# El vano - Acte Primer

Disposició i cop de vista d'aquesta escena: A la dreta de la plaça, D.ª Gertrudis i la senyoreta Candida, assegudes a la terraça de llur casal, fent labors. D. Evarist i el Baró, vestits de caçadors, i amb les escopetes recolzades a llurs cadires, prenent cafè en una tauleta que hi ha davant d'aquest establiment que fa angle amb la terraça i jardí del casal. El Comte, amb redingot, barret de palla i mangala, ocupant una cadira o banquet de l'acera de l'apotecari, que està al costat del cafè, llegint un llibre. En Timoteu, dalt del balcó, molent quelcom en un morter de bronze. La Janeta, junt a la cantonada que fa l'hostal immediat a la farmacia, també asseguda, filant, i prop d'ella, en un banquet ja dins del carrer, en Coronat prenent notes. A la primera casa de l'altra banda de plaça, primera caixa, la Susagna cusint a la porta de la seva merceria. Al costat d'aquesta, la casa del sabater, i aquest al peu fent sabates. En Magí, davant de la seva, que es la que segueix dins del carrer, donant menjar a un perdiguer estacat. En Llebreta, prop de l'hostal plomant un pollastre. En Llimoneta, darrera D. Evarist amb una safata a la mà pera retirar les taces. En Llucià, escombrant l'acera del casal ont hi ha la porta. Aixecat el teló, i a fi de que l public tingui temps de fer-se carrec de l'escena, segueixen tots els personatges ocupats en la respectiva tasca, sense dir un mot durant uns moments.
rufant-se tot.) Veurem, veurem. Esteu segur que ella us correspon?
CORONAT.- Jo no crec que ella s'hagi fixat ni en l'un ni en l'altre.
EL COMTE.- Ma... lament!
CORONAT.- Però jo tinc paraula del seu germà.
EL COMTE.- No us en fieu massa.
CORONAT.- En Magí m va donar paraula formal.
EL COMTE (amb força).- Està bé; però a una dòna no se l'ha de violentar.
CORONAT.- El seu germà pot disposar d'ella.
EL COMTE (amb calor).- No es veritat: el germà no pot disposar d'ella.
CORONAT.- Però amb la protecció de vostè...
EL COMTE.- La meva protecció sempre val i es bona, sí; la meva protecció val molt: es poderosa. Però un cavaller com jo mai força ni disposa del cor d'una dòna, mai.
CORONAT.- Al cap i a la fi, no es més que una pagesa.
EL COMTE.- No hi fá re. La dòna es una dòna; jo podré distingir de categories, d'estaments, però mai deixaré de respectar el sexe.
CORONAT (apart.).- No m faci riure. Quina protecció la seva!
EL COMTE.- Com esteu de vi? L'heu cullit bo?
CORONAT.- De primera. No n'hi ha pas de millor al món.
EL COMTE.- Ja mel deixareu tastar. El meu enguany s'ha cullit verd. Ja us en compraré a vós.
CORONAT (apart.).- Bona l'hem feta!
EL COMTE.- Heu sentit?
CORONAT.- Sí, senyor.
EL COMTE.- Dieu-me: si jo parlés a la noia i amb bones paraules la decantés...?
CORONAT.- Les seves bones paraules potser sí que...
EL COMTE.- Es que, ben mirat, sí que vós mereixeu ser preferit.
CORONAT.- Me sembla que de mi al sabater...
EL COMTE.- Clar! Vès qui compara! Un home com vós, nèt, educat, entatxable...
CORONAT.- Per això, massa favor.
EL COMTE.- Ademés que... si jo respecto les dònes, com deia, es perquè, tractant-les aixís, vos ho asseguro, acaben per fer per mi lo que no fan pels altres.
CORONAT.- Ja ho creia aixís, ja; sinó que, ja ho veig, sa senyoria m volia fer partenir...
EL COMTE.- Jo faig com aquells advocats que, de primer enduvi, posen dificultats a tot. Vós teniu un bon hostal amb el qual podeu mantenir molt bé la dòna. Confieu en mi: m'interessaré per vós.
CORONAT.- Confio, doncs, amb la seva protecció.
EL COMTE.- Ben fet: vos la prometo.
CORONAT.- Si volgués pendre-s la molestia de venir a tastar el meu vi... EL COMTE.- Amb molt de gust. La casa vostra es aquí mateix...
CORONAT.- Quan sia servit?
EL COMTE.- Bon minyó! (Li posa la mà a l'espatlla.) Anem. (Entra.)
CORONAT (apart.).- No vindrà de dos o tres barrilets de vi, i veurem. (Seguint-lo.)
TELÓ