OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Don Jaume en Sant Jeroni

D. Jaume en Sant Jeroni
Per veurer be Catalunya
Jaume primer d'Aragó
pujá al cim de Sant Jeroni,
a l'hora en que surt lo sol;
¡quin pedestal per l'estàtua!
¡pe'l gegant quin mirador!
Les áligues que hi niaven
al cap demunt li fan lloch;
sols lo cel miravan elles,
éll mira la terra y tot;
¡qué gran li sembla y que hermosa
l' estimada del seu cor!
Té en son cel aucells y ángels
en sos camps vergers y flors,
en sos aplechs l'alegria
en ses families l'amor;
té guerrers en ses muralles,
naus veleres en sos ports,
naus de pau y naus de guerra
frisoses de pendre el vol.
Les ones besan ses plantes,
l'estrella besa son front,
sota un cel d'ales inmenses
que es son real pabellò
En son trono de muntanyes
té'l Pirineu per redós,
per coixí verdosos boscos
per catifa prats de flors,
per hont jugan y s'escorran rieres y rierons, com per un camp d'esmeragdes
anguiles de plata y or.
Del Llobregat veu les ribes, les marjades del Besós
que coneix per les arbredes
com les roses per l'olor.
Los vilatges a llur vora
semblan remats de moltons
que abeurantshi a la vesprada
hi esperan la llum del jorn. Llena li parla de Lleida
que'l graner de Roma fou,
Albiol de Tarragona
tan antiga com lo mon.
Puigmal de dues Cerdanyes,
talment dos cistells de flors,
Montseny de Vich y Girona,
Albera del Roselló
Cardona de ses salines,
Urgell de ses messes d'or,
Montjuich de Barcelona
la que estima més que tot.
Tot mirant a Catalunya s'ha sentit robar lo cor: — ¿Qué puch fer per ma estimada? — va dient tot amorós,— si del cel vol una estrella desde ací l'abasto jo. — No vol del cel una estrella — una veu dolça respón,— la més bella que hi havía se li es posada al front. Tórnali dues germanes que prengué'l moro traïdor, l'una anant a cullir perles vora la mar de Montjó, l'altre nadant entre'ls cignes prop d'hont volava 'l voltor.— Ell gira els ulls a Mallorca, l'ovira com un colom, nadant entre cel y aigua, vestida d'un raig de sol; a Valencia no l'ovira, més ovira sos turons que del hort de la sultana son muralla y mirador. Se'n arrenca de la espasa y aixeca sa veu de tró: — ¿Germanes de Catalunya y encare portau lo jou?—
Rey moro que les tens preses
jo't vull veure a mos genolls.— Si l'ovirassen los moros les deixarían de por,
com deixaren Catalunya
quant d'Otger entre'ls lleons,
Rotlant los tirá la maça
desde'l cim del Canigó. Quant torna 'ls ulls a la serra cerca aquell qui l'ha respost: dintre l'ermita més alta te la Verge un altar d'or, no hi ha ningú a la capella
y ella té'l llavi desclós.
Posant a sos peus l'espasa
cau en terra de genolls:
— A rescatar les captives,
María, guiaume vos,
a mon pit donau coratge,
a mon bras força y braó, y si'l pujar a la serra avuy me deiyen hermós quant tornaré a visitarvos me dirán Conqueridor! JACINTO VERDAGUER
# Libre de mil proverbis/Capítol IV

1A mal senyor no venes ne dones ta libertat. 2Per ço que no sies ocios membra souen la fi a la qual estas sotsmes. 3Aytant com estas sotsmes, ama les necessitats de ton senyor. 4Sotsmet ton cors a mal senyor, e no ta volentat. 5Si est reptat ab mal, respon ab be.
6Escusa t ab poques paraules, per ço que ton senyor abreuge ses paraules. 7No recuses a tort, per ço que a dret no sies blasmat. 8A ton senyor no vuyles esser obedient contra Deu. 9Ama a ton senyor, per ço que sens trebayl lo pusques seruir. 10Desija esser par ab ton senyor per bontat e veritat, e no per poder e volentat.
11Pus que per fi est a humilitat, esta humil per volentat. 12Ama mes leyal seruitut que falsa senyoria. 13Qui a son senyor destruu honrament, enclina a si mateix a desonor. 14No vuyles honrar ton senyor mas aytant con a tu e a eyl se coue. 15Plus seruesques a ton senyor per amor que per pahor, si eyl es bo.
16Aquell acustuma si mateix a mal e pert son temps qui a mal senyor serueix. 17Qui a moltes coses desserueix ab moltes es blasmat. 18No vuyles esser lausat d aço que has a fer per seruitut. 19Ama paciencia, per ço que la pusques sostenir. 20Qualque senyor hages, ab que bon sia, no hages vergonya d eyl a seruir. 21Ab mal senyor no creegues hauer pau.
# Libre de mil proverbis/Capítol LI

1CONSIRA souen les condicions de la mort, e seras diligent. 2A gran necessitat gran diligencia. 3No hages tan gran diligencia per pahor con per amor. 4Vna diligencia has per amor, e altra per enteniment. 5Qui ha diligencia ab discrecio tost ateny ço que desira. 6Gran diligencia no la pots hauer sens sanctetat.
7Qui ha gran diligencia souen sospira. 8Hom diligent tart es repres. 9Diligencia va per guerra a hoste de pau. 10Entre dia e nit diligencia no fa differencia. 11Diligencia no es hujada. 12Diligencia tost ven e tost compra. 13Diligencia souen guasanya. 14Diligencia es carrera per que hom va tost a aço que desira. 15Diligencia ha poques paraules e poques viandes. 16Diligencia ha leugers vestiments e breu lit. 17Diligencia no parla ab metge. 18Diligencia tota hora corre. 19Per los bens espirituals sies pus diligent que per los temporals.
20Diligencia es riquesa de victoria e de honor.
# Libre de mil proverbis/Capítol I

1HAGE s u alegre, per ço car Deus es tot bo e complit. 2Car Deus es pus bo que tot quant es, ama mes Deu per la sua bontat que per lo teu be. 3Contra la bonea e granea de Deu no vuyles esser bo ne gran. 4On pus souen membraras e entendras Deu, pus souen l amaras e l tembras. 5Qui mes tem Deu que no l ama, mes ama si mateix que Deu. 6Sies bo, per ço que Deus haja en tu bona obra.
7Ab peccat no cregues esser en gracia de Deu. 8Molt mes ama la obra que Deus ha en tu, que la obra que tu has en eyl. 9Mes de be pots fer ab Deu en un dia, que ab tu mateix en mil anys. 10Mes ama Deus tu per sa bontat que per la teua. 11Prega Deus segons les seues condicions, e no segons les teues. 12Car a Deu couenen grans obres, pots a Deu demanar grans coses. 13Molt conegues Deu, per ço que molt lo pusques amar. 14Qui les obres de Deu no ama, Deus no ama les obres d aquell. 15Tot hom qui ab Deu se baralla es vençut. 16Sens bontat no hagues en Deu esperança. 17Cerca la teua fi en la fi de Deu.
18Lo teu poder, en lo poder de Deu lo cerca. 19Fe ab Deu companya, per ço que no hages fretura. 20No cregues mes honrar Deus ab los bens temporals que ab los espirituals.
# Libre de mil proverbis/Capítol III

1JUSTICIA de princep nodreix en poble amor e temor. 2Justicia reluu en princep, e leyaltat en poble. 3Malea de princep fa molta leyaltat de poble. 4Diuisio de poble fa lo poder de princep maluat. 5Poder de princep es esstrument de fi de poble. 6Ira de mal princep e desleyaltat de poble son germanes. 7Veritat de princep e leyaltat de poble son cosines.
8En aquell regne ha pau on amor de princep e amor de poble son vehines. 9Linyatge antich de princep sana malalta leyaltat de poble. 10Noueyla custuma enmalalteix antiquitat de princep e de poble. 11De malea de princep neix malea de poble, e de malea de poble neix noueyletat de princep. 12Princep qui es contra la fi de son poble, es contra sa fi matexa. 13En contrarietat qui esta entre princep e poble no ha negun remey.
14Concordança qui sia entre princep e poble esta tota sana. 15Abans fuig a princep mal que a la serpent. 16Abans fuig a mal poble que a mal princep.
17Princep qui fa mal poble, fa gran injuria a Deu per si mateix. 18A la amor e poder qui estan entre princep e son poble no mogues contrast.
# Libre de mil proverbis/Capítol V

1NO ames ton fiyl mes que ta anima, que ab ton fiyl no ha parentesch,
2Lo parentesch que Deus ha ab tu, en quant es home, ama pus que altre. 3No creegues parents qui amen pus tos bens que ta persona. 4Ama pus bon cosi, que mal fiyl. 5Parentesch per que hom pert Deu no es amable. 6Segons que ls graus de parentesch son amables, son honrables. 7Per parentesch honra ton parent, qualque sia. 8Ama mes ton parent per sa bontat que per son antich linyatge. 9Si ab virtuts pots ennoblir noueyletat de ton linyatge, ab peccats pots enuilanir la antiquitat de ton linyatge. 10Parentesch excita, en necessitat, audacia, caritat, e pietat.
11Con ausiras mal dir de ton parent, hages ne vergonya. 12Loha mes ton parent per sa bontat que per sa riquesa. 13La bontat natural de ton cors e la bontat natural de ton parent son parentes. 14Per la bontat que tu has per custuma no escuses ton maluat parent. 15Erguylos parent dona a sos parents trebayl. 16Fuig a parent qui, en quant est son parent, ha de tu vergonya. 17Contrarietat de parents es trop mala e forts. 18Mes te confia en ton parent per bona custuma que per parentesch. 19Lo honrament de ton parent no t escusa de ta mala custuma. 20Les tues males custumes desonren tots tos parents.
# Libre de mil proverbis

| DEL PROLECH | 383 |
| Capitol I.—De Deu | 385 |
| Capitol II.—De prelat | 387 |
| Capitol III.—De princep | 390 |
| Capitol IV.—De sotsmes | 392 |
| Capitol V.—De parent | 394 |
| Capitol VI.—De muyler | 397 |
| Capitol VII.—De scuder | 399 |
| Capitol VIII.—De companyo | 401 |
| Capitol IX.—De vehi | 403 |
| Capitol X.—De amich | 405 |
| Capitol XI.—De enemich | 407 |
| Capitol XII.—De justicia | 409 |
| Capitol XIII.—De prudencia | 411 |
| Capitol XIV.—De fortitudo | 413 |
| Capitol XV De temprança | 415 |
| Capitol XVI.—De fe | 417 |
| Capitol XVII.—De esperança | 419 |
| Capitol XVIII.—De caritat | 421 |
| Capitol XIX.—De veritat | 423 |
| Capitol XX.—De contriccio | 425 |
| Capitol XXI.—De consciencia | 427 |
| Capitol XXII.—De penitencia | 429 |
| Capitol XXIII.—De confessio | 431 |
| Capitol XXIV.—De satisfaccio | 433 |
| Capitol XXV.—De sanctetat | 436 |
| Capitol XXVI.—De abstinencia | 438 |
| Capitol XXVII.—De humilitat | 440 |
| Capitol XXVIII.—De pietat | 442 |
| Capitol XXIX.—De devocio | 443 |
| Capitol XXX.—De oracio | 445 |
| Capitol XXXI.—De paciencia | 447 |
| Capitol XXXII.—De consolacio | 449 |
| Capitol XXXIII.—De obediencia | 451 |
| Capitol XXXIV.—De leyaltat | 453 |
| Capitol XXXV.—De larguesa | 455 |
| Capitol XXXVI.—De perseverança | 457 |
| Capitol XXXVII.—De cortesia | 459 |
| Capitol XXXVIII.—De honor | 460 |
| Capitol XXXIX.—De vida | 462 |
| Capitol XL.—De mort | 464 |
| Capitol XLI.—De avaricia | 466 |
| Capitol XLII.—De glotonia | 468 |
| Capitol XLIII.—De luxuria | 470 |
| Capitol XLIV.—De erguyl | 472 |
| Capitol XLV.—De accidia | 474 |
| Capitol XLVI.—De enveja | 476 |
| Capitol XLVII.—De ira | 478 |
| Capitol XLVIII.—De parlar | 480 |
| Capitol XLIX.—De riquesa | 482 |
| Capitol L.—De pobresa | 483 |
| Capitol LI.—De diligencia | 485 |
| Capitol LII.—De intencio | 487 |
# Libre de mil proverbis/Capítol II

1PECCAT en prelat es molt gran per mal eximpli. 2Per la fi de preladia honra prelat. 3La fi de preladia a moltes fins es obligada. 4No vuyles prelat manysprear per linyatge, mas per males costumes.
5Bonea de prelat mes esta per fi e per bones obres, que per sajornar e parents enriquir. 6De negun hom no pren Deus tan gran venjança con de maluat prelat.
7Prelat qui mes ama los bens terrenals que los espirituals, embastardeix la preladia. 8Mal prelat usa mal del poder de Deu, qui es bo. 9Fals prelat fa gran injuria a la veritat de son ofici. 10Crossa, aneyl, e mitra no han aytanta de bellesa, con han pietat, caritat e castedat. 11Mes de be ateny prelat per la fi de preladia, que per totes les fins de sos parents. 12En eleccio de prelat valen mes sauiesa e bonea, que poder, linyatge e bellesa.
13Los bens que prelat estoja, los tol als pobres de Deu. 14Prelat qui diu mal de son poble, diu mal de si mateix. 15A prelat tany mes plorar que riure. 16Tot prelat qui mes parla d aquest mon que del altre, es fals. 17No t confiys en prelat qui souen no canta missa. 18Prelat qui no paix ses oueyles, no es past de la gracia de Deu. 19No t azalts de prelat qui ama mes estranya oueyla que privada. 20Si vols conexer prelat, garda a qui fara honrament.
* ↑ E per parents.
* ↑ Qui pus ama.
* ↑ Los bens espirituals.
* ↑ Han tanta.
* ↑ En uno de los códices que confrontamos aparece este proverbio añadido de letra muy posterior, y borrado despues. Sin embargo le vemos en la copia que nos parece más autorizada y correcta.
* ↑ Estoja, tol.
* ↑ Fals es tot prelat qui pus parla d aquest mon que del altre.
* ↑ No t confius. En otro códice: No t confies.
* ↑ Paxit.
* ↑ No t adalts. Y en otro códice: No t adelites.
# Libre de mil proverbis/Capítol IX

1A ton vehi sies cortes. 2Ab ton bon vehi sies priuat en lur casa, e ab mal vehi en la carrera. 3Lo teu ca no morde lo ca de ton vehi. 4Riu lo be de ton vehi e plora lur mal. 5Qui ha mal vehi souen ha trebayl. 6No demanes ço que ton vehi fa en lur casa. 7Digues les bones custumes de ton vehi e no les males. 8A ton vehi no parles de sa muyler ne de la teua. 9No digues a ton vehi ço que tu menges en ta casa.
10No digues a ton vehi mal de ço que eyl ama. 11Si ton vehi ha fretura, hages li pietat e caritat. 12A ton bon vehi riu, e a ton mal vehi plora. 13Ab ton bon vehi t ajuda de mal vehi. 14A mal vehi no demanes conseyl ne ajuda. 15A mal vehi fe tornes dels seus bens. 16A mal vehi no creegues de ta muyler ne de la lur. 17Ab ton bon vehi hages moltes paraules. 18Ton mal vehi no sapia los secrets de ta casa. 19Lo bon vehi loha a hom be, e lo mal vehi loha a hom mal. 20Del poder de ton bon vehi sies alegre, e del poder de ton mal vehi sies trist e irat.
# Libre de mil proverbis/Capítol L

1SI est mal volgut est pobre. 2Pobresa per hipocresia es molt gran.
3Qui es pobre de virtuts es gran pobre. 4Pobresa qui es per bona fi es bona. 5Qui se tol poder de be, es pobre de be. 6Pobresa de cors sens riquesa de anima no es bona. 7Hom pobre souen es anujos. 8Tota pobresa es ab trebayl. 9No es pobre que viu con a hom rich. 10Qui es pobre d aquest mon es rich del altre. 11No sies pobre de amichs e seras rich. 12Qui ha ço que vol no es pobre. 13Qui ha ço que no vol, pobre es. 14Vera pobresa e fals pobre, no han parentesch. 15Qui se fa pobre no es rich. 16Qui es pobre per Deu, per Deu es rich. 17Pobresa per justicia no es mala. 18Pobresa va pus tost que riquesa.
19No es pobre qui molt despen. 20Qui no ha si mateix es molt pobre.
# Libre de mil proverbis/Capítol LII

1PRIMERA intencio hages a Deu e segona a totes coses. 2A major be, major intencio. 3No menges per ço que viues, mas per ço que be fasses. 4Ama tu mateix per Deu. 5Qui no ama Deu en quant be es, no ha intencio a be. 6Desordenada e mudada intencio es peccat. 7Aytant requer intencio sauiesa, con requer bonea. 8Bona intencio escusa, e ignorancia repren.
9Intencio requer masestre e perdo. 10Viu per la intencio per que est creat. 11No fasses per que Deus mut en tu la sua intencio. 12Qui es hom no haja la intencio bestial. 13Qui val molt no haja intencio qui no val res. 14De tota persona que no coneixs, hages bona intencio. 15Si entensual intencio has, tu mateix conexeras. 16Hages conexença de intencio de hom, e conexeras hom. 17Tota paraula no s signiffica intencio de pensa. 18Qui ab intencio engana, ab intencio es enganat.
# L'Ignorància 76

| ← L'Ignorància 75 ← | L'Ignorància 76 L'Ignorància 76 Capçalera | L'Ignorància 77 → Es jay de sa Barraqueta → |
L'IGNORANCIA
REVISTA CRÓNICA
ORGA Y XEREMÍES D'UNA SOCIEDAT DE MALLORQUINS.
| A Palma cada número ..... 2 céntims. Fòra de Palma » ..... 2 ½ » Números atrassats » ..... 2 » | Sonará cada dissapte, si té vent á sa fianta. | S'envian es números à domicili, tant à dins Ciutat còm à ses Viles, pagant per adelantat à s'Administració (Cadena de Cort n.º 11), 1 pesseta à conte de 16 números. |
# L'Home petit

Un home petitet
com un gra de cibada,
ba ra bai,
per fer-lo pujâ al llit
li n'hai fet fê una caixa;
una caixa i un caixó,
i encara no hi abasta.
L'agafo amb un pessic
i al colgó le'n tirava,
quan lo tenía al colgó
lo gat l'esgarrapava.
L'agafo amb un pessic
i al poller le'n tirava,
quan lo tenía al poller
lo gall l'espicassava.
L'agafo amb un pessic
i al riu le'n tirava,
quan lo tenía al riu
l'aigua se l'emportava.
Amb un ganxo le'n trec,
i amb la pala l'hi tornava
Me volía posâ a plorar,
i el riure se m'escapava.
Me volía posar de dol,
i de vermell me'n posava.
Quan lo vam enterrar
els músics hi tocaven.
# L'Imperi del sonet/Averanys

Averanys
I
Com és trist d'evocar la font sonora i els versos fàcils d'un vell temps florit quan l'eixut se'ns fa llarg a dins i a fora, a la terra i al fons de l'esperit!
Amb quina àvida set, amb quin neguit d'un impuls renovat esperen l'hora! Aigua del cel la font truncada implora; tumult de ritmes, el cor exhaurit.
Si la virtut del cant, pròdiga un dia, no pogués ja reprendre, jo diria: —Salut, oh, Muses, si existiu! Dicteu,
que jo us escolto, una divina faula; jo us prestaré la veu i la paraula; jo seré el vostre dòcil tornàveu.
II
Per què, poeta, el descoratjament? No saps les minves de la poesia? Mai cap poeta no l'esgotaria i en cadascun reneix eternament.
Cal només tenir l'ànima desperta i els sentits afuats per no deixar passar debades el seu crit d'alerta, com un ocell escàpol, cel enllà.
No menyspreïs els fruits que pots collir en tot el temps que et resta de camí; el ver poeta mai no desespera.
Canta i confia, que el teu cant millor tal volta encara no l'has dit, sinó que en el misteri del futur t'espera.
# Remey per preservarse y curar lo colera morbo asiatich

* AVÍS MÈDIC
En lo any 1854 lo acreditat periódichch nomenat l'ancora que se imprimia en Barcelona, portaba varias receptas per preservarse y curar en los atacals lo cólera morbo asiátich. Entre aquellas y habia una que per la sua sensillés y facilitat en la sua confecció, ( sens que puga produhir ningun mal, segons parer de personas competens ) que la adaptarem enseguida , ab on resultat aixis com la havem usada en lo present conflicle, prometennos, mediant Deu, que també en aquesta época nos veurem lliurats de tal assot. Se fa bullir un faixet de rumaní de unas dos unsas ab dos purrons d´aigua mesclanti mitcha unsa de fló de sofre, cuant ha butllit bastan que aigi mimbat cosa de un patricó, se trau del foch y se guarda fins lo andemá dematí , que á primera hora y en dejú se passa ab un sadás, se ompla un vas de patricó y anyadinti dos curllaradas de suca roix , se pren enseguida. Se ha observat que ningú ha sigut atacat de tan terrible mal , prenent tan sols cuatre tasas en altres tans matins y en dejú. Si la persona está atacda se dobla la dósis , repetint cada dos horas fins originarli un gros suó. No nos mou ningun inbterés al imprimir aqueixa recepta , puix que gratis la donem, tan sols nos ha inspirat lo convensiment que tenim de la bondat de ella y veurer si podem ser útils á nostres semblants.
Sabadell 18 de Agost de 1865.
Pera Vives
# La vaca cega

LA VACA CEGA
Topant de cap en una i altra soca, avançant d'esma pel camí de l'aigua, se'n ve la vaca tota sola. Es cega. D'un cop de roc llençat am massa traça, el bailet va desfer-li un ull, i en l'altre se li ha posat un tel: la vaca es cega. Ve a abeurar-se a la font com ans solia, mes no amb el ferm posat d'altres vegades ni am ses companyes, no: ve tota sola. Ses germanes, pels singles, per les comes, pel silenci dels prats i en la ribera, fan sonar l'esquellot, mentres pasturen l'herba fresca a l'atzar... Ella cauria. Topa de morro en l'esmolada pica i recula afrontada; però torna, I abaixa'l cap a l'aigua, i beu calmosa.
Beu poc, sens gaire set. Després aixeca al cel, enorme, la embanyada testa amb un gran gesto tràgic; parpelleja sobre les mortes nines, y se'n torna orfe de llum sota del sol que crema, vacil·lant pels camins inoblidables, brandant llànguidament la llarga cua.
# La vall

LA VALL
Jo sé una vall llunyana, Amagada en lo cor de l'alta serra: Tot temps fresca y galana, Coberta de verdor está sa terra.
Tant si de neu blanquejan Los puigs, com si los colran soleyades, Tot l'any hi remorejan Les fonts entre murteres perfumades.
Ja may la veu febrosa, La remor que s'axeca de la vila Rompé la misteriosa Quietut que reina dins la vall tranquila.
No mes dins ella s'ouen Lo cant del aucellet per l'espessura Y la remor que mouen Lo vent que passa, l'aigua que murmura,
Y á voltes la llunyana Cansó del llaurador per l'alta coma, Ó'l sò d'una campana Que de l'ermita n'es sagrat aroma.
Quant l'ánima cansada Se troba en les converses de la vida, La poesia amada Cerca en la vall qu'á son amor convida.
M'agrada aquells paratges Tot sol anar trescant, á la ventura, Y de sos vells ramatges Reposar somiant dins l'espessura
Quant la claror derrera Daura'ls penyals ab moridora ullada Y l'estrella primera Sonriu demunt lo dol de la diada;
Llavors ran de l'ermita, Baix del ciprer m'assech; y en aquell' hora De tendresa infinita, S'en venen mos recorts, y mon cor plora.
Y vé la nit: calmosa La lluna va pujant dellá la serra, Y á sa claror duptosa, De misteris y encant se vest la terra.
Llavors s'axeca pura La veu del rossinyol dins l'enramada, Υ l'aigua que murmura Encants me conta d'una edat passada.
Llavors cada estrelleta Dolsa rosada á l'esperit envia, Y ab una veu secreta Canta'l cor d'inefable poesia.
Alens d'altra existencia, Perfums de Paradís lo cor alcansa, Maravellosa essencia Que dona'l viu conhort y l'anyoransa.
1873.
# La trapassera

LA TRAPASSERA.
Y á dins del hort—de lo meu pare lo meu galant—me hi esperava. ¡Viva, Viva l'amoreta soleta, vidòm á davall del òm!
Lo pare tot—s' ho escoltava. —¿Qui n' era aquell—ab qui parlavas? —N' era tan sols—una companya. —Me sembla, que—barret portava. —N' era lo lli—qu' ella filava. —Ay! m' apar que—espasa portava. —N' era lo fus—ab que filava. —Ay! m' apar que—capa portava. —N' era l' abrich—que l' abrigava. —Ay! m' apar que—barba portava. —N' eran monjetas—que menjava. —No som al temps—de las monjetas qu' al temps som de—las amoretas.
Los dos darrers versos semblan afejits ó quan menys adulterats, naltres no hem trobat versiò prou bona per poder tornar á la cansò los que 'ns sembla que deuhen esser los veritables y que li mancan: per nosaltres los hemistichs finals deuhen fer assonant ab los altres versos del demes de la composiciò.
Es notable la semblansa d' esta cansò ab la següent provensal.
—¿Ount' eres tu quant te cridave? —Er' au jardin culhiou d' auseilho. —¿Qu' er' á bas que te parlavo? —La fourniero que me mandavo. —Les fremos pouerton pas de brayos. —Ero sa jupo retrousseio. —Les fremos pouerton pas l' espeio. —Es la coulougno que fieravo. —Les fremos pouerton pas plumachou. —N' on er' un bel escouet de vigno. —Les fremos pouerton pas moustacho. —Er' un' amouro que mangeavo. —Sou mes de Mars pouerto pa' amouro. —Er' uno branco qu' autonavo. —Vese qu' avetx fouesso d' adresso. —Faites-moi donc une caresse. —Jou vous farai sautar la testo. —Et que n' en fariatz vous doou resto? —Lou jitarai per la fenestro. —Les chins, les cats farien gran festo. —Per aquestou cop te pardoune. —Aquestou cop eme ben d' autres.