OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XVI

«Senyor, dix ell, tal ardit havets començat que es gran honor a tota la crestiandat, e sera gran profit a vos e a nos e a tots qui apres de nos venran. E yo promet vos devant tots,
que y ire ab cent, menys hun cavaller, e ab mil servents; e donarlos he bon sou, e prou pa e vi e civada, e tot ço que mester los sera; e no m'en venre tro que Deus vulla que hagau la terra conquesta. E Deu que us en do gracia e poder!». Ab tant lo bisbe torna a seure, per saber dels altres lur voluntat.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XXII

«Senyor rey, dix lo comanador, nos som homens de relegio, e som nos retuts en orde per servir Deu e per defendre la fe de Jesu-Crist. E pensats de anar a Mallorques o lla hon anar vullats sobre Serrayns, que nos irem ab vos ab trenta cavallers e ab vint ballesters, e cavallers be aparellats de bons cavalls e d'armes, e tot ço que mester haguen; e amenarem de bons servents que seran bons en terra e en mar.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XLVIII

La una germana fo regina de Castella del rey N'Amfos; e l'altra germana fon muller d'En Manuel, germa del rey de Castella; e l'altra fo regina de França, muller del rey Felip; e l'altra filla, qui havia nom dona Maria, mori sens marit; e era molt bella donna e gran, e agradable a tota gent, e de molt bona vida.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XV

«Senyor, dix l'arquebisbe, molt son pagat de ço que havets dit; e creu sens falla que de Deu mou e del Sant-Sperit, e es en vos. E par be quel linatge que vos movets, ço es del prous comte de Barcelona e de sos hereus, qui son stats de gran cor e han fet de grans fets e de nobles; e vos, senyor, volets a ells semblar. E sia plaer de Deu, qui aquest tan ardit fet vos ha mes en cor de començar, que ell la us leix acabar, a honor sua e a profit vostre e nostre, e de tota crestiandat. E yo don vos mil marchs d'argent e cincents muigs de civada, e docents cavallers, e bons mil servents ab llances e ab ballestes, qui seran bons en terra e en mar; e donarlos he bon sou, e ferlos he llur ops, e tot quant haguen mester, tro que la terra sia conquesta». Ab tant l'arquebisbe calla, e volch oir ço quels altres dirien.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XVIII

«Senyor, l'ardit que vos havets començat de Deu vos es vengut; e tot ço que de Deu es, a bona fi deu tornar e venir. Per que tuyt nos devem efforçar que us ajudem de tot nostre poder. E yo promet vos, senyor, que us seguire ab deu cavallers e ab docents servents, sens scuders e altra companya; e donarlos he bon sou e llur obs de tot quant mester havran, tro de ça siam tornats». Ara calla l'artiacha e vol oir ço quels altres diran.
# Crònica de Bernat Desclot/Capítol XX

«Senyor rey, ço que vos havets començat vos es lleugera cosa de fer e de aportar a bona fi, per ço com es obra qui a Deu plau; e totes nostres gents ne son molt alegres e de gran volentat. E promet vos yo, que y ire ab deu cavallers bons e be aparellats, e donarlos he bon sou, e prou pa, e prou vi, e prou carn e civada; e amenare molts servents, que seran bons en terra e en mar, e scuders, e altra companya bona per servir mi e mos cavallers e tots los altres». Ara calla lo sagrista, que no vol pus dir, e vol oir dels altres que diran.
# Decret 50/1985 sobre la denominació oficial del municipi de Callosa d'en Sarrià

L’Ajuntament de Callosa de Ensarrià (Alacant), en sessió celebrada el dia 7 de desembre de 1984, acordà de sol·licitar el canvi de l’actual nom del municipi pel de Sallosa d’En Sarrià.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, consideren correcta en valencià la grafia de Callosa d’En Sarrià.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Callosa de Ensarrià per a l’alteració de la denominació actual per la de Callosa d’En Sarrià, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 29 d’abril de 1985,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Callosa d’Ensarrià es denominarà de Callosa d’En Sarrià. Les referències que a l’antic nom realitzen els òrgans de l’Estat o altres organismes públics, s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 29 d’abril de 1985.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* Decret 59/2013 sobre el canvi de denominació oficial d’aquest mateix municipi, que passarà a la forma exclusiva en valencià Callosa d’en Sarrià
* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Callosa d’en Sarrià a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Callosa d’en Sarrià

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 51/1985 sobre la denominació oficial del municipi d'Almàssera

L’Ajuntament d'Almácera (valència), en sessió celebrada el dia 25 d’octubre de 1984, acordà de sol·licitar el canvi de l’actual nom del municipi pel d’Almàssera.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, considera correcta en valencià la grafia d’Almàssera.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Almácera per a l’alteració de la denominació actual per la d’Almàssera, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en la reunió del dia 29 d’abril de 1985,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi d’Almàcera es denominarà d’Almàssera. Les referències que a l’antic nom realitzen els òrgans de l’Estat o altres organismes públics, s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, a 29 d’abril de 1985.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi d’Almàssera a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament d’Almàssera

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Epístola als Pisons

* Epístola als Pisons, per Horaci, traduït per Antoni Maria Fàbregas i Rosal (1910)
* Obres de Q. Horaci, per Horaci i Isidre Vilaró i Codina, traduït per Isidre Vilaró i Codina (1922): Epístola als Pisons
# Eros fugitiu

Kypris cridant cercava desficiosa a son fill fugitiu.—Qui ha vist mon Eros perdut per l'entreforch de tortes vies? Jo premiaré ab un bes a qui me'l trovi, jo premiaré ab molt més a qui me'l dugui.  Oh foraster, si'n vols saber les senyes lo podrás ben conèxer entre vint d'altres.  Mon infant no es pas blanch, que més be sembla lo seu color al foch; sos ulls espurnen; té'l parlar suau tant com la ment traydora, puix may diu lo que pensa; ses paraules son dolses com la mel, mes quan s'enutja treu de son esperit agrors feréstegues.  Ávol, astut y fals, té uns jochs malignes. Té'l cabell llis, la cara befadora y les mans molt petites, mes tan destres en tirar lluny que de sos darts no's lliuren ni l'esquerp Aqueront ni'l tètrich Hades.  Duhu'l cos tant nú com l'intenció encoberta; té ales com un aucell y vola al pláureli, saltant de cor en cor d'homes y dones.  Té un arch menut d'hont llensa la satjeta que brunz enlayre y fins al cel arriva.  Penjat lo buyrach d'or damunt l'espatlla,
hi porta'ls darts de fibladora punta ab que gosa ferirme a mí metexa.  Tot en ell es crudèl y ho es més encara lo brandó flamejant qu'ardit empunya y enfront del qual lo metex Sol s'arbora.  Oh tu, si es que l'atenys, lligal be al durlo; si plora no t'en fiis, que t'enganya; si riu, lligal mes fort y, ay de tu! girat si't vol da un bes, que hi ha verí en sos llavis; y si't diu «té, aqui tens mes armes totes» no les toquessis pas, que son malèfiques, que son trempades ab foch viu y abrusan!
# Era una hostalera

Era una hostalera... ———————
Era una hostalera bigarda i traidora...
Caminant, no paris a l'Hostal de l'Arc;
la fam que et rosega, la set que t'arbora,
distreu-les com puguis i passa de llarg.   Fes la teva via sens girar-te enrera;
recull la mirada, car, es ben segû,
si els teus ulls trobaven els de la hostalera,
que ja no hi hauria pas remei per tú.   De llur encís tràgic sa'n fa parlería
dels plans urgellesos al cap de Salou.
i en firals i places l'esbandeix tot dia
un romanç de cego ara tret de nou.
Çò que en diu la brama, poc són contarelles: aquell a qui miren, ferit n'és romàs. Embosca's en l'ombra de llurs negres celles, a l'aguait esperen com lladres de pas.
Majorals, gent d'armes, matalots, firaires,
mossos de guiatge, marxants, sagalets,
ramblers de la mesta, peregrins, captaires,
cursants de l'Estudi, frares menorets,
que un punt els fitaren un jorn que malhaja,
de llur fat no en foren més alliberats,
i des d'aquell'hora que un foc els enraja
de llordes pruïtjes i carnalitats.
I on sia que vagin i on vulga que sien,
a la nit en somnis i en visió desperts,
aquells ulls no els deixen, i els sotjen i espien,
incitants, malignes, temptadors, oberts...
Aquells ulls que ofrenen molles delectances
i en torçó les tornen del pler no gaudit:
infern d'implacables i ardents frisances
que als damnats turmenten de dany i sentit.
Aquells ulls que inmolen la flor d'una vida
no més que amb encendre l'engelosiment;
que d'un llambrec, armen el braç homicida
i el bon seny trasmuden en afollament.
Aquells ulls que saben de l'art fatitllera
els secrets més tèrbols i els amagatalls,
i en les nits obscures, de la carretera
les postes desvien cap als estimballs.
Que als altars llambreguen per les cresteríes
àuries dels retaules i entre els capitells,
i en les cel·les brillen prometent follíes,
esmossant cilicis i amollint flagells.
Que en les aules doctes de Cervera, lluquen
torbadors i càlids, penetrants i fins,
de dea Minerva els esguards acluquen
i memòria lleven de Summa i llatins.   I el camí que mena devers Compostela
—que les prometences i les contricions
senyalaren d'una resplendenta estela —
de pecats empedren i de temptacions.
Ulls bruixots que furen jaces i pallisses
i en la fosca espurnen mateix que sofrins,
i de febre abranden les carns malaltisses
d'estrafets, Ilebrosos, orats i cretins.
Era una hostalera bigarda i traidora...
Caminant, no paris a l'Hostal de l'Arc;
la fam que et rosega, la set que t'arbora,
distreu-les com puguis i passa de llarg.
Fes la teva via sens girar-te enrera;
recull la mirada, car, és ben segû,
si els teus ulls trobaven els de la hostalera,
que ja no hi hauria pas remei per tú.
# La fageda d'en Jordà

LA FAGEDA D'EN JORDÀ
  Sabs hont es la fageda d'en Jordà? Si vas pels volts d'Olot, amunt del pla, trobaràs un indret verd i profon com mai cap més n'hagis trovat al món: un verd com d'aigua endins, profon i clar; el verd de la fageda d'en Jordà. El caminant, quan entra en aquest lloc, comença a caminar-hi a poc a poc; compta'ls seus passos en la gran quietut: s'atura, i no sent res, i està perdut. Li agafa un dolç oblit de tot lo mon en el silenci d'aquell lloc profon, i no pensa en sortir, o hi pensa en va: es pres de la fageda d'en Jordà, presoner del silenci i la verdô. Oh companyia! Oh deslliurant presó!
# La falguera

El pare 'n té una falguera: me l'ha donada a segar. De tant petiteta que era, prompte ne va rebrotar.
A la falguera, ninetes: a la falguera, a segar Vaja, a la falguera, nines; a la falguera, a segar: mentre la falguera brota, el meu pare'm vol casar —Una cosa'us vui dir, pare, i una altra'us vui explicar: ni per béns ni per riqueses un mal vell me volgueu dar. Dèu-me un jove sense barba: si no'n té, ja'n posarà. Un jove anirà a la guerra, i un mal vell no'i podrà anar. Un mal vell s'estarà a casa: farà sinó rondinar. Ne pendrà un bastó d'alsina i un altre d'avellanar, ne pendrà un bastó de roure, i amb ells m'apalliçarà: tres o quatre cada dia, molt bé s'hi coneixerà.—
A la falguera, ninetes; a la falguera, a segar.
# La filadora

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La filadora pot tenir els següents significats:
1. Un pobre pagès tenia una filla, tenia quinze anys i encara no fila. Tralarà, la, la, la, primfila, primfila, tralarà, la, la, la, primfila i se’n va.
2. La nit de Nadal, que és nit d’alegria, pren filosa i fus, dóna un tomb per vila. Tralarà...
3. En troba el galant el qui ella volia: –D’on veniu, Joan? –On aneu, Maria? Tralarà...
4. –A cal teixidor, que hi tinc peça ordida. Setze canes té: me’n manquen les quinze. Tralarà...
5. –Què en farem, del drap, formosa Maria? Què en farem, del drap? –Llençols i camises. Tralarà...
6. Del que ens quedarà pararem botiga: cap més no n’hi haurà tan ben proveïda. Tralarà...
# La filla del Carmesí

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La filla del Carmesí pot tenir els següents significats:
* Cançó popular La filla del Carmesí, dintre de 40 cançons populars catalanes. Primera serie. Biblioteca Popular de "L'Avenç", Barcelona, 1909. Inclou partitura. Comença així: "Petiteta l'han casada—la filla del Carmesí;...".
* Cançó popular molt semblant a l'anterior, de títol L'Escrivana, part de Cansons de la terra, Cants populars catalans col·leccionats per Francesch Pelay Briz, Volum Ters, Llibreteria d'Alvar Verdaguer, Barcelona, 1871. Conté partitura. Comença així: "Petiteta l' han casada—la filla del mallorquí..."".
# La falsa promesa

LA FALSA PROMESA
Allà, vora Arenys de Mar, n'hi ha una gentil donzella
que té un cabell ros com l'or,
a la fe una bona trena
En porta el gipó vermell
i cordat a l'aixamberga;
un de negre en sol portar
que li està a la meravella.
Un amic sempre me'n diu,
un amic sempre me'n deia,
un amic m'està dient
que la minyona és promesa.
N'agafo capa i barret,
també la faixa de seda,
me'n baixo a Arenys de Mar sols per poder parlâ amb ella..
N'encontro la dolça amor
que es pentinava soleta:
— Déu la guard, la dolça amor,
casada, viuda o donzella?
— Casadeta no en só jo;
seré la vostra promesa.
— En porteu un anell d'or
al dit xic de la mà dreta!
— En porto aquest anell d'or
perquè ja n'estic promesa. —
Se n'arrenca un gros punyal
al sentir que ja és promesa,
li clava al bell mig del cor
i l'amor ja en cau a terra.
Se n'és pegat a fugir,
la justicia al seu darrera,
també l'Arcalde major
i tota la junta entera.
Lo han anat a agafar
a baix el pla d'en Falguera.
Lo han anat a portar
en el presiri de Ceuta;
li posen grillons als peus, també unes fortes cadenes,
també un canti d'aigua al cap
per fer-li'n passar més pena.
Amb un amic que allà té
nit i dia ne peleien,
n'han foredat les parets,
han travessat parets seques;
han mort a l'escarceller
i també les centinelles.
A França se n'han anat
a aixecar-ne gran guerra;
han robat molt de diner
i ara viuen molt alegres.
Nines que veniu al món,
una cosa tinc de dir-vos:
Que si acàs vos prometeu,
per sempre més ateniu-ho.
# La fi del Tocassons

LA FI DEL TOCASSONS
Tocassons en cau malalt
a l'Hostal de Vilafranca;
mentres ha tingut diners
l'hostalera lo cuidava.
Adeu, Tocassons, adeu;
arbolero de gran fama.
Quan ha acabat los diners,
l'hostalera li diu que marxe.
Ell li diu « — Ja marxaré
ans d'acabar la setmana.
Me n'aniré al camí ral
a robar tot-hom que passa.—
Ja veu venir un minyonet;
capa de pastor portava
— Acosta't, tu, minyonet,
que et vui pendre aquesta capa
— Tocassons, no n'és per tu,
te n'hauràs de buscâ una altra. — Tres bales que duu al fosill,
al front les hi ha pintades.
Minyonet si se'n va anar
a explicar-ho al senyor batlle.
— Senyor batlle, som aquí
a explicar-li lo que em passa
Si só mort lo Tocassons,
ell al darrera m'anava,
i hasta me feia raons
de pendre'm aquesta capa.
— Si tu has mort lo Tocassons,
gran soldada hauràs gonyada.
Daven cent i vint escuts
a qualsevol que el matava,
si canses tu l'hauràs mort
també les hauràs gonyades. —
Senyor batlle se'n va anar
a fer tocar les campanes.
# La gesta dels estels/Si jo em llevava de bon dematí

Si jo em llevava de bon dematí
el sol encara a pleret s'hi arronçava;
tresca que tresca, si feia camí
a cada pas un fanal s'apagava.
La marmanyera em venia al costat
a l'altra banda, plena la faldada:
el marxapeu ja semblava un mercat. I era tot fresc, d'un alé de rosada
Adhuc la boira em desvetlla els sentits,
que era tan dolça perquè s'aclaria. Al plat de nata afinava els dits
el xavalet, llepoleig del bon dia.
La peixatera duia el cove al cap
i el peix saltava, pres dins la falsia;
l'obrer passava i li deia qui sap: Jo he entès només que nomia: Maria.
Maria avança com la daina al vol:
al carretó de cafè amb llet s'atura;
reprèn la marxa que el treball no dol
i els ulls li brillen, que sembla una fura.
Com sap estendre els diaris primers
aquest bon home, a mida que arriben:
diria l'ú ço que diria el terç i l'ú voldríem que els altres no priven.
Als molls les dèries retornen al joc
i a mi em plau força passar per la riba.
el sol ja mostra sa llengua de foc quan l'esquellot fa descobrir l'estiba:
Igual els carros; desvetllen el cor.
I la ciutat es desemperesia. Ara sentia una mica d'amor: Goig de llevar-me matí cada dia.
# La gesta dels estels/Quin dia clar

Quin dia clar que el cor s'esvera: ha dit l'abril missa primera i el sol és dolç i l'arbre riu.
Tu et fas la roba per l'estiu:
color verd-poma és el setí més la bruseta blau-marí.
Quin dia clar i és suau el vent. Fa bona mina tot jovent.
I cada noia, com adés per Primavera té promès —si no en tenia no és defès.
Ara comença la cançó i la tenora afina el to:
tu et fas la roba per l'istiu
—color taronja un cosset viu.
# La gesta dels estels/Una bandera blava

una bandera blava vola al lluny—
és la teva cortina solellada d'amor
si ens hi anem acostant
decidits al seu vol venim com els soldats abillats per la festa
tu surts a la finestra
si esguardaves passar un oronell gojós tots ens volíem teus:
—tu rius una gran rialla el mateix que una pluja de cascabells al trot
# La gesta dels estels/Venedor d'amor

a la meva muller.
Venedor d'amor
porta joies fines:
la noia que vols
la noia que tries.
De tanta claror
que el mercat destria
per cada cançó
dónes una vida.
Quina vida dóns
quin'altra en voldries:
jo me l'he triada
moreneta i prima.
Moreneta i prima
que sembla un palmó—
si un altre la mira li treu morenor.
Jo l'he demanada
que fos sols per mi.
L'he comprada esclava,
la vull fer lluir.
Venedor d'amor
porta joies fines,
la noia que vols
la noia que tries.
# La gesta dels estels/Vetlla, revetlla

a Jaume Llongueres.
Sant Joan noça i bateig de sang! les noies riuen amb llur galant.
Quina vesprada
festa pel cor: cada abraçada deixarà enyor,
cada besada un infant nou.
Pluja de ruda sobre'ls pitralls,
qui diu l'amada
qui diu l'amant.
El canti s'ompli
d'aigua i anís
que es vessi tota sines endins.
No hi haurà festa si el foc no és alt,
si molt no es besa
i l'amor es plany.
A la fontada vinguen cançons
la matinada veurem el sol:
haurem menjada coca amb llardons.
# La gesta dels estels/Si jo fos pescador

Si jo fos pescador pescaria l'aurora,
si jo fos caçador atraparia el sol;
si fos lladre d'amor m'obririen les portes,
si fos bandit millor que vindria tot sol:
—els carcellers del món no em sabrien mai l'ombra, si fos lladre i bandit no em sabrien el vol.
Si tingués un vaixell m'enduria les noies,
si volien tornar deixarien llurs cors:
i en faria fanals per a pendre'n de nous.
# La gesta dels estels/Vora mercat

el vigilant del meu barri estava mig perdut per mor de l'opereta
per això és que s'ha casat amb una noia grassa com una boia plena:
ell treu l'aigua del pou
i és ella qui gemega
vetaquí les veïnes com masteguen llur dèria
diu que s'ha mort la Rosa——
qui li havia de dir tant frescota com era
però ja se li veia que tenia una pena:
no feu res més de bo des de que el seu marit li tustava l'esquena malviatge faci ell!
vetaquí les veïnes com masteguen llur dèria
vol dir que no plourà
——deixi que el que és avui ni sé com tinc la feina
UNA GITANA PRENYS
PORTA VENTURA NEGRA
vetaquí les veïnes com masteguen llur dèria