# Tercera serie de cançons populars catalanes/Don Bertran i donya Maria

La mare de don Bertran i la de donya Maria, totes dugues han parit en una nit i en un dia. Tots dos dormen en un breç; tots dos els cria una dida. Quan els dos s'han fet grandets, l'amor ja 'ls ne perseguia. Els parents de don Bertran ja 'l porten a Lombardia. La filla diu a sa mare don Joan si tornaria. —Ai, filla, la meva filla! què voleu que vos hi diga? Un consell vos donaré, un consell vos donaria. Sembreu, filla, sembreu sal i arena de la marina: quan tot allò serà nat don Bertran ja tornaria. —Això, mare, això vol dir que jo mai més lo veuria. Ai, mare! fèu-me un vestit a modo de pelegrina; pare! fèu-men un bordó, i vós, mare, una esclavina; que me n'aniré pel món a veure si 'l trobaria.— Son pare paga 'l barret i sa mare l' esclavina. Cent llegües va caminar sens trobar poble ni vila.
A l'ultim troba una font, una font d'aigua molt viva, que set bugaderes hi ha que pel rei renten camises. —Bugaderes, Déu les guard. —Benvinguda, pelegrina. A fe que me'n sembleu bé la figura de Maria, aquella de don Bertran, que sospira nit i dia: al quarto la té pintada i a l'arma la porta escrita. —Bugadera, no só jo, que jo mai m'he dit Maria: ma mare, Tecla me'n deia quan jo n'era molt petita. Só filla de pares pobres: no's poden guanyar la vida. Jo me'n só anada pel món de feina si'n trobaria. —Quina feina sabeu fer vós, ermosa pelegrina? —Sé brodar amb plata i or, or i plata, si'n tenia. També sé tallâ i cosir de la tela bona i fina.- Allí, al palacio del rei, de feina prou n'hi avia. Ja n'arriba an el palau i n'encontra la regina. —Linda reina, Déu la guard. —Benvinguda, pelegrina.
A fe que'm sembleu ben bé la figura de Maria, aquella de don Bertran, que sospira nit i dia: al quarto la té pintada i a l'ànima la duu escrita. —Linda reina, no só jo, que jo mai m'he dit Maria: ma mare, Tecla me'n deia quan jo n'era molt petita. Só filla de pares pobres: no's poden guanyar la vida. Jo me'n só anada pel món de feina si'n trobaria. —Quina feina sabeu fer vós, ermosa pelegrina? —Sé brodar amb seda i or, or i seda, si'n tenia; i també tallâ i cosir de la tela blanca i fina.— Ja li dóna, per brodar, feina per un any i un dia. Se'n posa a tallâ i cosir, se'n posa a fe una camisa: en l'un pany hi broda 'l sol, en l'altre 'i broda lo dia, en l'altre 'i broda Bertran, en l'altre la pelegrina. Quan la regina això veu, tot seguit s'engelosia. —Pelegrina, fuig d'aquí: vés-ten, vés-ten, pelegrina;
que, si'u veia don Bertran, de tu s'enamoraria. L'estimada fores tu, i jo, trista, l'avorrida. —Regina, me n'aniré: m'estaré per 'quí escondida.— Quan don Bertran arribà demanà mudar camisa. —Vés-hi, vés-hi tu, criada: dóna-li aquella camisa.— Aixís que Bertran la veu pregunta qui l'ha cosida. —Jo l'he cosida, Bertran: jo l'he tallada i cosida. —Digueu-me la veritat; si no, us llevaré la vida. —Jo l'he brodada, Bertran, amb aquestes mans tan lindes. —Ments pel coll, falsa i traidora! que tal traça no tindries. —Jo l'he tallada, Bertran; pelegrina l'ha cosida. —La pelegrina aont es? Aont es la meva aimia? —Pelegrina se n'ha anat, se n'ha anat per 'qui escondida. Ja la busca i l'ha trobada darrera d'una cortina. —Alça-t, alça-t, mon amor; alça-t, alça-t, pelegrina; que tu seras l'estimada, i la reina l'avorrida.