx, sense que calga cap informe per a la forma en castellà Elche que ha estat fins ara la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en el seu article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Elche, per a l’alteració de la seua denominació actual per la forma bilingüe d’Elx en valencià i Elche en castellà, la desestimació de les reclamacions presentades i de conformitat amb la proposta elevada per la Conselleria d’Administració Pública en la qual s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, prèvia deliberació del Consell en la seua reunió del dia 23 de desembre de 1985,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi d’Elche (Alicante) adoptarà la forma bilingüe per a la seua denominació oficial d’Elx en valencià i Elche en castellà. Les referències que a l’antic nom s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres organismes públics s’entendran fetes, en l’esdevenidor, a la nova denominació.
València, 23 de desembre de 1985.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Elx a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Elx

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 197/1992 sobre la denominació oficial del municipi de Xert

L’Ajuntament de Chert, en sessió realitzada el dia de 26 de juny de 1992, va sol·licitar el canvi del nom actual del municipi per la forma bilingüe de Xert en valencià i Chert en castellà.
La Direcció General de Política Lingüística de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia Xert.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’ºs [Ús] i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Govern Valencià determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tant, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Chert per a l’alteració de la denominació actual del municipi per la forma bilingüe de Xert en valencià i Chert en castellà, on s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, a propuesta [proposta] del Conseller d’Administració Pública, la deliberació prèvia del Govern Valencià en la reunió del dia 8 de juny de 1992,
Decrete
Article únic
L’actual municipi de Chert, de la província de Castelló, adoptarà la forma bilingüe de Xert en valencià i Chert en castellà. Les referències que a l’antic nom hagen fet els òrgans de l’Estat i altres organismes públics s’entendran fetes, a partir d’ara, a la nova denominació.
Valencia, 23 de novembre de 1992.
El President de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
EMÈRIT BONO I MARTÍNEZ

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Xert a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Xert

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 20/1987 sobre la denominació oficial del municipi de Sant Mateu

L’Ajuntament de San Mateo (Castelló), en sessió celebrada el dia 23 d’octubre de 1986, acordà de sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi pel de Sant Mateu.
El Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia de Sant Mateu.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de San Mateo per a l’alteració de la denominació actual per la de Sant Mateu, i d’acord amb la proposta elevada pel Conseller d’Administració Pública en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell,
Decrete:
Article únic
L’actual Municipi de San Mateo, de la Província de Castelló, es denominarà Sant Mateu. Les referències que al nom antic s’haguessen realitzat pels òrgans de l’Estat o d’altres Organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 2 de març de 1987.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
VICENT SOLER I MARCO

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Sant Mateu a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Sant Mateu

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# L'hostal de la Peira

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
L'hostal de la Peira pot tenir els següents significats:
# L'hèroe

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
L'hèroe pot tenir els següents significats:
* L'Heroe, drama de Santiago Rusiñol (1903).
* L'hèroe, poema de Miquel Costa i Llobera (1906) (Es ell! Du'l signe de la victoria...).
# L'illa lacustre d'Innisfree

Vull ara eixir i anar-me’n, i anar-me’n a Innisfree, i fer-m’hi una cabana d’argila i de canyís: nou rengles de faves vull tenir-hi, un rusc per a la mel, i viure-hi sol al clar enmig del brunzit.
I prou hi tindré pau, allà, que la pau, lenta, hi degota, des dels tels del matí, hi degota, fins que canten els grills. La mitjanit hi és tota clara, el migdia porpra viva, i ple el captard d’ales de cardina.
Vull ara eixir i anar-me-n’hi, que sempre, nit i dia, sento l’aigua del llac fregar amorosament amb la riba. Quan sóc a la calçada, o al gris de les voreres, la sento al fons del fons del cor.
# L'ideal

L'ideal
La lluna és gran, el cel és clar i ple d'astres; la terra és pàl·lida i l'ànima del món és en l'aire. Jo penso en l'estrella suprema;
en la que no he vist mai encar, la llum de la qual va fent via; la que un jorn vindrà fins ací a encantar els ulls d'uns altres homes.
Quan ella, per fi, brillarà —la més bella i la més llunyana— digueu-li que fou mon amor, oh darrers de la raça humana.
# L'hospitalitat

L'hospitalitat
Ja plou, ja plou, pastora; apressa els moltons blancs; anem vers ma demora saltant entre barrancs. ¿No sents sobre el fullatge l’aigua que cau, brunzent? Escolta el fort oratge; guaita el llampec fulgent.
¿No sents la gran tronada que udola i va venint? Pren un abric, amada, i vine: vés seguint. Ja veig nostra cabana... ¿No veus ara venir la mare i la germana que van l’estable a obrir?
Molt bona nit, la mare; germana, bona nit. Porto una nova cara prop vostre, aquesta nit. Vés a eixugar-te, aimia, vora d'aquells tions; fes-li tu companyia i entreu, petits moltons.
Cuideu-lo bé, la mare, el seu ramat, tan bell; feu un bon jaç, encara, a aquest petit anyell. Molt bé: tornem prop d’ella. Pastora; doncs, com va? Mare, mireu que és bella així, sense abrigar.
Sopem: alça't, pastora, i seu a vora meu. El llum, que el flam arbora, cremarà davant teu. Tasta d'aquest formatge; mes, tu no vols menjar! ¿La tempestat salvatge t'ha fet afadigar?
Cal que ton cos reposi: reposa en aquest llit; prô, abans, deixa que et posi al front un bes florit. ¿Per què enrogeix ta cara...? La mare i jo, demà, irem on és ton pare per demanar ta mà.
# Libre del gentil e los tres savis/Terç libre/Del cinqve article

LO crestia guarda en los cinch arbres, e volch coylir de les flors, per tal que prouas al gentil creacio. Mas lo gentil li dix, que no calia que li prouas la creacio del mon, cor assats bastant la hauia prouada lo juheu. On per aço lo crestia se lexa de prouar aquest article, e coyli de les flors a prouar l article qui s conte apres aquest, ço es a saber, de recreacio.
# Libre del gentil e los tres savis/Terç libre/Del primer article

de la creu dient aquestes paraules: En nom del pare, e del fill, e del sant esperit, vn Deu en trinitat, e trinitat en vnitat. Cant lo crestia hac feyta reuerencia a la vnitat e trinitat diuinal, altra vegada feu lo senyal de la creu, e a honor de la humanitat de Jhesuchrist dix aquestes paraules: Adoramus te Christe, et benedicimus tibi, quia per crucem tuam redemisti mundum. § Cant lo crestia hac feyta sa oracio, ell dix que los articles de sa ley eren .xiiij., dels quals son .vij. qui pertanyen a la natura diuina, e .vij. qui pertanyen a la natura humana de Jhesuchrist. Aquells qui pertanyen a la natura diuina, son aquests: Vn Deu, pare, fil, sant esperit, creador, recreador, glorificador. Los .vij. articles qui pertanyen a la humanitat de Jhesuchrist, son aquests: Jhesuchrist concebut de sant esperit, nat de verge, crucifficat e mort, deuayla als inferns, resuscita, puja als cels, vendra a jutjar bons e mals al dia del judici. § Enans que l crestia començas a prouar sos articles, dix aquestes paraules al gentil: Sapies, gentil, que los articles de nostra fe son tan alts, e tan difficils a creure e a entendre, que tu no ls poras entendre, si totes les forçes de ton enteniment e de ta anima no mets a entendre les rahons per les quals yo enten a prouar los articles damuntdits. Con moltes vegades se esdeue que hom sufficientment proua alcunes coses, mas cor aquell a qui hom fa la probacio no ho pot entendre, apar a aquell que hom no dona prouança de ço que es prouable.
DEVS es vn, e en vn Deu crehem; e aquell Deu dehim que es simple e accabat, e es compliment de tots bens; e en aquell son totes les flors del primer arbre. On tota la noblesa que ls juheus ni ls sarrahins poden atribuir ni comparar a la vnitat de Deu, tota aquella noblea matexa li atribuexen e li comparen los crestians, e encare molt mes que ls juheus ne ls sarrahins no li poden assignar ni atribuir. E aço es cor descrehen en la santa trinitat de Deu, e en la gloriosa encarnacio del fil de Deu. On a prouar vn Deus esser, assats couinentment ho ha prouat lo juheu, e si vols que yo ho prou per moltes d altres rahons, yo son appareylat de prouar. § Respos lo gentil: Assats me tench per contengut de la prouança que l juheu ha feyta de la vnitat de Deu, per que a tu no cal prouar lo primer article, cor ja es prouat; e comença a prouar los altres articles.
* ↑ Edit. lat. Suam mentem et animan ad Deum.
* ↑ Edit. lat. Coram facie gentilis. No aparece fiel el traductor en este pasaje. En el original, el sabio cristiano es quien se persigna y hace en su propia faz la señal de la cruz.
* ↑ Edit. lat. Natus ex Maria Virgine.
* ↑ Do prouança.
* ↑ Proffitable.
* ↑ Edit. lat. Perfectum.
* ↑ On.
* ↑ Qual.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LVI

«Barons, dix lo rey, lo comte Carles ve sobre ma terra, e vostra que es; e axi hi havets bona part com yo. Per que volria, si vosaltres ho volets m'hi consellats: o que stablissem
lo pont de Xipre e les altres entrades de cavallers e de servents, per tal que no poguessen entrar en nostra terra los nostres enemichs, ne fer negun dapnatge; e cascu de vosaltres se apparellas ab son poder, al pus tost que puxats; e siam aparellats breument per anar contra nostres enemichs e defensar nostra terra». Respos lo comte Galvay: «Senyor, ço que vos havets dit es molt bo: que tuyt nos aparellem e siam cascuns ajustats per anar contra nostres enemichs; mas gran volpeatge sera e gran minua, si nos vedam l'entrar al comte Carles en nostra terra; e semblaria que nos no haguessem poder de combatre ab ell». E cascu dels altres barons, que ja havien parlada la traicio, donaren aquell consell mateix; e digueren que mes valria quels lexassen entrar. E cascu fos demanit per lo rey ab quants cavallers seria. E cascu feu resposta molt gran e bella. E quant vench als ops que foren ajustats, no n'i hac negu que tos ab lo terç de aquells que havien dits, ans ne falliren dels comtes e dels barons qui s'escusaven per falses scusacions, axi com aquells que havien en cor de trair lur senyor e livrar a mort.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LI

honrats. E vengueren a la ciutat de Napols, e aqui parlaren ab lo rey Mafre. E feu los gran honor. E tench se molt per pagat de la missatgeria que ells li aportaven. Mas lo rey Manfre, com vench a Napols, no alberga pas dins la ciutat, ans se atenda de fora, prop la ciutat, ribera mar, e convida los missatgers aquel jorn a menjar ab ell tot aquell dia, ab tota llur companya, molt honradament; e foren servits a gran honor, axi com missatgers que eren de tant gran valor e de gran senyor. La cort fo molt gran e complida, e el rey dona molts grans dons á cavallers e a juglars. Quant la cort fon tenguda, los missatgers digueren al rey Manfre:
«Senyor, nos havem aci stat ab vos. E, la vostra merce havets nos molt gint acollits e honrats; e havem vos dit ço que nostre senyor, l'infant En Pere, nos mana. E vos, senyor, havets nos ho otorgat. Per queus pregam quens llivrets la donzella vostra filla, e nos amenarla em a nostre senyor l'infant En Pere.
-Senyors, dix lo rey, aço no es cosa que axi tost se puxa fer. Per que yo us prech que us sperets tro al Pastor; e aparellare galeres e naus ab que vaja molt honradament, axi com pertany a nostra altea.
-Senyor, digueren los missatgers, axi sia com a vos placia». E sobre aço estigueren aqui tant tro que vench lo Pastor. El rey aparella moltes galeres e naus, e comana la donzella a hun comte que havia nom comte Bonifany, e a En Ferran Sanches; e meseren la en les galeres; e partiren se del principat, e vengueren se a Monpeller. E aqui fo lo rey d'Arago En Jaume ab gran cavalleria, e l'infant En Pere, e l'infant En Jaume, e llur germana dona Maria, qui era donzella e era de les pus belles dones del mon. Les corts foren molt grans e riques. El noble infant En Pere pres la filla del rey Manfre per muller a la sgleya major de Monpeller, Nostra-Dona Senta Maria de les Taules. E puix lo rey d'Arago En Jaume ana tro a Mon-Ferran, e aqui hac vistes ab lo rey de França; e referma les noces de la filla que ja era en França; e puix fo regina ab Felip, lo fill major del rey Lois de França. El comte Bonifany torna s'en ab les galeres al rey Manfre molt alegrament, e la dona muller del noble infant En Pere ana s'en en Catalunya.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol LIV

El comte Carlos trames li missatgers a Tunis, por ço com era son cosin germa: que li prestas aquell tresor que era en Genova seu, por ço com lo havia gran mester. E N'Anrich dix li: que be li playa; que ço que ell hagues, que ho prengues, a sa honor e a son servir. Sobre aço los missatgers s'en tornaren al comte Carles, e portaren cartes a aquells qui tenien aquell tresor en Genova, quel livrassen al comte Carles, e tantost fon li llivrat. E ab aquest tresor asoldada cavallers a Roma, por terra; e ell vench s'en por mar en galeres; si que, quant fo a la font de Roma, exi a terra ab molt gran ventura, por ço com era molt gran vent e molta mar.
# Llegendas catalanas/Taula

TAULA.
| | Pag. |
| Lo Pere Anton | 7 |
| Una aparició á temps | 23 |
| Lo cavaller del Mont-negre | 28 |
| La mánega d'aigua | 37 |
| Lo mont del fay | 47 |
| La batalla dels morts | 52 |
| Duas diadas | 61 |
| Los quatre dons | 69 |
| La font de San Salvador | 80 |
| Lo Farell | 83 |
| La llágrima | 91 |
| Lo salt de la nuvia | 97 |
| La pesca del fluix | 103 |
| Lo castell del amor | 114 |
| Los espías | 119 |
| Los mals consells | 129 |
| La dona blanca | 140 |
| Una vetllada de Nadal | 145 |
| Las caixas de la nuvia | 150 |
| Elisabeth de Mur | 161 |
| Una visita al Tibidabo | 193 |
| Una obra de caritat | 202 |
| La plassa de las bruixas | 203 |
| Lo fill del castell | 211 |
| Tentació | 220 |
| Un bon Nadal | 227 |
| L'orat de Riells | 232 |
| Desvari | 241 |
| Nostre Senyor tanca una porta y n'obra una altra | 243 |
| Lo regne de la felicitat | 256 |
| La creu de caps de mort | 265 |
| Lo gorch de la encantada | 274 |
| Guillem Berenguer, comte d'Ausona | 292 |
| La finestra del bon recort | 304 |
| Jorns de dol | 309 |
| Lo sot de S. Celoni | 323 |
| Nadal en Monmany | 337 |
| La filla del mar | 348 |
| Testa-Fort | 357 |
# La Divina Comèdia - Infern - Cant XXXIII
## Fonts

* ↑ Essai sur l'histoire de la littérature catalane, augmentée de la Comedia de la gloria d'amor, de Fra Rocaberti - Poème inédit tiré des Manuscrits de la Bibliothèque impériale, et d'un noveau fragment de la traduction catalane de Dante., par F.-R. Cambouliu. Deuxième Édition. Paris, Durand, Libraire, Rue des Grès, 7. 1858. Pàgs. 181-187.
* ↑ ESPAGNE ET PROVENCE. Études sur la littérature du midi de l'Europe accompagnées d'extraits et de pièces rares ou inédites pour faire suite aux travaux de Raynouard et de Fauriel par EUGÈNEBARTE. Paris, 1857, 384-385. S'hi diu que prové de Histoire de la littérature catalane de M. Cambouliu, i alhora aquest prové d'un manuscrit de 269 pàgines a la Biblioteca de l'Escorial (Y.Y.18)
# La Donzella Isabel

LA DONZELLA ISABEL
N'eren tres fadrins de La Vilatona, han anat a Urgell robâ una minyona. Ai, robâ una minyona! A l'arribar allà, les portes són closes; tot tustant, tustant, les portes se n'obren. — Bon dia, Isabel. — Déu vos guard, bons joves. — Vostre pare, on és, que us esteu tan sola? — Mon pare és a Urgell, i també la mare; han anat molt lluny a casar ma germana. Ara, també a mi diu volen casar-me
amb un vell vellot, que a fe no m'agrada. Es borni d'un ull, no s'hi veu de l'altre, esgarrat d'un braç i coix d'una cama. — Donzella Isabel, voleu ser robada? — Tot això pot ser si el lladre m'agrada. — Surt en lo balcó, veu la cavalcada. trenta de cavall, quaranta de l'altre. Cavall d'un de blanc bé la n'han muntada. Surtint del portal, troben lo seu pare: — Déu vos guard, minyons, quina galant dama! — Un troç més enllà trobaven sa mare. — On vas, Isabel? On vas, desditxada? Baixa de cavall, tornem-se'n a casa. — Ne respòn un d'ells: — Bé en serà guardada. —
Tot marxant, marxant, Isabel plorava. — De què ploreu tant? De què ploreu, ara? — Ploro de tristor; vull tornar a casa. — No ploreu pas tant, a casa us aguarden; menjareu pa blanc, beureu aigua clara, i també bon vi si acàs us agrada.