OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Seqüencies

| ← Enllà ← Cant espiritual | Obres completes d'en Joan Maragall - Poesies I Seqüencies Pòrtic | Índex → La fageda d'en Jordà → |
Respectant els titols posats per l'autor als diversos reculls de sa producció poètica, donèm an aquesta secció el titol de Seqüencies, a pesar de ser ja molt poques les poesies que de dit volum, publicat en 1911, queden després de la diversa agrupació de materies qu'hem cregut oportú d'adoptar.
| SEQÜENCIES | |
| La fageda d'en Jordà | 295 |
| Avent sentit Beethoven per Miecio Horzowzky, infant | 297 |
| La sirena (fragment) | 299 |
| Primer dol | 301 |
| En una casa nova | 303 |
| Fi d'any | 305 |
| Oda nova a Barcelona | 307 |
| Cant espiritual | 313 |
# Seqüencies/La sirena

LA SIRENA (fragment)
Comença al cel l'eterna provatura
de la llum renaixent...
Per la terra, fosca enllà,
el xiscle ardent de la sirena impura crida an els pobres cap a treballâ.
No ets pas ben bé com la sirena antiga,
altrament cantadora; mes semblant,
quan am ta veu d'imperiosa amiga
fas acudir la gent al teu voltant.
I, si volen fugir del teu imperi,
roden per la ciutat esmaperduts:
van pels barris dels rics sense saber-hi,
arrocegant els peus, tots desvalguts.
Les bruses la ciutat enterboleixen, s'extenen per les vies dels palaus: als fills de llurs suades no coneixen i se'ls contemplen am tristor d'esclaus. I tu, a l'altre matí tornes irada el teu xiscle a llençar imperiós; mes no't reïx: la turba esgarriada s'entoçudeix en un silenci ombrós. I calles tu a la fi; ja més no'ls crides: s'aixequen albes en una gran quietut, i en les cases dels pobres, entristides, hi ha una mena de pau sense virtut. En hores desusades assegut el nin mira extranyat al pare a casa, com si s'hagués tornat festa tot dia, com si tot l'any fos un seguit extrany de diumenges en sense l'alegria. ·········
# Si prés grans mals un bé·m serà guardat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Si prés grans mals un bé·m serà guardat pot tenir els següents significats:
* Si apres grans mals un be 'm será guardat, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si pres grans mals / un bem'sera guardat, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Si prés grans mals un bé·m serà guardat, mos guays e plants delits se convertran: aprés los mals, los béns mellors parran, e bé no val mas tant com és preat. Rey pot ser dit lo pobre dins sa pensa per un petit do que·l sia offert, e lo rich hom, de larguesa desert, gran suma d'or pobretat no·l defensa.
Mon pensament, enbolt en amor, pensa com tot son bé d'aquest loch pusqua traure; no piadós, Amor lo veu mort jaure; durar no deu lo comport d'est·ofença. Per mal de mi romp sos costums Amor e fa mentir los qui d'ell han escrit; esperiment en mi és defallit: Amor desdiu ser en tal cas senyor.
Sí com lo sol escalf·ab sa calor totes les parts que són dejús lo cell, escalf·Amor cascun cor de bon zel, sinó·l de vós, qui és ple de fredor. ¿D'on ve lo glaç, qui tanta fredor porta, ffaent contrast al calt que Amor gita? Los ermitans fa surtir de l'ermita; los grans delits s'entren per esta porta.
Del foch d'amor Phedra no fonch estorta, requerre volch Ypòlit son fillastre, e Lançalot hac en amor tal astre que fon request per dona qui·n fo morta. O cruel fats! Vós qui fes jutjament que yo amàs un cor de carn tan dur, ffeu-lo ser moll, manau-li que no dur que ab hull cast denegue mon talent.
Amor és tal que fets injusts consent, mas jamés fon tan injust com aquest, car yo guayment, mon cervell romp lo test, e vós sou prop que·m siau mal volent. Ma pensa és en vos amar enbolta, és-li forçat, d'altra part no la tiren, e vostres hulls en guardar mi no·s giren e mostren bé que pensa teniu solta.
Si amat só, festa·n deu ésser colta, car en lo món un cors serà guanyat: axí lo cel fa gran solempnitat com de l'infern un·arma·n pot ser tolta. Los cantadors ab melodia canten, los trobadors a fer dictats acuyten, los aldeans salten, córreguen, luyten, los amadors d'amar bé no s'espanten.
Tornada
Plena de seny, molts hòmens són qui·s vanten que han ben vist Amor e conegut, portans d'aquell escrits en lur escut; no l'han sentit, e de sos fets s'espanten.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Si·m demanau lo greu turment que pas

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Si·m demanau lo greu turment que pas pot tenir els següents significats:
* Si 'm demanáu lo grèu turmènt que pas, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Sim demanau lo greu torment que pass, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Si·m demanau lo greu turment que pas, és pas tan fort que·m lleva·l dir que passe, y és d'admirar, passant, com no·m trespasse ingratitut, portant-me·l contrapàs. May retrauré de vostr·amor un pas, puix en seguir a vós, honesta, medre; y si rahó me fa contrast, desmedre, y és-me lo món, sens vós, present escàs. Passe, penant, un riu de mort lo dia, y en ser per vós, me dol fer curta via.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Si per null temps creguí ser amador

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Si per null temps creguí ser amador pot tenir els següents significats:
* Si per null temps creguí ser amador, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si per null temps / cregui ser amador, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Si per null temps creguí ser amador, en mi conech d'amor poch sentiment. Si mi compar al comú de la gent, és veritat qu·en mi trob gran amor; però si guart algú del temps passat y el que Amor pot fer en loch dispost, nom d'amador solament no m'acost, car tant com dech no só passionat.
Morta és ja la que tant he amat, más yo son viu, veent ella morir; ab gran amor no·s pot bé soferir que de lla Mort me pusqu·aver lunyat. Là decha anar on és lo seu camí, no ssé qué·m té qu·en açò no m'acort: sembla que u vull, mas no és ver, puys Mort res no la toll al qui la vol per ssi.
Enquer està que vida no finí, com prop la mort yo la viu acostar, dient plorant: "No vullau mi lexar, hajau dolor de la dolor de mi!" ¡O cor malvat d'aquell qui·s veu tal cas, com pecejat o sens sanch no roman! Molt poc·amor e pietat molt gran degra bastar que senyal gran mostràs.
¿Qui serà·quell qu·en dolrre abastàs lo piadós mal de la Mort vengut? ¡O cruel mal, qui tolls la joventut e fas podrir les carns dins en lo vas! L'espirit, ple de paor, volant va a l'incert loch, tement l'eternal dan; tot lo delit present deçà roman. Qui és lo sant qui de Mort no dubtà?
¿Qui serà·quell qui la mort planyerà, d'altre u de ssi, tant com és lo gran mal? Sentir no·s pot lo dampnatge mortal, molt menys lo sab qui mort jamés temptà. ¡O cruell mal, donant departiment per tots los temps als coratges units! Mos sentiments me trob esbalaÿts, mon espirit no té son sentiment.
Tots mos amichs hajen complanyiment de mi, segons veuran ma passió; haja delit lo meu fals companyó, e l'envejós, qui de mal delit sent, car tant com puch, yo·m dolch e dolre'm vull, e com no·m dolch, assats pas desplaher, car yo desig que perdés tot plaher e que jamés cessàs plorar mon ull!
Tan poch no am que ma cara no mull d'aygua de plor, sa vida y mort pensant; en tristor visch, de sa vida membrant, e de sa mort aytant com puch me dull. No bast en més, en mi no puch fer pus, sinó·behir lo que ma dolor vol; ans perdre vull la rahó, si la'm tol, mas puis no muyr, de poc·amor m'acús.
Tornada
Tot amador d'amar poch no s'escús que sia viu, e mort lo seu amat, o que almenys del món visca·partat, que solament haja nom de resclús.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Sia cascú per ben hoir attent

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Sia cascú per ben hoir attent pot tenir els següents significats:
* Sia cascú per ben oir atent, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Si a cascu / per ben hojr aten, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Sia cascú per ben hoir attent e no ymagín que yo·l vulla decebre, car, de tot cert, per mi porà percebre grans novitats e de nou sentiment, tals que no sé los mijans qui·ls atracen, mas solament resta·n mi lo sentir; sí co·l malalt qui sa dolor sab dir, no sab los mals qui la mort li percacen.
Aquells afanys qui·ls amadors acacen e són comuns e quasi manifests no són en mi, ne desenblants d'aquests no·m fan pahor ne sol mi no menacen. Dolors é tals qu·en amadors no vénen, car yo peresch com ja no pusch amar; solament bast mi de mort hahirar per mos defalts qu·en ira mi encenen.
No sé quins són los delits qui·m sostenen, com no m'acuyt metre lo món a part; car d'ahirar- me jamés no·m veig fart, pensau los béns qu·en esta penssa·s prenen! Morir me plau car no·m té prou lo viure, lo mils de mi és com en res no pens, e tant com pusch, de penssar me deffens; consell no·m cal, si·m deig per foll escriure.
Sí co·l precís que no·s de mort deliure, vehent-se prop d'aquell seu jorn derrer, no prega Déu li sia mercener e sab que va hon null hom se pot riure, ne pren a me, qui fuig a la mercé d'Amor en qui s'enclou tot lo meu ésser: ¡tant envers ell me só volgut hiréxer per lo fallir qui és comés per me!
Sí com l'om pech qui ha pensat dins se de l'hom sabent, a sson saber atényer, e com veu si qu·en tant no·s pot empényer, lo malaheix e si mateix d'on ve, ne pren a mi no bastant ser stés lay on tots temps he tengut mon camí; tot per defalt qu·és atrobat en mi: hahir Amor e volgra sser no-res.
Tornada
Lir entre carts, lo bé qui m'és defés, Amor lo'm féu en primer desijar, e follament de tant preu estimar que no ymagín que haver-se pogués.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Sirventès (Pere Salvatge)

| I Seher, reys qu'enamoratz par no deu estar ab cor felo contra flors, ans deu arbirar cum puesca far ab bon resso culhir las flors en aissel mes on l'estiu es e las flors naysson plus espes, e.lhs culhidors sian d'aital valensa qu'en pueg ni en pla, en serra ni.n bysso no lasson flor de sai Monbaulo. | I Senyor, rei que enamorat sembla no ha d'estar amb cor irritat contra les flors, sinó que ha de calcular com podria fer per amb bona fama collir les flors en aquest mes de l'estiu en que les flors naixen més espesses, i els collidors siguin de tal valor que en puig i en pla, en serra i en bosc no deixin flor d'aquí fins a Montboló. |

## Font

* http://www.xtec.es/%7Emalons22/trobadors/textostrobadors.htm
# Sirventès 1 (Pere el Gran)
### Fonts

* ↑ HISTOIRE D'ESPAGNE depuis les premiers temps jusqu'a nos jours par CH.ROMEY, Tome Septième, Chapitre neuvième, París, 1847, p.255-256
* ↑ http://www.xtec.es/%7Emalons22/trobadors/textostrobadors.htm
* ↑ http://www.xtec.es/%7Emalons22/trobadors/textostrobadors.htm
# Sirventès (Frederic II de Sicília)
### Fonts

* ↑ http://www.xtec.es/%7Emalons22/trobadors/textostrobadors.htm#frederic
* ↑ http://www.xtec.es/%7Emalons22/trobadors/textostrobadors.htm#frederic
* ↑ HISTOIRE D'ESPAGNE depuis les premiers temps jusqu'a nos jours par CH.ROMEY, Tome Septième, Chapitre neuvième, París, 1847, p.365-366. Transcripcions dels manuscrits de la Bibliothèque Laurentienne de Florence (PL.XLI, Codex XLII, f.63).
* ↑ Traducció de l'Usuari:Aleator
# Sirventès (Ponç Hug d'Empúries)
### Font

* ↑ HISTOIRE D'ESPAGNE depuis les premiers temps jusqu'a nos jours par CH.ROMEY, Tome Septième, Chapitre neuvième, París, 1847, p.365-366. Transcripcions dels manuscrits de la Bibliothèque Laurentienne de Florence (PL.XLI, Codex XLII, f.63)
* ↑ Traducció de l'Usuari:Aleator
* ↑ http://www.xtec.cat/~malons22/trobadors/index.htm
* ↑ http://www.xtec.cat/~malons22/trobadors/index.htm
# Curial y Guelfa/Llibre II

* Observacions preliminars
* Llibre I
* Llibre II
* Llibre III
* Notes i errates
Aci comença lo libre segon:
I.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
9.
10.
11.
12.
13.
14.
15.
16.
18.
19.
20.
21.
22.
23.
24.
25.
26.
27.
28.
29.
30.
31.
32.
33.
34.
35.
36.
37.
38.
39.
40.
43.
44.
45.
46.
47.
48.
49.
50.
51.
52.
53.
54.
55.
56.
57.
58.
59.
60.
61.
62.
63.
64.
65.
66.
67.
68.
69.
70.
71.
72.
73.
74.
75.
76.
E com fos demanat de ço que li hauia esdeuengut en lo viage que hauia fet, comptaua moltes marauelles, les quals aparien miracles als que ho hoyen, axi de batalles entre moros, en les quals ell ere stat e tots temps vencedor, e axi mateix ab altres gents per terra e per mar, atribuint assi mateix la gloria de la victoria, affermant que si ell no fos, de tot en tot foren perduts aquells ab los quals ell era. Tots lo mirauen e quasi torbats de tanta strenuitat lo hauien per lo pus singular caualler del mon, e molts deyen; certes si aquest fos stat a Melu los dels scuts negres no sen portaran lo renom que sen dugueren aquell jorn. Tant e tant se parlaua dels fets daquell caualler, que no podiets anar en loch que no trobassets noues dell, marauellant se com natura en aquest temps hauia produit tan terrible e tan espauentable monstruo.
77.
78.
79.
80.
81.
82.
83.
84.
85.
86.
87.
88.
89.
90.
91.
92.
93.
94.
95.
96.
97.
98.
99.
100.
101.
102.
103.
104.
105.
106.
107.
108.
109.
110.
111.
112.
113.
114.
115.
116.
117.
118.
119.
120.
121.
122.
123.
124.
125.
126.
127.
128.
129.
130.
131.
132.
133.
134.
135.
136.
137.
138.
139.
140.
141.
142.
143.
144.
145.
146.
147.
| Melchior. | ¿Quina injuria fa a tu la Guelfa, si lo seu auxili e no lo teu te denega? |
| Curial. | Nom fa injuria alguna. |
| Melchior. | ¿Donchs perque plores? |
| Curial. | No plor per injuria, mas per quem condampna a tort, e cas que alguna errada li haia feta, no mereix tan gran punicio. |
| Melchior. | Certes tu has errat e nos pot dir lo contrari, e les punicions nos deuen donar a voluntat dels punits; e donchs calla e faras be, car lo plorar no procura remey. |
| Curial. | Ans es lo contrari, car lo plorar aleuja la dolor. |
| Melchior. | Ja va be lo fet, e plaume que cerques via per aleujar la dolor. |
| Curial. | Dichte, Melchior, que moltes vegades aue los homens morir, esclatant los la fel plorant. |
| Melchior. | Hoc, mas tu per remey plores, e no per esclatar. |
| Curial. | ¡A Melchior, pare meu! Prech te si esser pot, que cerchs altra via a ma consolacio, e ab los ulls de la pensa mira la color del meu cor; vet la mort quem menaça cuydant se que yo la tema. No sab ella be ço que yo aparell pera seguirla, sino pus pereosament se mouria per venir a mi. ¡O vosaltres, tres germanes, que fatalment disponets la vida dels homens; trenque la una la sua filosa e no file pus; vague laltra e no deuane ne cresca la sua tela, e laltra talle la dita tela, tallant los fils de la mia vida, e totes tres donats fi a mos mals! Vets que ab necessitat vos inuoque, e vets me de genolls dauant vosaltres; nom girets la cara, oyts me almenys, e si algun spirit de pietat hauets, usats de aquell enuers mi traent me daquest mon, a mi molt dur e cruel. |
# Cuentos de la bora del foch/La prometensa

LA PROMETENSA.
— imitació popular. —
Tinch al camp una nineta Que al mirarla tan blanqueta Mor d' enveja tota flor... Tan blanqueta, tan rosseta, Qu' es lo cap de la nineta
Un capdellet de fil d' or.
En sa casa, una caseta Ombrejada per rosers, Viu l' nina, la nineta Que tè mos amors primers.
Una font, duas fontetas
Tostemps hi tè per miralls,
Sols d' olor hi vol floretas,
No vol dalias ni cascalls.   Diu la nina a las ninetas Tot parlantne ab greu dolor, Que sens olor las floretas Son ninetas sense cor.   Per las fonts, per las fontetas
Peixets d' or y de coral
Cercan de pa las miquetas
Qu' ella 'ls tira desde dalt.
Y las flors y las floretas, Plenas de perfums y mel, Van glatint sas besadetas Com las d' un ángel del cel.
¡Ay Verge santa de Nuria! Si ella un dia 'm dòna 'l sí, A ton camaril te pujo Un mantell blau de satí.
Será brodat per ninetas
Que hagin sufert per amor; Per brodarlo, si m' estima, Tinch madeixas de fil d'or.
Veniu donchs, veniu ninetas, Enfileu las agulletas, Qu' es prometensa d' amor. Demaneume enfiladeta, Que tinch, tenint la nineta, Un capdellet de fil d' or
# Curial y Guelfa

* Observacions preliminars
* Llibre I
* Llibre II
* Llibre III
* Notes i errates
CURIAL Y GUELFA
* Observacions preliminars
* Llibre I
* Llibre II
* Llibre III
* Notes i errates
# Lo gayter del Llobregat (1888) - Als honorables y distingits poetas

ALS HONORABLES Y DISTINGITS POETAS
QUE SE HAN DIGNAT
HONRAR Y EMBELLIR AB LLURS VERSIÓNS
lo present volum de sas rimas
La Sra. D.ª Dolors Monserdá de Maciá; las Senyoretas D.ª Maria Licer (de Módena) y D.ª Isabel Cheix (de Sevilla), y los Srs. D. Antonio Arnao, Excel-lentíssim Señor D. Víctor Balaguer, D. Frederich Baraibar, D. Lluis Bussi, Pbre. (de Candia Lomellina), D. Constanti A. Christomános, D. Frederich Donnadieu (de Beziers), Excm. Sr. Dr. D. Joan Fastenrath (de Colonia), Don Jascinto Labaila, Excm. Sr. D. Joseph Lamarque, Excel-lentíssim Sr. D. Teodor Llorente, D. Frederich Mistral (de Maillane), D. Joan Monné (de París), D. Joseph María Quadrado, D. V. Wenceslao Querol, D. Joaquim Roca y Cornet (difunt), D. Joseph Roumanille (de Avignó), Excm. Sr. D. Geroni Roselló, D. Antoni Rubió y Lluch, D. Antoni de Trueba y D. Lluis C. Viada,
En penyora del més coral agrahiment y del més vertader afecte,
OFEREIX AQUEIX PÚBLICH HOMENATJE DE RESPECTUOSA RECORDANSA,
LLUR ADMIRADOR Y AMICH,
Joaquim Rubió y Ors.
# Lo gayter del Llobregat (1888) - Mos cantars

Si ab mos cantars senzills,ó patria mia, Terra sagrada hont mon bressol sens galas Balandrejá al trist so de sas baladas, Una mare ab amor;  Si ab mos cants llemosins jo puch un dia Ta corona refer que, fulla á fulla, Espargí per tas planas regaladas Dels segles lo rigor;
 De tos vells trobadors la muda lira Jo arrancaré de llurs humits sepulcres, Y al geni, que plorós entre llurs llosas Va errant, invocaré,  Y despertantne las que 'l mon admira Sombras sagradas, noms cenyits de gloria, Tos comptes y antichs reys y llurs famosas Gestas te cantaré.
Jove sò, ó Patria aymada, y la ma encara Tremola demunt l' arpa hont la cigala Brillá dels trobadors, hont ressonaren Los cantars dels Cabestanys: Jove sò; ¿mes qué importa si m' ets cara, O Laletania, y tos recorts poétichs En mon trist cor en patri amor posaren Lo que li manca en anys?
 Durs serán mos cantars, sens' armonía Saltarán de mon cor mos ardents versos, Com de l' acer rogent saltan hermosos Estels de foch brillants;  Mes no se 'ls tatxará de bastardia, Puig llemosins serán, encara que aspres, Y en recorts richs y en fets caballerosos Dels héroes laletáns.
 Durs, si, mes lliures com lo vol del áliga; Mes altius com los monts que llurs nevadas Crestas, que roures de mil anys cenyeixen, Aixecan fins al cel;  Ni en sonorosas voltas assentadas En lleugeras columnas d' or y marbre, Darán venals llahors als qui mereixen Sols despreci cruël.
 Ni temes, Patria, que ab cantars jolívols Tas llágrimas insulte de viudesa, Ni recorde 'ls vils noms dels qui trencaren Lo ceptre de tos reys:
Prestem son foch de Catalunya l' geni, Y al mon recordaré la saviesa Y esfors d' aquells sos fills que un jorn li daren Llur dialecte y llurs lleys.  Prestenm' llur geni 'ls trobadors que dormen En llits de marbre 'n pau, l' arpa als peus muda, Y en melós llemosí puig es lo idioma Ab que parlo al Senyor,  Cantaré tas grandesas, Laletaia, Tos comptes-reys que per la pols vensuda La bandera arrastravan de Mahoma, De llur poble ans terror.
 Cantaré 'ls paladins qu' en las riberas Del Jordá venerat, l' arena santa Ab sanch tenyiren, que ab sa sanch divina Lo Fill de Deu regá,  Y al jovenet galant que ab ágil planta, Penjada l' arpa atrás, que al vent gemega, Baix lo moresch balcó d' ahont dorm sa nina Sa troba ve á cantá'.
 Y cantaré l' amor y sas dolsuras, Y las fillas gentils de las montanyas, Las del cós més ayrós que una urna grega, O que un gerro de flors;  Puig no sempre ressona en las alturas, Ni baix trespols daurats, ni en castells gótichs; Ni á menys té la humil llar de les cabanyas L' arpa dels trobadors.
# Lo gayter del Llobregat (1888) - Al Llobregat

Joyós y cristallí riu, Cinta d' ayguas argentadas Qu' engalanas Los camps que daura l' estiu, Tantas vilas celebradas Catalanas;
 Que besant las santas penyas Hont sos peus de roca banya Monserrat, Y anguilejant entre brenyas, Regas ma pobre cabanya, Llobregat;
 Tot gement be 'n fugir fas A buscar en las onadas Tos conorts: Qui insulte allí no tindrás De tas grandesas passadas Los recorts.
 Los recorts, somnis hermosos, Visións plenas d' armonia Que passaren; Palaus d' ayre vaporosos Que al morir la llum del día Se borraren.
 ¿Qué se han fet los jorns, ó riu, Que 'l penó dels Berenguers Llorejat, Onejava al vent, joliu, Sobre tos pichs altaners, Monserrat?
 ¿Qué se han fet los temps de gloria; Los temps en que Aragó dava Lleys al mon. Y en que al vent de la victoria Son gonfanó tremolava, Ahont sont?
 ¿Qué se han fet los paladíns, Los torneigs y trobadors Y las damas, Qu' en los palaus taberíns Encenían tots los cors En llurs flamas?
 Barcelona, Barcelona, Reyna viuda que has perdut Ta bellesa, ¿Qui te ha pres la tua corona? ¿Ton mantell qui te ha romput De comptesa?
 Los gótichs castells feudals Qu' entre núvols se perdían Orgullosos, Y qu' en los pichs eternals Gegants sentats pareixian Espantosos.
 Del temps la dalla 'ls borrá De las montanyas nevadas Ahont se alsavan, Com logra 'l sol destriá Las tupidas nuvoladas Que 'l tapavan.
 Ni trencan, riu, tos cristalls, Ni tos miralls enrogeixen Argentíns, Lo trepitjar dels caballs, La roja sanch que verteixen Paladíns.
 Ni als llansars' en las onadas Arrastran escuts, turbáns Tas corrents, Ni corassas platejadas, Ni fins punyals toledáns Resplandents.
 Ni interrompen ton repós Los passos del trobador Que camina, Entre tímit y joyós, A cantar un lay de amor A sa nina.
 Que camina ab l' arpa atrás, Penjada de una cinteta O cordó d' or, Y apreta, afanyós, lo pas, Puig lo aguarda sa nineta, Y fa fredor.
 Ni ja tal volta demá Regarás, riu, mas cabanyas Enramadas, Ni ton repós turbará Eix Gayté' ab cansóns estranyas Y baladas.
 Puig tot mort en eixa vida, Tot dels anys la crüel dalla Ho destrueix; Desde la soca envellida, Tot, fins lo brinet de palla, Se pudreix.
Febrer de 1839