OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Un tros de paper - Balls

_Un tros de paper_, que com les contribucions s'introdueix per totes parts, va voler, en la nit de l'últim dijous, fer una francesilla, i, agafant el gambeto nou, la barretina morada i la faixa de seda, se les planta cap a seguir balls de màscares.
Començo pel Teatre Romea, on hi ha la societat de _La Mascarita_. Entro i quedo enlluernat. Quant de llum! Quin soroll! Quin tiberi! I sobretot, quant bé de Déu! Quina collita de bons pomets! Allò sí que era un sarau que valia deu pedres! Ai Déu meu! Si no me'n vaig crec que deixo de ser viudo (perquè deuen saber que jo só viudo, pel que els pugui convenir) i m'apario amb la primera mestressa que topo, perquè alli sí que no hi havia més que triar i remenar. ¡Totes eren boniques! Totes eren hermoses!
-Vaja- em diguí: -Pere, això no fa per tu: ¡ és massa de _patent_. Anem cap al carrer de la Canuda, que _La Margarita_ potser podrà convenir-te més. Però ca!..._La Margarita_ era feta i pastada a _La Mascarita_. S'assemblaven tant, aquelles dues reunions, com s'assemblen dues gotes d'aigua: són dues germanes bessones que el que no s'hi fixi amb detenció es creurà que és una mateixa. Nenes boniques com allà, cares hermoses que sembla que a un li diuen _vulgueu-me_, ullets que piquen com matafaluga, i... ai! Si no me'n vaig d'aquell sarau, jo crec que m'empasso. Allí sí que en Camprodon faria dir al seu Titó:
Las hay muy saladas, muy...!
Creient que la impressió fóra menos forta, torno a agafar el gambeto, que la calor m'havia fet deixar mentres menjava un bocí al restaurant i (que per cert és a comodo, si bé tenen uns mossos... ei! no de l'Esquadra... que compten un de pa i tres i mig de peix, que fan cinc, i un i mig de rabes... diguem set, i tres i mig d'una truita onze, i etc.), i xano-xano, com aquell que ja ha sopat, me les planto cap al niu del _Gavilan_. Me n'entro cap dins i... renoi!... a Barcelona no hi ha lletges. Quin sarau més gavilan! ¡Però quin sarau més curro! Mentres estava veient aquell planter de minyones, romp la cobla amb un rigodon i comença a ballar _D. Quijote, Els reis moros, D. Re_, i fins _Mefistòfeles!_ Allavors si que em vaig dir: Pere Pau, cap a casa: anem-nos-en al llit, que aquí el dimoni hi balla.
Prou vaig tractar d'adormir-me; però no em va costar poc ni gaire! Per tot veia nimfes que em feien l'ullet, bruixes que semblaven àngels, mores que em recordaven el paradís de Mahoma, cantineres, pageses. I, això sí, tot bonic, tot hermós i tot bellugant-se al compàs de l'esbojarrat rigodon o de la _gaxonda_ americana. Quan el sol em digué _lleva't_, havia fet el ferm propòsit de no tornar al ball fins a la setmana entrant.
# Les Tragedies de Séneca/Ethebaris

| | Págs. |
| Preliminar | VII |
| Advertencia | XLV |
| Prohemis de les tregedies | 1 |
| Tiestes e Atreu | 21 |
| Troya | 141 |
| Medea | 283 |
| Ipolit y Phedra | 436 |
| Hercules | 484 |
| Ethebaris | 491 |
| Edipus | 496 |
| Agamenon | 508 |
La terca Tregedia es de thebayda en la qual diu que Edipo pres sa mare iocasta p muller de que nach dos fills he dos filles Etiocle, he polimides, he antigona, he ysmenes, he p aquest peccat lo dit Edipus se exorba hemenaual antigona he parlant abella diu.
Jo non veig lo jorn lo qual viu lo meu peccat.
Qui que axi com la vista es part de la vida que axi la ceguedat es part de la mort he p ço diu Edipus tens part de la mort prin tota la mort.
Jo he conegut la mia fatal influencia pus presta a crueltat que a fer coses piadoses he donchs com es axi que la mia filla sia axi piadosa la natura mia se regira en ley noua he contraria he los rius se tornaran a la sua font contra la costumat cors de natura.
Tu filla mia fas peccat ab bona intençio que per longatme la vida perlongues la pena agues digne de mort.
Qui edipo Antigona tu nom pots leuar la mort que la mort en tot loch es he tot hom pot leuar a tot hom la vida mes no la mort.
No es virtut tembre la vida mes es virtut ne fugir a la adversa fortuna per menyspreu tembre o desiiar la mort la vna cosa he laltra es de home pahoruch he themeros, no tem la mort aquell que no la desiia, ni aquell que el mal no pot vltra crexer he es posat en loch segur, he tal es dit home fort car vsa de la aduersitat en tot son profit ab virtud de gran fortalesa.
Diu jocasta a sos fills he nets, cert es que polimices tem a tu he tu a ell he yo tem ab duyi que nos maten, perque desiges la batalla fraternal hon es millor esser vençut que matar ton frare.
As tu coratge de vmplir tebe de sanch he de flames tan cruels, dur he cruel cor poseheix.
Greu cosa es tenir cadira Real ab seruitut.
La fi de la inçerta victoria esta tostemps en loch dubtos per tal que lo deu de la batalla en tota batalla pose dues parts inçertes a victoria no obstant que sien ineguals quant a les armes he ala causa de la batalla.
Aquell que tem ser ho dios no vol Regnar p que deu fahedor del mon ajusta ensemps de sots mesos he regnar, he yo creu que sia de gran potencia Real fer los hodiosos hobedients, Perque pus liçita cosa es exarcir la yra en los hodiosos que en los amats, E maior Rey apar aquell que es hodios sens que no es el amat dels seus, Car lo qui vol esser amat dels seus deu regir ab flacha ma.
Aquestes sentencies senblen veres mes segons la raho son falses, que null Imperi maluat he inich pot durar lonch temps, que moltes vegades son gitats del Regne he çerquen altre que nulls sapia Regnar he Regir.
# Les Tragedies de Séneca

| | Págs. |
| Preliminar | VII |
| Advertencia | XLV |
| Prohemis de les tregedies | 1 |
| Tiestes e Atreu | 21 |
| Troya | 141 |
| Medea | 283 |
| Ipolit y Phedra | 436 |
| Hercules | 484 |
| Ethebaris | 491 |
| Edipus | 496 |
| Agamenon | 508 |
DEL SIGLO XIV  ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦ ♦
Antoni de Vilaragut ❖ ❖ ❖
LES TRAGEDIES ❖ ❖
❖ ❖ ❖ ❖ ❖ ❖ DE SÉNECA
EXAMEN COMPARATIVO DE DOS CÓDICES DE LAS MISMAS PRECEDIDO DE UN ESTUDIO BIO-BIBLIOGRÁFICO POR D. Marcelino Gutiérrez del Caño
C. de las Reales academias de la Historia y de Bellas Artes de San Fernando
VALENCIA.— 1914 ——
| | Págs. |
| Preliminar | VII |
| Advertencia | XLV |
| Prohemis de les tregedies | 1 |
| Tiestes e Atreu | 21 |
| Troya | 141 |
| Medea | 283 |
| Ipolit y Phedra | 436 |
| Hercules | 484 |
| Ethebaris | 491 |
| Edipus | 496 |
| Agamenon | 508 |
# Les Tragedies de Séneca/Advertencia

| | Págs. |
| Preliminar | VII |
| Advertencia | XLV |
| Prohemis de les tregedies | 1 |
| Tiestes e Atreu | 21 |
| Troya | 141 |
| Medea | 283 |
| Ipolit y Phedra | 436 |
| Hercules | 484 |
| Ethebaris | 491 |
| Edipus | 496 |
| Agamenon | 508 |
ADVERTENCIA
La copia de cuerpo mayor corresponde al códice de la Biblioteca Nacional; la de cuerpo menor, sobre palabras subrayadas con línea recta, representa las variantes que se hallan en el de la Biblioteca particular de S. M.; las palabras subrayadas con línea ondulada faltan en este último manuscrito, y las notas marcan las palabras o párrafos que no se hallan en el primero de los mencionados códices.
# Un tros de paper - Fórmules per a treure a ballar les noies en els envelats

-Que em farà el favor de ballar amb mi?
-Senyoreta, tinc l'honor de sol·licitar-li l'obsequi d'aquest ball.
-Mestressa, que anem a fer tamborelles?
-Marieta... Au!
-Què estàs compromesa?
-Alça, que ja toquen, Flàvia.
-Tu, apa!
# Un tros de paper - En un celobert

-Mariagneta! Mariagneta!! Mariagneta!!!
-Qui em crida?
-Jo, la crido! Ja fa mitja hora que m'estic esgargamellant.
-Doncs fins ara no l'he sentida. Estava a la part de darrera fent els llits.
-Anava a bombar; però la senyora _(en to de burla)_ s'ha deixat l'aixeta oberta.
-Filla meva, no sé què dir-li; una no pot pas ser per tot.
-És que l'altre dia ja va passar lo mateix. Si vostè no fos tan descuidada...
-Ai, ai! On va, això? Encara em renyarà.
-Si no li agrada, deixi-ho.
-No ho vui deixar; no em dóna la gana.
-Si és dona de gana ja sap on ha d'anar.
-Miri! ¡Quines indecències de dir, la gran bruta!
-Qui! ¡Jo bruta! Ves qui em diu bruta! Vostè ho és! L'altre dia portava una llàntia a les faldilles que s'hi podia sucar pa.
-Ai la gran trapacera!
-Que ho digui la minyona del tercer pis, que me'n va fer adonar.
-Uix! Ves qui es fica amb mi! Valdria més que no tirés tantes porqueries al pou.
_La del tercer pis_ -¿Qui és que tira porqueries al pou? Ja deu haver xerricat una mica massa.
-A poc a poc amb el parlar; si pujo aquí dalt li clavo un fart de bufetades.
-Ara mateix n'han passat una pila que anaven a bufetades. Encara ningú me l'hi ha posat, la mà a la cara. Ni el meu pare! ¿Que es pensa que sóc la Rita?
_La Rita_. -Què vol dir amb això?
-Jo... res; però la del primer pis va dir que li havia dat una bufetada i que vostè ni menos s'hi havia tornat, i com que jo vaig sentir el xec...
-Embustera, més que embustera!
-Si vaig ser jo qui l'hi vaig dar an ella.
-Figuri's que va dir a la senyora que llavors del robo de can Sunyol m'havien ficat a la galera, perquè hi va haver qui em va veure a la cantonada del carrer de Fernando mentres feien el robo; però la senyora no en va fer cas, perquè ja sap que el vi li agrada una mica massa.
_La del primer pis_. -Ai, putinera! Vostè sí que ho és, de borratxa i trapacera i bruta, i que més valdria que callés.
-Festeja més que cap gos: tothom la segueix.
-Senyal que els agrado. No tingui por que la segueixin a vostè amb aquest nas d'apagar llums; hi ha més gènero que a l'Aduana.
_La de l'entresol_. -Vaja, vaja! Callin, que ja fan maldecap.
-Ella ha començat; no li deia pas res, jo.
-No vui callar: si no ens vol sentir, tapi's les orelles.
-Doncs no calli. Ja la coneix tothom per escandalosa.
-I a vostè per trapacera.
-Porca!
-Indecenta!!
-Mala dona!!!
-Lladre!!!!
-Tu ho ets!
-Per què m'ha de trencar el respecte? _Per què m'ha de dir TU?_
ROBERT SANALL
# Un tros de paper - Els manaments de la llei del poble són deu

El primer, estimaràs el diner més que totes les coses.
El segon, demanaràs un bon govern en va.
El tercer, pagaràs tu els gastos de totes les festes.
El quart, tindràs misèria i disgustos que n'hi haurà pel pare i per la mare.
El quint, et quintaran.
El sisè, no votaràs.
El setè, t'embarcaran.
El vuitè, no et llevaràs mai tard perquè hauràs d'anar a treballar a les cinc.
El novè, no desitjaràs la muller de ton pròxim, perquè pel pobre no hi ha pròxim.
El desè, no desitjaràs els béns i els pollastres de ton pròxim: menjaràs arengada i gràcies encara.
Aquests deu manaments s'enclouen en dos: desitjar totes les coses i no ser amo ni de tu mateix.
# Per la riba de l'ample Potomac

Per la riba de l'ample Potomac, altre cop, oh vella llengua! (Sempre expressant, sempre exclamant, quan cesaras ta garla?) Altre cop, vell cor, tant gai, altre cop a tu, al teu seny, el ple doll primaveral retorna, Altre cop la frescor i les sentors, altre cop de Virginia 'l cel estival, cerulic blau i argent, Altre cop la porpra matinal de les montanyes, Altre cop l'herba immortal, tant quietament suau i verda, Altre cop les roses florint sanguines.
Perfumeu eix mon llibre, oh roses sanguines! Renta sotilment, amb tes aigues, totes les linies, Potomac! Dóna-m de tu, oh primavera, abans no 'l clogui, per a posar entre ses planes! Oh, porpra matinal de les montanyes, dóna-m de tu, abans no 'l clogui! Oh, i de tu, herba immortal!
# Per qué

¿PER QUÉ?
Per qué may té tal encant Com mitx oberta una flor? ¿Per qué es tan dolsa pe 'l cor La paraula d'un infant?
¿Per qué l'auba es molt mes bella Que 'l mitx dia lluminós? ¿Per qué es tot mes agradós Quant es encara poncella?
Poncella, esperansa, aubada... Sou aquí baix lo millor, Perque la vall de dolor No es lloch de cosa acabada.
# Perpetuínes/Allà d'allà

Allà d'allà, molt lluny, aon va perdent-se,
en ales de lo vent, de la campana
lo suavissim remor;
aon l'alè de la fresca marinada
hi porta l dolç perfum, la suau essencia
de la boscana flor;
aont hi va, quan se perd, la llum del dia,
tenint-te d'amor presa entre mos braços,
voldria estar am tu,
respirant ton alè, besant tos llavis,
gronxant-me am tu en onades de llum pura,
allà d'allà, molt lluny!
# Perpetuínes/A Lesbia

(de catullus)
Lesbia, visquem i estimem
i als vellots no ns escoltem.
El sol post torna a lluî:
nostra vida no es així:
apagada un cop sa llum,
en nit eterna s consum.
Dó-m mil petons, cent després,
després mil, després cent més,
i altres mil i cent ben prompte,
i embolicarem el compte,
perquè així ni jo, ni tu,
ni ls gelosos, ni ningú,
puguin treure l compte en clar,
que d'enveja s moririen
si tots els petons sabien
que m vas fer i et vaig tornar.
# Per molt amar ma vida és en dupte

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Per molt amar ma vida és en dupte pot tenir els següents significats:
* Per mólt amar ma vida es en dubte, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Per molt amar / ma uida es en dupte, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Per molt amar ma vida és en dupte, mas no cregau que de la mort me tema; a poch a poch ma sperança·s fa sema e·m vol fugir, mas no u fa en orrupte. Haja mal grat de ssa compassió, puys no·m serveix a mon afany guarir; lo detardar no veda lo venir, e creix desig, e dobla'm passió.
Déu m'à donat tal disposició, que mon voler s'esguarda sol amar, e fahent àls, serveix a companyar l'estat d'Amor; en tot l'àls, abandó. Amor yo am, ell a mi punt no ama, e per ell am linatge femení; generalment sia entés axí: aquella vull qu·en sa culpa·m desama.
Ab tort e dret mon cor d'Amor se clama, tort en passat y ab dret gran de present: no perqué fos en algun temps content, per null temps hach tempre la mia flama. Del temps passat yo no·m clam de Amor; ell me valgué, mas noch-me la temença; envergonyit, no mostrí benvolença, ne fiu saber mon voler e dolor.
E per finir mos jorns ab gran tristor e per haver d'amor algun just clam, yo, desamat, vol qu·estretament am, sí que, amant, del món perda sabor, mi avorrint ab abastat conort, e fora vós, tot quant Déu aja fet. Mon avorrir en compte vós no met: més que mi us am; si no·m creeu, feu tort.
O amadors! No us caygua del recort un fet tan car per sola stranyedat: yo, gran parler, dos anys só mut estat; no cregau, donchs, que dolor done mort. Yo son aquell qui·m fóra desexit de l'espirit, al cors cargua fexuga; mas no m'és luny un·ora desastruga, que perdre·l món serà mellor partit.
Tornada
Lir entre carts, molts trobadors an dit que·l bé d'Amor és al començament; yo dich qu·està prop del contentament. D'aquell ho dich qui mor, desig finit.
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Per qué m'és tolt poder delliberar?

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Per qué m'és tolt poder delliberar? pot tenir els següents significats:
* ¿Perqué m' es tolt poder deliberar?, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Perque m'es tolt / poder deliberar, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.

## Altres versions

Per qué m'és tolt poder delliberar? La mort no·ns fa tant mal, a mon parer, com gran contrast ab si mateix haver, d'on lo voler usa d'arredolar. ¿Qual tan cruel a mi no planyeria, havent passat tal cas pròpriament? Tot lo saber del món no·m convençria qu·en altre loch dolor fos més potent.
Del tot no puch m·aymia enculpar, ne de mercé no puch haver poder; lo seu malfet ab gran enginy lo quer, e quant lo trob, no·m llou ne·m vull reptar. Dos enemichs, qui dins si·ls portaria? Ira i Amor dins mi van debatent; Ira d'Amor, li ve la senyoria: com serà, donchs, que pusqua sser vencent?
Yo desig molt ma gran dolor celar e cuyt morir fins ella l'à saber; quant no la veig, muyr per ella veher, e si·l m'acost, forçat m'és d'espantar. Yo li vull bé, lo seu mal me plauria; no ssé que·m plau determenadament; voler morir de gran recors seria. Mate'm dolor, o leix-me tal turment!
Quant Amor plau que d'ell m'é acordar, Ira·s ab ell en orde pus derer; a mon sentir no ssé qual és primer: tan prestament llurs actes sent passar! Campar no pusch, si·l pensar no perdia: axí d'Amor no hauré sentiment, car no·m pot dar Amor punt d'alegria qu·Ira no·m do tant de mal soptament.
Aquells remeys que solen ajudar a l'amador del mal qu·Amor sab fer, són convertits en mortal desplaer, e dos volers en mi sent treballar. Ignor si am: sens Amor no·m dolrria; ahir e am molt e mescladament; puys yo m'ignor, qui u sab, mon cas me dia, e sia'm dit si só·n lo món present.
Bon passament ha qui·s pot delitar veent l'amat, y en son propri voler tot amador no·l fall hun poch esper, e pren delit en s·aymia mirar. De tals delits no·m plau llur companyia; muyr per dolor quant bon voler me sent, e m'esbahesch com he veure m·aymia, e son voler me porta marriment.
Si mon dictat veu algú varriar, en ira stich rebolt e·n bon voler; en dos moments cascú·m té·n son poder; d'ell tot a ssi no·m pot algú portar. Lexen-me tots, o vença qual que sia, o pas lo temps molt pus cuytadament; hoït é dir que tot mal fa sa via, si lonch espay de temps és atenyent.
Tornada
Veent Amor, ab dret yo li diria que no m'ha dat mon ver mereiximent; e de tot cert ell a mi respondria: "No puch entrar qui no ha·nteniment."
Font: Bloc personal DMRQ, sine data
# Perfídia

Una tarda molt serena me n'aní a casa l'amor per veure si la veuria aquella blanqueta flor. Ja la veig a la finestra que'n llança gran resplendor. La vaig encontrar soleta, soleta l'encontrí jo. Ja li dono lo bon dia: ella no me'l torna, no. —Diumenge faran ballades, que n'es la festa major: prou vos diria, minyona, si voldrieu ballâ o no.— A la primera danceta ja li demano l'amor. —Jo no'm calço ni'm vesteixo ni m pentino per a vós. —Valga-m Déu, galan minyona! quin parlar més rigorós! Ni'ls esclaus de Moreria ne són tant catius com jo!— A la segona danceta ja n'hi dono un pom de flors. Ja les pren i les olora, i 'n llaça un sospir molt gros. A la tercera danceta ja n'hi demano l'amor: —Preneu-vos-la, galant jove, que n'es vostra i de mi no.
# Perpetuínes

Biblioteca Popular de «L'Avenç»
| | Pags. |
| En Joaquim M.ª Bartrina | 5 |
| Sobre una cançó infantil | 11 |
| Supervivencies | 17 |
| Francès antic i català modern | 27 |
| En Marian Fortuny | 32 |
| Delirium tremens | 43 |
| L'ultima excentricitat | 47 |
| La musica popular | 56 |
| Pensaments i acudits | 60 |
| Amoroses | 79 |
| ⁂ | 81 |
| A Lesbia | 81 |
| Quan feia fred | 82 |
| Pobreta | 83 |
| Mai més | 84 |
| Tres faules | 85 |
| Allà d'allà | 88 |
| Epistola | 88 |
# Decret 101/1989, de 3 de juliol, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual és aprovada la nova denominació del municipi Bonrepós y Mirambell (Valencia)

L'Ajuntament de Bonrepós y Mirambell, en sessió mantinguda el dia 29 de setembre de 1988, acordà sol·licitar el canvi del nom actual del municipi pel de Bonrepòs i Mirambell. El Gabinet d'Ús del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià, la grafia de «Bonrepòs i Mirambell».
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d'Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l'article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d'aquests motius, vist l'expediente instruït per l'Ajuntament de Bonrepós y Mirambell per a l'alteració de la denominació actual per la de Bonrepòs i Mirambell, a proposta del Conseller d'Administració Pública, i amb la deliberació prèvia del Consell de la Generalitat Valenciana, en sessió del dia 3 de juliol de 1989,
Decrete:
Article únic L'actual municipi Bonrepós y Mirambell, de la província de València, es denominarà Bonrepòs i Mirambell. Les referències que al nom antic s'haguessen realitzat pels òrgans de l'Estat o d'altres organismes públics es consideren fetes, d'ara endavant, a la nova denominació.
València, 3 de juliol de 1989.
El President de la Generalitat, JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d'Administració Pública, JOAQUIM AZAGRA I ROS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Bonrepòs i Mirambell a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Bonrepòs i Mirambell

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV