OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mariagneta

¡Ai, adéu, Mariagneta, principi del meu sofrir! Tu robes el cor als homes
i a mi'm fas penâ i morir. ¡Ai, adéu, Mariagneta, princesa dels meus sospirs! Ton amant es a la porta, que no espera sinó'l sí; no desconsolis tos pares per a aconsolar-me a mi, que jo ja me'n faré frare de l'ordre del caputxí. Quan ne siguis casadeta ja m'ho enviaras a dir: m'enviaras una lletra com te va amb el teu marit; jo te n'enviaré una altra com me va en el monestir. Si tens una criatura deixa-me-li ser padrí: si no m'ha estimat la mare, que al menos m'estimi'l fill. ¡Ai, adéu, Mariagneta, princesa dels meus sospirs! Un dia, dient la missa, ja la carta'n veu venir. Excuses de besâ a terra, ja la carta va cullir; la missa mai s'acabava per a poder-la llegir. Al sobrescrit de la carta ja n'arrenca un gran sospir. —Agneta de mes entranyes, si pogués tenir-te aquí, que després d'haver-te vista
no m sabria greu morir.— Quan la missa es acabada la lletra cuita a llegir: tot just era a mig llegir-la n'arrencava un gran sospir ¡Ai, adéu, Mariagneta, que jo me 'n sento morir!
# Marieta cistellera

Marieta, cistellera, tu que en saps de fer cistells, me’n facis una panera per anar a collir clavells. Tra, làrala, làrala, la...
# Marta

MARTA.
A l' ombra d' un taronjer, á l' ombra d' un taronjer olailá, langaridò, s' está la gentil Marta olailá, langaridò s' està la gentil Marta,
de la porta en lo llindar, de la porta en lo llindar olailá, langaridò, sola se 'n pentinava olailá, langaridò, sole se 'n pentinava
Ab una pinteta d' or—y escarpidor de plata. Ja 'n passan tres mariners—tots tres l' han saludada. —Ay Marta si vols venir—si vols veni' ab nosaltres. —Be prou que hi vindria jo—si portesseu guitarras. —Guitarras tres ne portém—totas tres enflocadas, la una enflocada d' or,—l' altra es ab flochs de plata, l' altra qu' es del or mes fi—sols un cop l' hem sonada, si tu vens la sonarém—un altre cop encara. Ja se 'n van bora del mar—ran á ran de la platja. Ja l' agafan per un bras—l' han posada á la barca. De tant de saltá' y ballá'—la barca s' es tombada. De tots ningú n' ha pres mal—sino la gentil Marta. —Ay, Marta Dèu te perdò!—Dèu t' haja perdonada! —Quan tos pares ho sabrán—farán tocar campanas
las campanas de la Seu,—las del Rosé' y del Carme. —No 'm diguéu Deu te perdò-ni 'm feu tocar campanas. No 'm digueu Deu te perdò—que no sò morta encara.
Ja 'n passan tres galans,—tres galans ne passavan.
—Guitarras tots tres portém—guarnidas d' or y plata.
Reparis que 'l vers final soposa que la morta resucita. Es molt comú aquesta especie de maravellòs en las baladas populars. De llegendas del Nort se 'n troban una pila ab un desenllás semblant al de aquesta cansò, y tambè entre las cansons catalanas tenim la de La dida del infant, la de sant Jaume de Galicia, la del compte Garí y alguna altra en que la musa ha tocat aquest ressort pera finir una cansò. Al primer cop d' ull apar que la composiciò que motiva aquesta nota, pert ab aquest vers; mes fixantshi una mica se véu la boniquesa que aixó dòna al cant y la esplicaciò indirecta del argument de tan preciosa balada.
# Marguerida de Castelltersol

Una cançó s'ha dictada a trenta de Juliol, de les minyones boniques, de les de Castelltersol.
Entre tantes n'hi ha una que es bonica com un sol. Són molts els que la festegen: no sé quin ne durà dol.
Jo no ho puc dir, però penso que la festejo tot sol. Un dia l'encontro sola, puix que la ventura ho vol,
que portava'ls cantarillos, que'n venia de la font. Jo li dic:—Hola, Garida.— I ella'm diu:—Hola, Ramon.—
Jo li dic si ballaria, i ella me'n respon que no. —De ballar jo no'n soc digne amb un jove com sou vós.—
La primera giradeta, tot ne són roses i flors. La segona giradeta, llagrimes del cor lin dó.
La tercera giradeta una pistola lin dó
—Veus-en-aquí una pistola i atravesseu-me'n el cor.
—El meu cor no bastaria per matâ un jove com vós. Vostres pares plorarien, plorarien de tristor, també germans i germanes, i també la vostra amor.
# Marieta

El seu pare se'n va al llit,
Marieta se'n llevava,
se n'assenta al banc del foc
amb un pom d'or que brodava.
  Ai amor!,
dins del cor i les entranyes.
  Ai amor!
Mentre que n'està brodant,
son galant puja l'escala.
— Marieta, vols venir?
Som quatre de camarada.
— No em digues si vui venir,
la robeta en tinc plegada. —
L'agafen per ses mans blanques,
a cavall le n'han muntada.
A la plaça que han estat,
vestit d'home li han posada,
les calcetes de vellut,
l'ermilleta d'andiana,
espardenya blanca al peu, beta fins a mitja cama.
— Minyons, anemo'n d'aquí,
que a mi me'n coneixen massa. —
Ja se'n van a l'Hostal nou
a fer una gran brenada.
Mentre que n'estant brenant
l'hostalera molt mirava.
— Què mirau, vos, hostalera,
que n'estau tan admirada?
— De què me n'admiro jo,
de deixâ el pare i la mare.
— No en deva pas ser jo,
me deveu pendre per una altra — Mentre estava dint això,
son pare puja l'escala. — Marieta, vols venir? Te'n pendré de bona gana.
— No em digueu si vui venir;
no en vui pas venir jo ara.
# Maria

N' hi havia tres germanetas — totas tres dins d' un jardi, totas saltan, totas ballan, — la mes gran ja 'n fa un suspir. Per un' altra de montanya lo meu amor me ha trahit! —¿Perqué suspiréu María? — ¿Perqué feu tan gran suspir? —Encenéume 'l candelero — que me 'n vull aná' á dormir. Per un' altra de montanya lo meu amor m' ha trahit! Escala amunt s' enfilava, — tot pujantla ab gran fatich; al sé' al entrant de l' arcoba — un infant ja n' ha parit. —Ay! fill meu de mas entranyas — dígasme d' hont has eixit, si te 'n dono la mamella — no 'n trobarè pas marit, si te encarrego á una dida — ne serás mal assistit, si te 'n tiro á la riera — no hi haurá cel pera mí. Lo fill del rey s' ho escoltava — passejantse pèl jardí. —Donáuli vos la mamella — que ja trobaréu marit, de cent homes que tinch d' armas — triaréu lo mes bonich y si cap d' ells vos agrada — vos ne casaréu ab mí, que 'n tinch la dona malalta — y s' acaba de morir y si Deu no me la mata — ja la faré jo morir. La María que l' escolta — ja me li respon aixís: —Ay traidor, déixala viure — mateix farias ab mi. Per un' altra de montanya lo meu amor m' ha trahit!
NOTA.
Tenim de lo mateix cant una altra versiò que diu:
Un dia eran tres ninetas — totas tres filavan lli; totas cantan y s' alegran, — la Clareta res no diu. —¿Perqué no cantas Clareta? — No solias ferho aixis. —Si no canto ni m' alegro — es perqué tinch lo cor trist: encenéume 'l candelero — que me 'n vull anár al llit. A l' entrada de la cambra — Dèu l' ha lliurada d' un fill. — Ay fill meu de mas entranyas — ni may que jo t' hagués vist! si jo mateixa te 'n crio — no 'n trobarè pas marit. Lo rey s' estava en finestra — y tot aixó ho ha sentit. —Criáusel, criáusel Clara — que no 'us faltará marit. Ara venen mas armadas — y 'us lo triaré bonich, y si cap no vos agrada — jo serè 'l vostre marit. Las armadas son vingudas — y ella n' ha trobat marit.
# Marina

MARINA
Canta y voga 'l mariner Tot solet á dins la nau; Y al fons seré del cel blau Aguayta l'estel primer.
Y la nau seguit, seguit, Se balandreja y avansa, Y sobre 'l mar en bonansa Vola adormida la nit.
Lo vent dols de la ribera Papalloneja pe'l mar Y fa l'aigua tremolar Ab sa volada lleugera.
Y, ab lo cant del mariner, Porta á les ones llunyanes Perdudes veus de campanes Y aromes de taronjer.
Ángels de pura claror Ja les estrelles encenen; Y baix de l'aigua s'extenen Llums de blava resplandor.
Estels pe 'l cel de la nit, Claror dins l'abisme blau, Y en mitx suspesa la nau Com si anás á l'Infinit...
Á baix parla enamorada L'ona del mar infehel; Y tremolant dius el cel Parla de Deu l'estelada.
Y alsant los ulls á l'altura, Y d'anyoransa cantant, S'en va 'l mariner, remant Demunt la mar insegura.  · · · · · · · · · · ¿Qui no sent el mariner Que va remant sense pau? ¿Qui sab hont será la nau Quant muyra l'estel derrer.
1875.
# Declaració institucional del president Puigdemont, després de votar al referèndum de l'1 d'octubre

Declaració institucional del president Puigdemont, després de votar al referèndum de l'1 d'octubre
L'Estat espanyol, en una nova operació de repressió contra la població que vol exercir el seu dret a votar, no ha impedit, tanmateix, que molta gent hagi estat votant, que estigui votant, que jo mateix hagi pogut votar, que els membres del Govern ho estiguin fent i que moltíssima gent al llarg del dia d'avui continuï fent-ho.
La indignació per aquesta nova onada de repressió embogida, amb violència injustificable contra gent pacíficament concentrada, és una resposta lògica en aquestes hores, però la resposta definitiva, serena, pacífica, la donarem tot avui, tornant a anar a fer cues, allà on no ens deixaven votar tornar-hi, amb paciència, tenint en compte que hi ha problemes de lentitud, però que els anirem superant perquè al final del dia serem moltíssims els que hàgim exercit el dret a votar, que ens és negat permanentment.
Però la resposta també vindrà demà i els dies que seguiran, perquè hem de defensar el dret dels catalans a decidir el seu futur. Davant de la covardia dels qui usen la violència i els recursos de manera il·limitada de l'Estat m'admira i m'emociona la valentia dels milers de ciutadans que estan defensant les urnes i estant defensant els col·legis electorals perquè la gent pugui participar.
L'Estat espanyol està demostrant que només té la força i la imposició com a arguments per intentar convèncer els catalans i els ciutadans tenim voluntat i desig de votar. Porres contra urnes. Violència contra civisme. Per aquest camí uns avancen cap a una vergonya, que els acompanyarà per sempre, els altres ensenyen al món una dignitat, una valentia i un coratge, que també ens acompanyarà per sempre.
# Declaració de vassallatge dels castells d'Alquer i Montclús (22-01-1291)
### Fonts

* Memorial histórico español: colección de documentos, opúsculos y antigüedades que publica la Real Academia de la Historia, Tomo III. Imprenta de la Real Academia de la Historia, 1852, pàgs.423-425, que ho copia de Archivo Real de la Corona de Aragón, Leg. de pergaminos del año 1291. Mes de Enero. Núm. 63.
# Declaració de la Riera d'Argentona
## Text de la Declaració

La Riera d'Argentona és l'eix vertebrador d'un territori que forma un únic espai geogràfic malgrat estar adscrit administrativament a diversos municipis:
* els pròpiament de la Riera: Argentona, Cabrera de Mar, Dosrius, Mataró i Òrrius.
* els limítrofs: Cabrils, Sant Andreu de Llavaneres i Vilassar de Mar.
Aquest territori té una lògica mediambiental pròpia, amb un paper destacat com a nus de comunicacions entre el Maresme i el Vallès i amb una potencialitat elevada en els àmbits residencial i d'activitat econòmica.
La complexitat de les dinàmiques socials i econòmiques que afecten a aquest territori, compartit per un nombre de ciutadans i ciutadanes que hi viuen i hi treballen i la voluntat d'ordenar el creixement a partir de les realitats urbanes existents ens obliga a pensar conjuntament un tractament únic per a un espai geogràfic i funcional també únic.
És per això que els alcaldes d'Argentona, Cabrera de Mar, Cabrils, Dosrius, Mataró, Òrrius, Sant Andreu de Llavaneres i Vilassar de Mar, reunits a Argentona manifesten:
1.- La voluntat de treballar conjuntament en el desenvolupament social, econòmic i territorial, cercant formes de concertació que, sense interferir en l'autonomia de cada municipi, possibiliti un creixement harmònic i sostenible d'aquest territori.
2.- Constituir una mesa de treball que desenvolupi la següent agenda de treball:
2.1.- Preservació de l'espai mediambiental
* Parcs fluvials de les rieres d'Argentona i Sant Simó
* Front Litoral
* Parcs Naturals de la Serralada Litoral
* Connectors i corredors biològics entre els Parcs Naturals, la Riera d'Argentona i el mar: Turó de Cerdanyola, Cinc Sènies, Pla de l'Avellà, ...
* Impulsar, conjuntament amb el Consell Comarcal del Maresme i el Departament de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat, la realització de la Carta de paisatge de la Riera d'Argentona.
2.2.- Infraestructures de vialitat
* Nova xarxa ferroviària
* Racionalització del transport urbà i interurbà
* Racionalització del nus C-60/C-32 i millora dels accessos de la ronda de Mataró als municipis del voltant
* Integració de les carreteres locals en la xarxa comarcal: Camí del Mig, Camí dels contrabandistes, ...
* Impulsar la creació d'una xarxa de carrils-bici que connecti les diferents poblacions del territori de la Riera d'Argentona.
3.- Assignació d'usos del territori
* Coordinar les decisions de planejament locals especialment en les zones de contacte tenint especial cura en la connectivitat i continuïtat dels diferents usos: residencial, econòmic, dotacional, espais lliures...
* Reflexionar conjuntament sobre el futur del sòl no desenvolupat
4.- Treballar per a la millora d'un territori per a les persones
* Foment de les activitats culturals i esportives
* Preservació i gestió del patrimoni
* Coordinació de la política de seguretat ciutadana i promoció del civisme
* Estímul del desenvolupament econòmic local i de les polítiques actives d'ocupació
* Prioritat i coordinació dels plans educatius del territori per a totes les edats
* Importància de les polítiques de benestar social, igualtat, immigració, etc...".
# El pardal

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El pardal pot tenir els següents significats:
# El petit bailet

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El petit bailet pot tenir els següents significats:
# El pobre viudo

FARSA EN TRES ACTES
PER
SANTIAGO RUSIÑOL
llibrería espanyola de
ANTONI LÓPEZ
Rambla del Mig, 20
—————————— és propietat.—queda fet el dipòsit que marca la llei ——————————
FIGURES —
ENCARNACIÓN
JUSTINA ANGELINA
SENYORA RUPERTA
FELIPA
SENYORA PASTORA
CARMITA LOLITA DON JOAQUIM SENYOR BARTOMEU COLOM NOTARI SENYOR RÁFOLS METGE SENYOR BAQUÉ RAFALTTO
Aquesta obra fou estrenada a Barcelona, en el Teatre Español, el dia 8 de gener de 1916, baix el següent
Encarnación, Elena Jordi; Justina, Teresa Casanovas; Angelina, Pepeta Valero; Senyora Ruperta, Dolors Plá; Felipa, Teresa Vinyal; Senyora Pastora, Lluisa Farnés; Carmita, Visitació López; Lolita, Antonia Serra; Don Joaquim, Avelí Galcerán; Senyor Bartomeu, Alfons O. Tormo; Colom, Josep Alfonso; Notari, Miquel Ferrer; Senyor Ràfols, Ramón Cuadreny; Metge, Lluis Mir; Senyor Baqué, Lluis Ferrer; Rafalito, Artur Belot.
# El poema de La rosa als llavis

SALVAT-PAPASSEIT ▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀▀
EL POEMA
de
La rosa als llavis
amb un frontispici a la trepa
per
JOSEP OBIOLS
1923
Botons de foc al cor la fiblada d'amor— però els déus s'hi tatuaven
TAULA
| El desig i el convit | 13 |
| El cal·ligrama - 1 | 23 |
| Les imatges - 1 | 27 |
| El dalerós mester i la florida | 31 |
| Les imatges - 2 | 35 |
| Collita de pètals | 39 |
| L'inici | 43 |
| Les imatges - 3 | 47 |
| Contentament | 51 |
| La penyora en ofrena | 55 |
| Les imatges - 4 | 59 |
| Collita de fruits - 1 | 63 |
| El cal·ligrama - i 2 | 67 |
| Collita de fruits - i 2 | 71 |
| Les imatges - i 5 | 77 |
| El somni i la rosada | 85 |
| Ara, i cada demà | 93 |
| Carte-lettre | 97 |
NOTÍCIA ▀▀▀▀▀▀▀▀▀
Aquest poema del Salvat-Papasseit, editat per la Llibreria Nacional Catalana, fou estampat als tallers «Omega» de Francesc Bos (Ample, 53 Barcelona) i acabat el dia 28 de febrer de l'any 1923.—Josep Obiols l'honorà amb un frontispici a la trepa, i decorà, també a mà, la coberta del llibre, lligat en pergamí. El tiratge ha estat fet en blau, vermell i negre.
# El pastoret

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El pastoret pot tenir els següents significats:
Vegeu també:
# El poder del cant (1853)

S' en estaba D. Francisco - tancat dins de la presó, Trista de la seba mare - quant lo sap á la presó! Li ha comprada una guitarra - que la templi al seu tenó. "- Quant be l'haureu templadeta - cantareu una cansó". "- ¿Quina cantaria, mare, - quina cantaria yo?" "- La que cantaba el teu pare - á la nit de l'Asensió.-" Los aussells que van per l'aire - no saben de volar, no, Els infants de las bressolas - s'adorman ab el seu so, Tots los patxes de la reina - no saben caminar, no, La reina se ho escoltaba - desde 'l mes alt miradó, De prompta en pregunta als patxes - "¿Qui es aquell cantadó?" "- Aquell es lo D. Francisco - que está tancat en presó. -" De prompta respon la vella - "Per fill el voldria yo-" De prompta respon la infanta - "Per marit, mare, 'l vuy yo.-" De prompta mana als seus patxes - qu'el treguin de la presó. La resposta qu'els hi feya - que no sen vol anar, no, Que no hi ha mes galan vida - qu'estar tancat en presó.
# El petit vailet

Jo sóc el petit vailet, cansadet de molt camí, vinc amb el meu gaiatet per veure Jesús diví.
Xerrampim, xerrampim, xerrampia, Xerrampim, xerrampim, xerrampo, xerrampim que Josep i Maria tenen un petit minyó.
He portat la carmanyola tota plena de vi blanc, ametlles, mel i formatge per a Jesús, el diví infant.
Xerrampim, xerrampim, xerrampia, Xerrampim, xerrampim,xerrampo, xerrampim que Josep i Maria tenen un petit minyó.
Si portés jo més recapte, també seria per a Vós, heus aquí el gaiat que porto, que és de cirerer d'arboç.
Xerrampim, xerrampim, xerrampia, Xerrampim, xerrampim, xerrampo, xerrampim que Josep i Maria tenen un petit minyó.
# El poder del cant

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
El poder del cant pot tenir els següents significats:
# Sàtira de Guerau de Montemayor

Breu descripció dels Mestres de Valencia que anaren a besar les mans a la Magestat del Rey D. Phelip Segon de aquest nom, lo primer de febrer del any mil sinchcents huitanta sis, feta per lo venerable M. Gaspar Guerau de Montmajor
Introducció
Yo Mestre Grau a qui mes plau ser lo bochí del Rey Pasquí, e lo fiscal pera dir mal, vulch de mon dit deixar escrit los besamans qu' els Mestres vans han fet al Rey, perque en la lley, en que yo vixch, d'est modo em rixch, riurem de tot, y dir un mot del mes agut del corral brut de les Escoles de Beceroles. Gran nuvolada e cavalcada de cada trip al Rey Phelip ne fan viatge, que may passatge de areners viu passar lo riu que tant durás.
Sàtira sobre Juan Martin Cordero
Mestre Cordero ab son sombrero e barret fort, que de la mort es adjutor, lo portador al degollar e sentenciar los desdichats esquarterats fins al suplici.
Sàtira sobre Jayme Juan Falcó
Al sobresalt tot espantat també ha fermat la obra present de Perpuchent comanador FALCÓ o atzor, que está en muda, ave mes ruda, que el quebraós, rocí molt gros de moliner: est pretent fer cércol quadrat, e ásens bolar, y ellmay bola. Adargat,hola, e tin recort de aquell gran tort que has causat en la ciutat satirisant e llastimant a molta gent ab la insolent satira antiga, perque nos diga que has acertat, ni mes trobat satira fent. Mira, imprudent, que no tenia lo que havia de contenir lo que en mal dir es sol guardar. Ves a estudiar en Juvenal, si vols dir mal, déll treslladant e acomodant a ton ofici lo que en est vici ell ha guardat. Puix has fermat aquesta obra, veurás que't sobra lo compliment de entendiment.
Sàtira sobre Micer Cosme Clemente Per qu'es descobra d'aquesta obra la utilitat e dignitat des que han poder de dar llicencia del sobredit, e ací va escrit, fonch ben mirat e examinat per lo Doctor gran bevedor MICER CLEMENT, home imprudent, que cavaller es volgué fer en la jornada de la entrada del nostre Rey.
# Sí co·l malalt que·l metge lo fa cert

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sí co·l malalt que·l metge lo fa cert pot tenir els següents significats:
* Si col malalt qui 'l metje lo fá cert, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si col malalt / quil metje lo fa cert, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sí co·l malalt que·l metge lo fa cert que no·s pot fer que de la mort escap, si donchs no beu de verí un anap, e lo perill no li està cubert, ne pren a mi, qui vull esperiment molt perillós e sens ell no pusch viure: lo dilatar per mort se pot escriure, e tem l'assaig ab la mort egualment.
¿Qui és aquell estimant lo turment e lo perill en que m·arma està, veent-se prop d'on veu que tost perdrà ço perque fon vengud·al món present? En dupte stich; la mia mà tremola, que no consent que mate mi matex, e d'altra part mort certa no·m jaqueix; yo·m desesper de ma sperança sola.
En lo meu coll veig penjar una mola, e lo gran fons on seré trabucat, si donchs mercé no vol haver tallat la corda fort; mal coltell no esmola. Mercé deman ab veu espaordida, mostrant negar al qui per mi·s request; vós no guardeu que mostra pauruch gest, mas piatat sia en vós complida.
Puys que per vós pot ésser ben sentida la part d'amor que yo no puch mostrar, vullau hun poch la penssa empaxar en quin fill prim penja la mia vida. Yo son aquell qui del carçre l'an tret y ab torbat pas va pendre cruel mort, que no he pus remey n·altre conort sinó mercé del qui·l juhý ha fet.
Jamés d'amor fon un cas tan estret com és aquell del qual no puch fugir: per hu son cert de la vida finir; l'altr·és verí per apagar ma set. ¡O vós, qui sou causa de mon perill e fins ací no merexeu gran culpa: poqua mercé per avant vos enculpa, si per defalt d'aquella prench exill!
Tornada
Lir entre carts, no veu degun perill fin amador, e si·l veu, punt no·l tem. Tot cas és poch essent lo pus estrem; la torre gran li sembla gra de mill.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data