OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deliberació del Consell Reial i Patrimonial de València (15-11-1609)

Die 15 mensis novembris anno a nativitate Domini 1609 - Lo illustrissimo y Excellentissino Sr. D. Luys Carrillo de Toledo, Marques de Carazena, Señor de les viles de Pinto é Innes, Comanador de Triana, Lochtinent y Capitá General en la present ciutat y regne de Valencia, ab vot y parer dels oficials Reals patrimonials D. Francisco Carrós Pardo de la Casta, Conseller del Orde y Milicia de Alcantera, subdelegat de D. Bernat de Vilarig Carrós, Señor de les Baroníes de sirát, Pandiel y el Tormo, del Consell de Sa Magestat y Batlle General en dita ciutat y regne, D. Bernardino Zanoguera, Conseller de la Orde y Milicia de nostra Señora de Muntesa, Mestre Racional de la Regia Cort, Don Baltasar Sans, doctor en cascun dret, Regent la Assessoría de la Cort de la Batlía General de dita ciutat y regne, Jaume Bertran Cavaller, receptor de les pecunies de la Batlía General de dita ciutat y regne. Per cuant en lo dia de huy, per part de Don Joan Villarasa, Señor ques diu ser dels lochs de Albalát y Segart, y de D. Luys Ferrer de Proxita, Señor ques diu del loch de Quart, se ha representat á sa Excelencia y Consell Real Patrimonial, com per aver manat Sa Magestat llansar los nous convertits del present regne, totes les terres que los vasalls de aquells posehien y tenien en lo realench y terme de la vila de Morvedre per execució del Real bando publicat en la present ciutat y regne, serien dels Señors dels lochs hon habitaven los moriscos que posehien aquelles; y que per cuan per orde de sa Excellencia y Consell Patrimonial, lo Batle de la dita vila de Morvedre hauria fet crida que nengú fos gosát de collir los fruyts de dites terres, per cuant aquelles eren del Patrimoni Real de Sa Magestat, y que fins com Sa Magestat declarás sa Real voluntat aserca de dit fet, fos donat altre orde al dit Batle de Morvedre, que no sels causás perjuhi en los drets. Per ço provehy que lo dit Batle de la dita vila de Morvedre ab asistencia de cascun Señor de cascun loch, que los vasalls de aquells tenien terres en lo terme de dita vila de Morvedre respective, arrende la collita del olí de cascuna heretat de per sí, y lo que procehyrá de dits arrendaments, estiga á dret: y axi mateix, que les dacces y altres grans les faça alfarrazar y collir aquelles per conte de Sa Magestat, y tinga aquelles á dret fins altra cosa sia provehir; y aço sens perjuhi del que preten lo Procurador Patrimonial, y dels drets dels quis dihuen Señors dels lochs sobredits. Actum in Regio Palatio Valentie etc. - Testes Rafel Vilallop, Porter del Consell, y Rodrigo Alvares, verguer, habitador de Valencia.

## Vegeu també

* Deliberació del Consell Reial i Patrimonial de València (20-10-1609).
# Jochs Florals de Barcelona en 1859/Lo que diu la oreneta

NUMERO I4.
LO QUE DIU LA ORENETA.
Ix lo Sol aprés l' aubada, tot es llum lo dematí: fills del cel, deixáu las plomas, las plomas del vostre llit, com jo dintre del boscatje he deixat lo calent niu. Als cristalls de las finestras ab mon bèch á picar vinch:
¿No sentiu com aletejo,
com also joyosos crits? Fills del cel, ¡sus! despertáuvos, que tot ara canta y ríu. Ja s' gronxan las campanetas per dintre dels valls florits, y al embat envían totas, llurs dolsas veus y suspirs: y cantant diuhen als homes: —Fills de Adam, del dolor fills, l'hora del traball es eixa; basta, basta de dormir. Y cantant als homes diuhen: —Fills de Dèu, del amor fills,
de la oració aqueixa es l'hora, que es vida del esperit.—
Aixó diuhen las campanas per dintre dels valls florits. Aucells del cel, animetas, encautivats serafins, estenéu las vostras alas del amor y del desitj; y los aucells de la terra, prompte nou's podrán seguir. ¡Ah! ¡si com sò una oreneta, ab feixugas alas vils, hont la forsa nom' arriba
arribás lo mèu instinct!
¡Ah! ¡si jo fos com vosaltres, sublime esbart de esperits! Ab lo foch de la esperansa, ab la set de lo infinit, lo mèu vol de viva fletxa res podría detenir; ni l' imperi de la fosca
que s' estén á mitj camí, ni del Sol l' immens imperi que flameja al altre mitj, fins als pens no pararía del trono del Sol diví per humilment oferirli
lo goig que umple ara mon pit.
# Jochs Florals de Barcelona en 1859/Lo vot del trovador

NUMERO I3.
LO VOT DEL TROBADOR.
Dòna dolsura, oh Verge, á ma veu regullosa y á ma lira suspirs celestïals:
tòn nom es ma divisa, aléntam' ardorosa, pus entro en lo palench dels jochs florals. Ja sènto los preludis
de armonía divina:
cent trobadors me cridan al combat, lo teu favor imploro; si guanyo l' englatina brillará ab los tresors de Montserrat. No serán, no, mas trobas
per ma cara nineta, ni ja alelant per ella cantaré; ni encés ab sas miradas
de ternura ¡pobreta!
defallit á sos peus sospiraré. Per tu serán, oh Verge, las coplas amorosas; per tu, mare, serán mos lays, d'amor, las amargas congoixas, y las queixas melosas, mas ansias y desitgs, mos sòmnis d'or. Pus ets ma fortalesa, oh celestial María, no 'm deixes en l'arena, no, tot sol; recordat qu' en tos brassos vegí la llum del dia; recordat que vetllares mon bressol. Un esguard.... una espurna.... un raig de ta hermosura...! aixeca de ton front lo nevat vel: ah! ma llengua abrasada
empapa ab ta ternura,
y de mos llabis rajará la mel. Sa púrpura l' aurora, llur verdor las herbetas t' ofereixen, y sos perfums la flor: l' aucell sas cantarellas, llur rumor las fontetas, y no t' dará un suspir lo trobador? Las boyras platejadas s' elevan vaporosas
del Llobregat y 't paran un dossé': jo de mon cor las alas
extendré candorosas, y en éll un trono hi trobarás també. Los pastorets te cantan; te cantan las ovellas, y brican á tos peus tòn nom balant: jo arrebatat en éxtasis, vegènt tas maravellas núvols d'incens elevo á ton devant. Xiulan los vents ¡ay Mare! ja los llamps serpentejan, de timba en timba rodolant lo tro: las penyas tremolosas, com canyas balandrejan.... ¡socós, socós en la tribulació! Amagam' en ta falda.... no m' deixes, Verge pura,
guardam' sota 'l mantell, dins de ton pit...! ¡Qué dolsa, qué amorosa consolas m'amargura, y ma tristor serenas y neguit! No los palaus envejo, ni dels reys la corona, ni llur trono jo envejo y llur tresor; sols tineh una esperansa, sols mon pit ambiciona; lo presentarte l' englantina d' or. No t' apartes esquiva,
la meva enamorada....
¡Ay! de mon cor sossega lo llaveig: mon somni, mon deliri
es veure' t' aclamada
la soberana reyna del torneig. Escolta bondadosa ma veu adolorida, de mos últims cantars lo trist accent: ¿no es veritat, oh Mare, que acceptas enternïda del pobre trobador lo vot ardent? Oh! si, si, ja en ta cara s'encen la rialleta, y lo llor me promet ton semblant dòls: al trobador, Senyora, donáuli una ulladeta,
y 'l front altiu enfonsará en la pòls. Joyós de la jornada tornaré á visitarte, y á las plantas vindré de genollons á cumplir la promesa, pera la ma besarte, que besáren tants comptes y barons. Y plorant d'alegria, ta careta divina ab senzillesa adoraré infantil: y 'l cor per presentalla deixaré y l' englantina, y l' arpa penjaré en ton camaril. (De don Antony Camps.)
# Jochs Florals de Barcelona en 1859/Soneto

NUMERO I5.
LAS FLORS SÓN LA POESÍA DE LA CREACIÓ.
FIAT.
soneto.
Pel' vuit espay, hont la foscor impera, de cop un Fiat del Etern ressona, y fa brotar la llum, no bè tatxona de globos resplandents la immensa esfera. Sas órbitas descriu, sos pols acera: los mars en grans abismes empresona; la terra engloba, y vegetals li dòna, y aixams de castas de vivents genera. Al véurer Dèu format en temps brevíssim tal cúmul de portents, en que s' retratan sa omnipotencia y sòn saber altíssim, de goig sos fúlgits llabis se dilatan, criant lo amor ab un sonrís dolsíssim, y á tal sonrís las bellas flors esclatan.
# Jochs Florals de Barcelona en 1860

| ← Jochs Florals de Barcelona en 1859 ← Indice | Jochs Florals de Barcelona en 1860 Jochs Florals de Barcelona en 1860 Pòrtic | Jochs Florals de Barcelona en 1861 → Llista dels senyors mantenedors y adjunts del any 1860 → |
JOCHS FLORALS DE BARCELONA
EN 1860.
JOCHS FLORALS
de
BARCELONA
EN 1860.
BARCELONA:
LLIBRERIA DE SALVADOR MANERO, Rambla de Sta. Mónica, n. 2, devant de la casa de Correos. 1860.
_________________ aquesta edició es propietat de d. salvador manero. _________________
________________________________________________________ Barcelona: Imp. de El Porvenir, de Bonaventura Bassas, Tallers, n. 51 y 53. - 1860.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLI

1AB avaricia est contra larguesa, qui es proprietat de Deu. 2No sies auar de virtuts, pus que n pots hauer quant en pots voler. 3Qui no ha caritat es auar. 4Nuyl hom no ha tanta de fretura con ha auar. 5Hom auar es pus luny a esperança que altre hom. 6Avaricia es malaltia continua de anima e de cors. 7Nuyl hom no enten tan poch raho con hom auar. 8Satisfaccio en hom auar no ha loch.
9Tot hom auar fa mes per pahor que per amor. 10Hom auar a tart riu. 11A hom auar no demanes conseyl. 12A hom auar no cerques negun be. 13Hom auar no sapia tos secrets. 14Tot hom auar es ladre. 15No creegues hom auar de ton be. 16Hom auar no ha res. 17Desconexença esta mes en hom auar, que en altre hom. 18Sotsmes de hom auar es fort sotsmes. 19Qui souen hom auar prega, souen se penet. 20Hom auar enueja tots sos vehins.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLIV

1ERGUYL no vol hauer pau. 2Erguylos vol estar alt, e esta baix. 3Hom erguylos, pus que est de no res, ¿per que est erguylos de no res? 4Hom erguylos nuyl temps no ha pau. 5Hom erguylos, quant ment, cuyda que ver diu. 6Erguylos no dejuna.
7Hom erguylos no coneix si mateix ne altre. 8Negun hom no ha tan poca pahor de Deu con hom erguyllos. 9Hom erguylos volria esser Deu, si esser ho poria. 10A hom erguylos no t escuses ne demanes perdo. 11Vehinat de hom erguylos es preso. 12Hom erguylos no consira ço que es ne ço que ha. 13Per hom erguylos no cuydes esser honrat. 14Ab hom erguylos no pots estar alegre. 15Erguyl qui es per hipocresia, es pus gran. 16Si a hom erguylos est humil, hauras ab eyl pau e eyl ab tu guerra. 17Hom erguylos ab hom humil lo conexeras. 18Erguylos te los uyls al cel, e lo cor en terra.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLV

1ACCIDIA es peresa de volentat, qui en amar Deu ha negligencia. 2Per accidia has negligencia en hauer caritat. 3Per accidia desires mal en ton prohisme. 4Per accidia no consires fi en negun be. 5En accidia no ha negun be. 6Per accidia has pereros membrar e entendre e amar. 7Anima qui de be es ociosa, es diligent de mal. 8Ab hom negligent no fasses companya. 9Ocios souen vol dormir.
10Hom accidios fa poch e demana gran loguer. 11Hom accidios per hauer be no vol trebaylar. 12Accidios no fa gran viatge. 13Per accidia estas negligent a guanyar virtuts. 14Combat accidia ab justicia, prudencia, fortitudo e caritat, e hauras diligencia. 15Repren accidia ab consciencia e contriccio e devocio. 16Accidia e tristicia son vehines. 17Accidia souen plora, e caritat riu. 18Com diligencia menja, accidia endura. 19Per accidia son mes homens peccadors que per altre peccat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLVII

1IRA es multiplicacio de desgrat e volentat. 2Qui es irat, mes es mort que viu. 3Ira gita prudencia de hom. 4Per ira pert libertat sa volentat e enteniment sa deliberacio. 5Hom irat no ha pau. 6Qui ha major ira ha major guerra. 7Si reprens hom irat, seras irat. 8No reprenes hom irat, pus que tu series irat per ço que altre es irat.
9Si est irat, recorre a caritat, prudencia, fortitudo, humilitat e paciencia. 10Ab hom irat val mes caylar que parlar. 11No sobtes hom irat, e hauras ab eyl pau. 12Fuig a hom irat, e fugiras a mal. 13A hom irat lexa de ton dret. 14Ira ab paraules irades mou mans irades. 15No pregues hom irat. 16En ira rialles no han loch. 17Aytant con estas irat, estas en la ira de Deu. 18Major mal no pots fer a hom sino que eyl fasses irat.
# Libre de mil proverbis/Capítol XV

1MES val temprança en volentat que saber en cor e en boca. 2Qui no ha temprança prop esta de malaltia e de mort.
3Temprança no pots hauer per nient. 4Temprança e sanitat son amigues. 5Qui ha temprança no ha mester metje. 6Temprança es thesor de vida. 7Temprança menja, e glotonia endura. 8Temprança riu e glotonia plora. 9Temprança e riquesa son germanes.
10Lo major amich que ha temprança es pobresa. 11Qui ha temprança tots jorns esta alegre. 12Ab temprança estaras luny de vergonya. 13Qui ha temprança, en cascuna hora del dia sap respondre. 14En lo començamet de menjar e en lo mig e la fi membra e ama temprança. 15Con seras conuidat, conuida temprança. 16Temprança, prudencia e fortitudo son vehines. 17Qui ven temprança compra mort. 18Temprança antiga viu sens passio. 19Qui ha temprança souen guanya. 20En tots tos feyts conloca a temprança.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLII

1GLOTONIA es peccat qui consuma sanitat, e qui trop despen. 2Glotonia e temprança souen son enemigues. 3Per glotonia has plaser en la boca, e pena en tot lo cors. 4Con glotonia te fara menjar, abstinencia te fara cessar. 5No sies glot e seras sa. 6Con glotonia plora, temprança riu. 7Glotonia procura ladronici, e descortesia, e luxuria, e vergonya. 8A hom glot no comanes gallines.
9No creegues hom glot en dinat ni en deju. 10Hom glot, con no menja, plora; e con ha menjat, se penet. 11Hom glot no sia ton vehi. 12Glotonia vol que viues, per ço que menjes. 13A hom glot no dones ta filla. 14Glotonia te fa mes amar carn e vin que Deu. 15Malaltia de hom glot metge no pot sanar. 16Glotonia abans despen que no estoja. 17Hom glot no l te cal castigar. 18Hom glot se penet e no s castiga. 19Abans lunya ton fill de glotonia que de altre vici. 20Tot hom glot viu poch.
* ↑ Menuchs. En otro códice: Menugues.
* ↑ No la pot.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLIII

1LVXVRIA comença per peccat venial, e feneix en peccat mortal. 2Luxuria contra natura no ha neguna escusa. 3De luxuria anima no s pot escusar. 4Luxuria comença en beylea, e feneix en legesa. 5Luxuria auciu lo cors en aquest mon, e la anima en infern. 6Imagina les grans e perdurables penes infernals, per ço que te abstengues de luxuria. 7Les carreres de luxuria son per veher e per ausir, lo hostal es imaginacio, lo seu lit es volentat.
8Fuig ta memoria a les carreres de luxuria. 9Lo plaser de luxuria es plaser petit, e la colpa ne pot esser gran. 10Per luxuria est contra la fi de matrimoni. 11En luxuria ha tantes de legeses, que no les goseries dir denant bons homens. 12Pus que a Deu desplau luxuria, no la escusa jouent. 13Luxurios es a fembra sotsmes. 14De temptacio de luxuria te ajuda ab oracio e prudencia e fortitudo e afliccio. 15Con luxuria se riu, castedat plora ab ses amigues. 16Si caritat e justicia eren en luxuria, no porien esser en castedat. 17Luxurios no es digne que nomen Deu ne Sancta Maria. 18Luxurios no sia ton vehi.
19Muyler de luxurios no ha pau. 20Luxurios no ha vergonya ni ha amichs en lo cel ni en la terra.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLIX

1AMA Deu e seras rich. 2Qui es ocios de sa riquesa no es rich. 3Major riquesa posseeix ta anima que ton cors. 4Rich auar es pus pobre per anima que per cors. 5Si est rich fe altre rich. 6Vn hom es riquesa de altre hom. 7Riquesa que cascu ha en altre es major. 8Qui es rich debades es pobre debades. 9Tota riquesa qui no se ha a aço per que es, es malalta. 10Riquesa de Deu es bon hom. 11Qui a Deu embla ço qui no es seu, no es rich.
12Pus rich pots esser per donar que per pendre. 13Donar es vehi de riquesa, e pendre de pobresa. 14Donar es riquesa d anima, e pendre de cors. 15Qui s ten per rich souen riu. 16Bones custumes son grans riqueses. 17Qui ha molts amichs, ha moltes grans riqueses. 18Qui ab mal es rich, es mes pobre que rich. 19Gran poder ha gran riquesa. 20Riquesa que no se ha sens pobresa, no es gran.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLVI

1PER enueja desires ço que no pots hauer. 2Enueja e accidia son germanes. 3Enueja es majorment contra justicia, gracia e caritat. 4Qui ha enueja blasma a Deu ço que dona. 5Enueja vol esser rica sens bontat. 6Per enueja hom rich e pobre son enemichs. 7Enueja no fa gracies. 8Enueja no fa part, e vol ho tot hauer. 9Ab hom enuejos no parles de tes riqueses. 10Hom enuejos ab l un peu va a erguyl e ab altra a falsia.
11No te confius en hom enuejos. 12Enuejos blasma ço que desira. 13Enuejos ab plorar e ab riure engana. 14Enuejos no ha esperança en Deu. 15Enuejos no desira altra vida. 16Enuejos sa enueja lo auciu tot dia. 17Enuejos dona conseyl a qui no li demana. 18A enuejos no comanes tos bens. 19Enuejos no ama tant hom com ço que ama hom. 20Enuejos ama mes ço que no ha que ço que ha.
* ↑ Confiis. En otro códice: Confies.
* ↑ L auciu. En otro códice: L occiu.
* ↑ No comans los teus bens.
# Libre de mil proverbis/Capítol XLVIII

1DE aço que entens parla ab grat, e d aço que no entens parla per força. 2Car ço que sabs no es tant com ço que no sabs, no hages moltes paraules. 3Molt consira e poch parla. 4Ans pensa que parles. 5Apren de caylar e de parlar en aquell qui parla. 6En la paraula se mostra hom foyl. 7Abans pensa la fi de la paraula, que la digues. 8Si a paraula dones ço que li coue en lo comensament e mija e fi, parles per rethorica.
9Paraula es imatge de semblança de pensa. 10Pensa mou la paraula, e la paraula mou los peus e les mans. 11Per males paraules vas per males carreres. 12Per bones paraules seras bo. 13Hages moltes bones paraules, e hauras molts bons amichs. 14Ab delit parlaras molt bones paraules, e ab trebayl males. 15De tu no parles moltes paraules. 16Mala paraula ha pahor. 17A beyles paraules, beyles custumes. 18Souen parla ab ton par, e tart ab ton major. 19Sens alcuna utilitat no vuyles parlar. 20Paraula requer proporcio de si matexa, de temps e loch, e de ceyl qui la diu, e de ceyl qui la escolta.
# Decret 11/1985 sobre la denominació oficial del municipi de les Useres

L’Ajuntament d’Useras (Castelló), en sessió celebrada el dia 24 de gener de 1984, acordà sol·licitar el canvi de l’actual nom del municipi per la forma bilingüe Les Useres en valencià, i Useras en castellà.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, consideren correcta en Valencià la grafia de Les Useres, i no s’escau cap informe per a la forma en castellà Useras, que n’era la denominació actual.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Useras, per a l’alteració del seu nom actual pel de Les Useres en valencià, Useras en castellà, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 14 de febrer de 1985,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi d’Useras adoptarà la forma bilingüe per a la denominació oficial de Les Useres en valencià i Useras en castellà. Les referències que, al nom antic, realitzen els òrgans de l’Estat o altres organismes públiques, s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 14 de febrer de 1985.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Nota

Tot i que el decret oficialitza la forma Les Useres en valencià, actualment la Generalitat Valenciana reconeix oficialment el nom de les Useres en la forma valenciana, amb l’article en minúscula, tal com marca la normativa ortogràfica per als topònims.

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de les Useres a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de les Useres

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 109/1989, de 17 de juliol, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual s'aprova la nova denominació del Municipi en bilingüe: Alcoi en valencià i Alcoy en castellà

L'Ajuntament d’Alcoy (Alacant), en sessió celebrada el dia 16 de juny de 1988, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del Municipi per la forma bilingüe: Alcoi en valencià i Alcoy en castellà. El Gabinet d’Ús del Valencià, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià, la grafía d’Alcoi, i no procedeix cap informe per a la forma en castellà, Alcoy, que és la denominació actual. La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d'Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana. En la seua virtut, vist l’expedient instruït per l'Ajuntament d'Alcoy (Alacant) per a l'alteració de la denominació actual per la forma bilingüe, Alcoi en valencià i Alcoy en castellà, a proposta del Conseller d’Administració Pública, prèvia deliberació del Consell de la Generalitat Valenciana, en sessió celebrada el dia 17 de juliol de 1989,
Article únic L'actual Municipi d'Alcoy de la Provincia d’Alacant, adoptarà la forma bilingüe per la seua denominació: Alcoi en valencià i Alcoy en castellà. Les referències que a l'antic nom s'hagessen realitzat pels òrgans de l'Estat i altres organismes públics s'entendran fetes, a partir d’ara, a la nova denominació.
València, 17 de juliol de 1989.
El Conseller d’Administració Pública, JOAQUÍM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Alcoi a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Alcoi

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV