# Lo secret de la neboda

LO SECRET
               DE
             LA NEBODA
DE
ENRICH DE LA SELVA
Estrenada ab brillant éxit, en lo teatre Romea, la nit del 21   de Novembre de 1898
BARCELONA
BIBLIOTECA DE «LO TEATRO REGIONAL» Ronda Sant Pere, 19 y 21, 1.er, 1.a Mars de 1899
| personatges | actors |
| TUYAS. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | Sra. Palá |
| EMILIA. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | » Clemente |
| AUGUSTO. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | Sr. Fuentes |
| TÓFUL. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | » Capdevila |
L'escena representa un saló de una casa de camp. Porta al foro ab portier. Portas laterals. A la dreta una xemeneya ab mirall ab gerros de flors, etc. A la esquerra, frente á la xemeneya, una finestra ab cortinas. Devant la finestra un canapé, y devant la xemenya una taula, un silló y una cadira. Sobre la taula un tinter, plumas, timbre, etc.
Al aixecarse 'l teló apareix TUYAS, ab la bata blanca elegant, devant del mirall, posantse flors al pit y arreglantse 'l cabell. EMILIA surt de l'habitació de l'esquerra ab pas molt lent' vestida de negre, sumament senzilla pro elegant, pálida, procurant presentar un tipo romantich.
| EMILIA | Bon día, tía. |
| TUYAS | Bon día, embaixadora dels desconsols. ¿Cóm estém de tristesa aquest dematí? |
| EMILIA | Molt bé. Quasi tant bé com vosté de malicia. |
| TUYAS | Avuy estás fresqueta com una rosa. Quasi 'm farás créurer que aquesta nit t'has descuydat de plorar. |
| EMILIA | ¡Ditxosa vosté, que sempre está á punt de ríurer! |
| TUYAS | Nó, que nó: l'alegría es l'aliment del cor. Y, després: ¿que ha de durar tota la vida 'l dol? |
| EMILIA | ¿No soch viuda, per ventura? |
| TUYAS | Ah! ¿y que per ventura no 'n soch jo? |
| EMILIA | Aixó no vol dir res; perque cada qual sent |
* á la seva manera. Que potser se creu que jo no l'estimava á n'al meu marit?
| TUYAS | Com jo á n'al meu: com tota dona de bé estima al marit que la familia l'hi ha fet lo favor d'escullirli. Pero quan la mort se encarrega de cumplir ab la seva missió, separant al més vell del més jove, creume: ab sis mesos de dol rigorós, sis de mitj dol y un parell de setmanas d'alivio, la societat se dona per satisfeta. |
| EMILIA | Jo no tinch tanta filosofía y faig senzillament lo que'm sembla qu' es lo meu deber. |
| TUYAS | De manera que, jove y guapa, creus que tens lo deber d'enterrarte en vida? ¿No compréns qu' aixó sería una quiebra fraudalenta en perjudici de tú mateixa y dels homes de bona voluntat? |
| EMILIA | Pro, tía: l'exemple que vosté 'm dona está del tot renyit ab lo que predica. Si vosté 's considera felís sent viuda, ¿per qué no 'n puch esser jo igual que vosté? |
| TUYAS | ¿Igual que jo? ¡Quinas pretensións! La qüestió no está pas en esser viuda, sino en sapiguerne esser. «Para seguir la carrera hay que tener vocación». Pera tú, la viudetat no es més que la continuació del matrimoni; pera mi, es tot lo contrari d'aixó. ¡Es tant bonich manar després d'haber obehit, al menos fins qu' una trobi més bó obehir que manar! Dona lliure devant la lley! Qué dich, lliure: ¡soberana! Jo regno, governo y, sobre tot, administro; pledeijo y faig la oposició á tothóm... fins al mateix arcalde. |
| EMILIA | (Somrient.) ¡Ay, Deu meu, qu' es aixalabrada!... |
| TUYAS | Tú no hi enténs res en esser viuda. T'ho has pres massa en serio. |
| EMILIA | Mes, ¿qué hi faré jo?... |
| TUYAS | Tornarte á casar. |
| EMILIA | ¡May! |
| TUYAS | Aixó son manías. No tens fills de l'altre... |
| EMILIA | Prou: fem la pau y no torném á parlar més d'aquest assumpto, que ja sab que'm mortifica. |
| TUYAS | Fem la pau, sí; pro jo imposaré las condicións, com á general vencedor: avuy te treurás lo dol. L'ocasió no pot ser més oportuna: es la festa major y anirém al envelat. |
| EMILIA | ¡Deu méu quina tía! ¿Pero cóm vol que cambihi de vestits, si no he cambiat de sentiments? |
| TUYAS | Y si tú ets incurable ¿qué hi hem de ferhi? |
| VEU | (Una veu enrregollada desde dins.) ¡Ala, passa, Carinyo! ¡A géurer! ¡Las bestias no hi entran á la sala! |
| TUYAS | Ah, es en Tóful. Lo meu deliciós guardabosch. |
| TÓFUL | Deu lo guart tingui, donya Tuyas. (A Emilia.) Perdoni sinyora... salut ab la companya... ¿Cóm ho passan?... ¿Molt bé? La de casa també... donya Tuyas, jo venía per parlarli... |
| TUYAS | Parla Tóful, parla. |
| TÓFUL | donya Tuyas. Aixó aixís no pot anar. Jo soch molt desgraciat. |
| TUYAS | Es clar pobre home, ab aquesta cara. |
| TÓFUL | Oh! Es perqué la rabia 'm fá sortir los colors á las oreyas... |
| TUYAS | ¿Y aixó fill? |
| TÓFUL | Escolti, donya Tuyas; jo fá més de cent anys que soch lo seu guarda, de pare á fill... y de fill á pare. |
| TUYAS | Sí: y de marit á muller y d'avi á avia. |
| TÓFUL | ¿Cóm? No ho entench. |
| TUYAS | No ho tens pas d'enténdrer. Esplícat. |
| TÓFUL | May ningú s'havía atrevit á posar lo peu al vedat, ni guarnirhi cap parany, ni tirá una escopetada sense que s'en fés l'estella. En vida del seu sinyó tots queyan á la trampa. ¡Y á fé de Deu que prou gelós n'estaba ell de la cassa! |
| TUYAS | Oh, ell si qu' ho estaba de tot. |
| TÓFUL | Y bona rahó que tenía, tothom s'estima alló que li toca. Per aixó jo venía donya Tuyas, perque 'm fés lo favor de tornarme deixar fer us de les mevas tribucións... y poguer agafar á qualsevol que's fiqui á n'al seu terreno sens permís de la propietaria. Perque, vaja, aixó de no poguer fer us del privilegi ¡'m fá una rabia! |
| TUYAS | No siguis tonto home, encare m'ho haurías d'agrahir. Menos feyna y menos compromisos. |
| TÓFUL | Bueno, y si no li guardo lo vedat, donchs, qué vol que li guardi. |
| TUYAS | Mira guarda'l sou que's lo que't convé. |
| TÓFUL | ¡Y lo meu honor donya Tuyas! Vosté trova bé, que m'hagi de deixar insultar estant en lo desempenyo del meu cárrech? Aixó m' humilla molt y un día faré un disbarat. ¡Tinch una rabia! |
| TUYAS | ¡Qué dius are, gat dels frares! ¿Quí t'ha insultat? Lo noy de 'n Tano? |
| TÓFUL | Un xitxarel-lo forasté que tot lo día m' está perseguint y encare m' ha dit trompa y pastanaga. |
(Desde aixó Emilia no fá més que anar y venir mirant dissimuladament á la finestra y mostrantse molt agitada.)
| TUYAS | ¡Quín descaro! ¿Y cóm ha estat aixó? |
| TÓFUL | Re, aquest dematí quan feya la ronda de costum, allá'l recó de la vinya que dona sobre 'l torrent me topo cara a cara ab un home que carregaba l' escopeta. |
| TUYAS | ¡Mal enquentro! |
| TÓFUL | Jo 'm creya que veyentme fugiría. |
| TUYAS | Qualsevol s' ho creuría. |
| TÓFUL | Pero ell ¡cá! fent com aquell que no coneixía las mevas insignas se 'm posa al costat y comensa á caminar... á caminar, quant tot d' una salta una llebra á boca de carro... y !pam!... li tira. (Apart.) (Tant temps que jo li anava á la saga.) |
| TUYAS | ¡Y l' ha morta! |
| TÓFUL | No sinyora l' ha errada! ¡Miri que errar una llebra á boca de carro! Se necessita ser carcamal. Quant ha vist que jo 'm decidía á ferlo sortir de la vinya, se m'ha |
* posat al darrera com si jo fos lo delinqüent y éll lo guarda, y d' aquesta conformitat lo menos fá dos horas que 'm persegueix per tot arreu recreyantme las oreyas á escopetadas. Fins ha acabat per disparar sobre 'ls coloms.
| TUYAS | Bó, jo que 'ls guardava per ferlos ab arrós. |
| TÓFUL | Oh, los ha errat també. Allavors m' he girat tot furiós y li he dit ¡murri! Y ell que 's posa á ríurer y 'm diu ¡trompa! y ¡pastanaga! |
| TUYAS | ¿Y qu' es jove aquest home? |
| TÓFUL | Oh, no l'hi he vist lo baptisme. |
| TUYAS | ¿Y quín tipo es? |
| TÓFUL | Sembla que surti d'una capsa... |
| TUYAS | Bé. Es alt ó baix, moreno ó ros ó qué? |
| TÓFUL | No m'en som adonat d' aixó. Lo que li puch dir es que va molt maco. |
(Tuyas mirant intencionadament á Emilia qu' está molt agitada.)
| TUYAS | Bueno Tóful. ¿Téns valor? |
| TÓFUL | ¡Jo! ¡Me caso 'm Ronda! Pregúntiho al noy d' en Tano qu'encare qu' es tant bon mosso y ha servit á l' artillería, li vaig rompre las dents y are quant enrahona xiula com una garsa. |
| TUYAS | Donchs bé 't tornaré las atribucións, pero t' has de portar com un home. Vés y agafa 'l delincuent. |
| EMILIA | ¡Agafarlo! |
| TUYAS | (Vamos; ja li sap mal.) |
| TÓFUL | Oh, donya Tuyas, jo puch pegarli un tiro ó darli una pallisa, pero aixó d' agafarlo sense testimonis no essent jo sibil 'm podría costar car. |
| TUYAS | No tinguis por de ré, dígali que fassi 'l favor de seguirte que tens obligació de presentarlo devant de la propietaria. |
| TÓFUL | ¿Sí? ja ho veurá, si l'agafo. |
| EMILIA | Ves ab cuidado, Tóful, mira qu' aquest home pot ser, si, que 't podría dar un que sentí. |
| TUYAS | ¿Y qué sabs tú? |
| EMILIA | Vull dir qu' es fácil que segui una persona decent y que miri com 'l tracta. |
| TÓFUL | ¡Decent y 's fica 'l vedat y 'm diu trompa! Ja veurá com l' arreglo.                     (Emilia apart.)¡Ay Deu meu quint martiri! |
| TUYAS | No l' arreglis com al noy d'en Tano, are. Déixali estar las dents que li podrían fer falta. No has de fer res mes que lo que t' he dit, dirli que 't segueixi y res mes. Já 't seguirá, já. |
| TÓFUL | Perdi cuidado. Gracias á Deu que torno á tenir atribucións. Ja veurás que riurém are.                 (Surt pe'l foro dihent.)¡Trompa!¡Trompa! |
| EMILIA | ¿Y ara si aquet home vingués que li diría? |
| TUYAS | Si 'm saluda com es de suposar, li diré: bon día tingui. |
| EMILIA | ¡Oh, yá!¿Y després qué? |
| TUYAS | Y después veurém quina classe d' home es; y si resultés á tot aixó, guapo, home de talent y de posició, mira... ¡qui sab Mare de Deu! |
| EMILIA | ¿Que vol dir? |
| TUYAS | Que pot ser l' arribaríam á estimar. |
| EMILIA | ¿Quí? ¿Vosté? |
| TUYAS | Oh tú,... mira. |
| EMILIA | Jo, ja li he dit que tinch 'l cor tancat. |
| TUYAS | Aném, dona. Pot ser ell té l' obriría. |
| EMILIA | May. |
| TUYAS | Aixó, no 's pot assegurar aixís, com aixís, Emilia. |
* ¡Ya está llest donya Tuyas!
| EMILIA | ¿Qué l' has mort? |
| TÓFUL | L' he amarrat. |
| TUYAS | Ha fet molta resistencia? |
| TÓFUL | ¡Cá! No sinyora! Li he anat pe 'l darrera y me li sóm tirat á sobre: queda prés, sinyor li he dit, y ara fará 'l favor de seguir: «Gracias á Deu», m'ha dit, bé os ha costat prou, pastanaga,» y m' ha dat un duro. |
| TUYAS | ¿Y tú qu' has fet? |
| TÓFUL | L' he agafat. |
| TUYAS | ¿A n' ell ó al duro? |
| TÓFUL | A tots dos. |
| TUYAS | ¿Y ahont es are? |
| TÓFUL | A la butxaca. |
| TUYAS | Lo cassador, home, lo cassador. |
| TÓFUL | Ah! L' he tancat á l' estable. |
| EMILIA | ¡Ave-María Purísima! |
| TUYAS | Ja, ja, ja, ja. Bueno, are preparem 'ls adminiculs.   (A Tóful.) Aquest silló aquí á la dreta frenta del sofá, la taula devant del silló y 'l timbre sobre la taula. ¿Qué no hi falti res, plumilla, tinté y paper.....   (Tóful vá fent lo que l' indica.) |
| EMILIA | ¿Quina s' en pensa are? |
| TUYAS | Ay, ay. Jutjarlo.   (A Emilia.) Y tú m' haurás d' ajudar. ¿Veus? Vestida aixís de negre estarás molt en carácter, t' encarrego la defensa. |
| EMILIA | Tia, jo no 'm presto á fer una broma que considero de mal género y pesada. |
| TUYAS | Que se calle la defensa.   (A Tóful.) Y V. civil que traigan el acusado. |
| TÓFUL | ¡Yo sabil! |
| TUYAS | Fes lo que 't mano! |
| TÓFUL | ¡Es 'l dimoni la sinyora!   (Anantsen pel foro.) |
| EMILIA | ¿Pero que vol que hi fassi jo aquí? |
| TUYAS | De testimoni, si no vols fer de defensor ó de secretari. |
(S'assenta en el silló d' esquerra á la ximeneya y devant la taula.)
| TÓFUL | Sinyora, aquí hi ha 'l prés. |
| TUYAS | Que passi. |
(August entra ab la escopeta á l' una má y la gorra á l' altre.)
| AUGUSTO | (Apart)  ¡Al fi la puch veura de la vora. |
| EMILIA | (Apart)  (Es ell'. Ja m' ho temía). |
| TUYAS | (Apart. Observántlos á tots dos.)  (S'han turbat Ja m' ho pensaba.) |
| AUGUSTO | (Fent un gran saludo)  Senyoras, comenso per demanar mil perdóns y oferi 'ls meus respectes. |
| TUYAS | (A Tóful)  Ab la escopeta á la má, guarda imprudent! |
(Tóful 's pega un cop 'l cap com vulguent dir ¡quina planxa! y Augusto li entrega la escopeta.)
| AUGUSTO | Senyora, desde 'l moment qu' he tingut la ditxa de véurelas á vostés, ja m'he considerat qu' había rendit armas. |
| TUYAS | Vamos l' acusat tracta d'influir en el ánimo del tribunal valguentse de la galantería. |
(Augusto dirigintse ab la veu y 'ls ademants á Tuyas, pero ab la vista ficsa sempre á Emilia).
* Cregui, senyora, que soch digne de la major indulgencia. Tot lo que hi fet ha sigut arrastrat per una passió irressistible.
| TUYAS | (Ab intenció)  Y desgraciada pot ser. |
| AUGUSTO | Fins 'l present, si senyora. |
| TUYAS | (Apart)  (Com súa la neboda.) |
* Pero convensut que no apunta bé, deuría renunciar á una fal-lera que no li pot ocasionar mes que disgustos.
| AUGUSTO | Aixó sí que no pot ser senyora. La meva passió pot més que la meva voluntad y haig de continuar encara que 'm costi anar á Sant Boy. |
| TUYAS | Allavors, vosté no 's deu arrepentir de la seva falta. |
| AUGUSTO | Demanim lo que vulgui, menos l'arrepentiment. |
| TUYAS | Amigo, tindrém qu' escarmentarlo. |
| AUGUSTO | Estich prompte á cumplir totas las penas que vostés m'imposin. |
| TUYAS | Donchs comensi per séurer. |
| AUGUSTO | Gracias, senyora. ¿Lo seu nom? |
(S'assenta en el sofá. Tóful s'assenta en el fondo sobre un tamboret.
| TUYAS | (A Emilia). Tú fes 'l favor de pendre nota del interrogatori. Comensa per las afiliacións del acusat. |
| TUYAS | Tingui present que deu concretarse no més que á contestar a lo que se li pregunti. Tóful, pren acta de las declaracións del senyor. (Tóful s'assenta prop de la taula y vá escribint. |
| AUGUSTO | Augusto Ribas. |
| TUYAS | ¿Estat? |
| AUGUSTO | Solter. |
| TUYAS | ¿Professió? |
| AUGUSTO | Literato. |
| TUYAS | ¿Medis de subsistencia? |
| AUGUSTO | Vint mil duros de renta. |
| TUYAS | Siga la enhorabona. Fassi 'l favor dels papers, la cédula, la llicencia. |
| AUGUSTO | No porto més que la meva tarjeta. |
| TUYAS | ¡Ola! ¡ola! ¡Cassar sense llicencia y en vedat sense permís del propietari! ¡Doble delicte! Primer de tot aném á la multa á favor dels pobres; lo que vosté vulgui. |
(Augusto 's treu un billet de la cartera y 'l entrega á Tóful.)
| TÓFUL | (Ficantse 'l bitllet á la butxaca.) Deu li pagui. |
| TUYAS | Porta aixó aquí. |
| TÓFUL | Com la sinyora ha dit pe 'ls pobres, y jo 'n so próu... |
| TUYAS | Pero tú no ets vergonyant. (Tóful li entrega 'l billet y Tuyas 'l dona á Emilia.) Aquí, l' encarregada de las limosnas es la meva neboda. |
| AUGUSTO | (Apart) (Sí ho sé, n' hi poso un altre.) |
| TÓFUL | Aquí té l' acta, sinyora. (Li entrega.) |
| TUYAS | (Toca la campaneta s'alsa y diu) Considerant, que l' acusat ha sigut prés infraganti, y que per altre part confessa 'l seu delicte sense arrepentiment, ni comprometrers á no tornahi: Vistas las circuntancias lo condemna á..... |
| TÓFUL | ¡Veyam! ¡Veyam! |
| TUYAS | ¿Quina hora es are? (Mirantse lo rellotje.) |
| AUGUSTO | Las onze, senyor President. |
| TUYAS | A permaneixa arrestat aquí fins á las deu de la nit, ab obligació de menjarse tota la cassa que ha mort aquesta matinada. |
| AUGUSTO | ¡Senyora! ¡Vosté es un angel! |
| TUYAS | (A Tóful.) Civil, conduheixi 'l prés al calabosso. |
| TÓFUL | ¿Al calabosso? ¿Qué vol que 'l tanqui al sellé? |
| TUYAS | ¡Anima cristiana! Ja veig que tu tractas al próxim, com voldrías que 't tractessin á tu mateix. |
| TÓFUL | Seguexim sinyor. |
| AUGUSTO | Passéu, passéu, pastanaga. (Se coloca detrás de Tóful.) |
| TÓFUL | ¿Ja hi torném? |
| TUYAS | Al cuarto que dona 'l jardí. |
| TÓFUL | (Apart) ¡Macatxo! |
| TUYAS | Senyor Augusto, queda prés baix paraula d' honor. |
| AUGUSTO | Encara que vulgui á perpétua, senyora. |
| TUYAS | (Ab ademant solemne.) «Se levanta la sesión.» |
| TÓFUL | (Apart anantsen.) ¡Vaya un modo de tractar 'ls criminals! ¡Lo cuarto qu' era del amo! |
ESCENA VII TUYAS y EMILIA
| EMILIA | (Molt agitada) Decididament tía, sembla que 's torni boja. |
| TUYAS | (Ab sanch freda) ¿Per qué maca? |
| EMILIA | ¿Aquí se l'hi acudiría tenir un jove detingut á casa? Qué vol que pensi aquest home de nosaltres. |
| TUYAS | Filla no es pás tant lleitg com aixó aquest home. |
| EMILIA | Rahó de més perque la gent murmuri. |
| TUYAS | Bé, ¿qué poden dir al cap de vall? ¿Qu' ha arribat un forasté, que l' invitat á dinar, y que 'ns ha dat una caritat pe'ls pobres? ¿Ahónt es el mal? |
| EMILIA | Encara que no hi sigui, se deuhen evitar las apariencias. Oh y ab un ximple com en Tófol per no correr 'l perill de la murmuració. |
| TUYAS | (Fent comedia.) ¿Lo perill? ¿Lo perill? No 't pensis, pot ser si que hi comés una imprudencia. |
| EMILIA | Es clar que sí. |
| TUYAS | Perque, si percas fós un lladre. |
| EMILIA | ¿Un lladre ab vint mil duros de renta? |
| TUYAS | De més richs n' hi ha filla. ¿Y després que 'n respóns tú de la seva renta? |
| EMILIA | Jo no responch de rés, tía. |
| TUYAS | Ay, ay, ay. ¿Véus are tú m' has fet pór? Vaig á dir qu' alsin 'l somatent. ¿No 't sembla? |
| EMILIA | ¡Ay Deu meu! un altre bojería. |
| TUYAS | Ja veurás noya. Tu m' hi has fet caure. Si fos un d' alló que de vegadas diuhen 'ls diaris... un... un... ah, sí ¡un sátiro! |
| EMILIA | ¿Qu' es aixó? |
| TUYAS | Un mónstruo qu' es mitj home y mitj fiera. |
| EMILIA | ¿Y are? |
| TUYAS | (Cridant.) ¡Tóful! ¡Tóful! |
ESCENA VIII Las mateixas y TOFUL
| TÓFUL | (Surt corrents.) ¿La Sinyora 'm cridaba? |
| TUYAS | Si, vina, Tóful maco, vina. (Tocantli la cara.) |
| TÓFUL | Ah, ah, qu' es amable la sinyora! |
| TUYAS | ¿Quinas noticias portas? |
| TÓFUL | No entench. |
| TUYAS | Si, home, si, ¿Qué fá 'l prés? |
| TÓFUL | ¡Ah! Sembla qu s' estigui á cal sogre. |
| TUYAS | Bé, pero no has notat rés de sospitós. |
| TÓFUL | Oh prou que ho es de sospitós. |
| EMILIA | ¿Qué? |
| TUYAS | ¿Acaba, qu' ha fet? |
| TÓFUL | Ha surtit á la finestra y ha fet un xiulet. |
| TUYAS | ¡Santa María! |
| TÓFUL | Ora pro nobis. Y com si surtís de sota terra li ha comparegut un criat. |
| TUYAS | Y ¿d' ahont ha surtit? |
| TÓFUL | Oh! jo no ho som pas vist. |
| TUYAS | (A Emilia.) Ay, quina por! Jo tremolo... y tú? |
| EMILIA | Jo no sé lo qué 'm passa. |
| TÓFUL | ¡Caratsus! no m' espantin ara!... |
| TUYAS | Pro ¿quina classe d' home es aquest criat? |
| TÓFUL | Un noyet tot plé de botóns. |
| TUYAS | Aixó 'm tranquilisa. Y ¿qué? |
| TÓFUL | Li ha portat una maleta, y ¿'n vol de respalls y respatllets y ampollas y ampolletas y sabóns?... Ell se n' ha anat al lavabo y ¡réntat que't rentarás, y frega que fregarás!... Semblava un' oca. |
| TUYAS | Prou: ja te 'n pots anar. |
| TÓFUL | Pro, bé: ¿qu' haig de tenir por ó nó? |
| TUYAS | Nó, home, no n' heu de tenir. |
| TÓFUL | Bueno, donchs: passiobé, sinyora. |
| TUYAS | Noya, la cosa no pot ser clara. Aquest jove vé per una de nosaltres. |
| TUYAS | ¡Fugi! ¿Y are? |
| TUYAS | Ah, no ho duptis. Y are m' alegro d' haber fet lo qu' he fet, perque qui sab las ximplerías que hauría comés per ficarse fins á casa. Vet-aquí, perque m' ha dit senyora vosté es un ángel. Be, digas ¿que t' agrada? ¿Qué t' casarías si 't demanés? |
| EMILIA | Ja sabs que no. |
| TUYAS | Pensat' ho bé. |
| EMILIA | Ja ho tinch ben pensat, caramba. |
| TUYAS | A la una... á las dugas... á las tres, ¿no? Donchs jo me'l quedo. A mí si que m' agrada. |
| EMILIA | ¿Pero vosté sería capás de casarsi? |
| TUYAS | (Sorpresa) ¿Perque no? Es jove, elegant, rich y guapo, tothom m' ho aprobará. |
| EMILIA | Pero si no 'l coneix mes que d' are. |
| TUYAS | Lo que no 's coneix, 'l cor ho endevina. |
| EMILIA | Pero vosté creu que podría estimarlo? (Inquieta.) |
| TUYAS | (Confidencialment.) Lo cor me diu que sí. |
| EMILIA | Tant depressa. |
| TUYAS | Avuy tot va al vapor filla y las simpatías 's despertan com un rayo, de vegadas. |
| EMILIA | ¿Y si ell n' estima un altre? |
| TUYAS | ¿Quí? ¿A tú? T' has colocat generosament fora de concurs. |
| EMILIA | Reflexioni be 'l que vá á fer tía. |
| TUYAS | Ja sabs que jo no reflexiono gayre. Ha arribat 'l moment de lutxar per la patria y vaig á posarme sobre las armas «á vencer ó á morir» Entretan fesme 'l favor de vigilar las criadas. (Emilia s' assenta y s' aixuga una llágrima. Y Tuyas apart mirant á Emilia y anantsen per la esquerra:) (Oh t' haig d' arrancar el secret ó no 'm dich Tuyas.) |
EMILIA sentada ab las mans al cap y de colses sobre la taula, sumicant; de repent se decideix: mira per to arreu pera cerciorarse de que ningú l'escolta, y diu:
| EMILIA | En fí: llegím la carta, y que Deu me perdoni.(Se treu una carta de la butxaca y l'obra) Versos! (Un suspir, pausa y llegeix emocionada:) «Estimada prenda mía; »imán de mi corazón: »temo perder la razón »pensando en tí noche y día.                     (Pausa.) »Nos pintan al amor ciego »y creo que es la verdad: »por tí, hechicera beldad, »creer puedes que estoy ciego.                     (Suspira.) »Corresponde á mi pasión »ó mátame sin decoro, »ó arráncame el corazón »ó ámame, porque te adoro». (Ab veu plorosa.) ¡Pobret: sembla'l Tenorio! |
(Plega la carta, la besa y se l'amaga al pit; després, apercibintse de que Augusto's presenta, s'en va resoltament cap a la esquerra, com pera fugir, y exclama:)
* ¡Ell!
| AUGUSTO | (Enguantat y ab trajo de visita.) ¿Encara fuig de mí, senyora? |
| EMILIA | Y 'n fuigiré mentres em persegueixi. |
| AUGUSTO | Per Deu, senyora, concedeixim no més que una paraula. |
| EMILIA | No més que una? Passiho bé. |
| AUGUSTO | (Inmóvil) Com si diguessim al avío, eh?, ¡ingrata! |
| EMILIA | (Deturantse.) Com vosté vulgui. |
| AUGUSTO | Bueno. Condempnat, es á dir: invitat per la seva tía, 'ns tornarém á trobar després á taula. |
| EMILIA | No ho esperi; perque jo no haig de sortir del meu quarto fins que vosté sigui fora. |
| AUGUSTO | (Ab tristesa.) En aquest cas, no la faré esperar gayre. |
| EMILIA | Vol dir que se 'n anirá? |
| AUGUSTO | Com no he vingut més que per vosté y la meva presencia li es molesta... |
| EMILIA | ¡Magnífich! Es á dir que vosté va y ve, segóns la inspiració de la seva fantasía, sense compéndrer que m'está comprometent; y ara, en comptes d' emplear la seva discreció en posarme á cobert de las sospitas de la tía, tracta de fugir y deixarme á l'estacada!... Qué vol que pensi la tía? |
| AUGUSTO | ¿Que vol que pensi, senyora?... Segurament que á ella la meva ausencia l'importará tant com á vosté mateixa. |
| EMILIA | Es á dir que pera retenirlo será precís que jo no 'm moga? |
| AUGUSTO | Sí, senyora; y si no es aixís, lo pres se escapa. |
| EMILIA | M'hi tindré de resignar.             (S'assenta en lo canapé.) |
| AUGUSTO | (Fent lo mateix en una cadira.) Resignemnos.                      (Pausa.) |
| EMILIA | Bé: ¿qué tenía que dirme allavoras? |
| AUGUSTO | Oh, res. |
| EMILIA | Donchs ¿y alló de «tant sols una paraula»? |
| AUGUSTO | Li volía preguntar si había rebut la meva carta. |
| EMILIA | Sí, senyor, y l' he esquinsada. |
| AUGUSTO | ¡Ah! (Aixecantse.) Pro ¿l'ha llegida? |
| EMILIA | Nó, senyor; encare que, poch més ó menos, ja 'm penso lo que diría. |
| AUGUSTO | Quí sap! |
| EMILIA | ¿Vol dir qu' era una sorpresa?... |
| AUGUSTO | O potser més qu' una sorpresa. |
| EMILIA | (Ab ironía.) Casi 'm comenso á penedir de no haberla llegida. |
| AUGUSTO | Tot té remey, senyora, ja que no l' ha volgut llegir, si vol pot escoltarla. |
| EMILIA | Vol dir que 's recorda del que deya? |
| AUGUSTO | De cap, a cap, senyora. |
| EMILIA | ¡Quina memoria! |
| AUGUSTO | Lo que dicta 'l cor no fuig may de la memoria. |
| EMILIA | Vejam, di-gui.        (Recolzantse á n' el fondo del sofá) |
| AUGUSTO | (Recitant una carta que improvisa.) Muy señora mía de mi distinguida consideración y profundo afecto: Ha llegado el momento de poner fin á una situación para mi desesperante.» |
| EMILIA | ¿Aixó es 'l comensament de la carta? |
| AUGUSTO | Si senyora. |
| EMILIA | ¿De la carta que jo he esquinsat? |
| AUGUSTO | Paraula, per paraula. |
| EMILIA | (A Agusto.) ¡Que embusteros sont 'ls homes! |
| AUGUSTO | ¿Me permet que continuhi? |
| EMILIA | Endevant. |
| AUGUSTO | Gracias. (Recitant.) «Ha llegado el momento de poner fin á una situación para mí desesperante.....» |
| EMILIA | Aixó ja ho había dit. |
| AUGUSTO | Ja ho sé, ja, dispensi, es per tornar agafá'l fil..... Are..... (Recitan.) «Bien sabe V. que la amor desde el primer día que tuve la inmensa dicha de conocerla, y el respeto que me mereció su estado de casada. Entonces ahogué en mi corazón, una pasión imposible, un amor sin esperanza, pero me forjaba una ilusión, creía que á ser V. libre, me hubiera correspondido. Pero ahora, después de dos años de viuda, de un luto tan riguroso como largo, ya no cabe forjarme ilusiones, ya no me queda esperanza.» (Entusiasmantse y entrebancantse de paraulas.) «V. se hace sorda á mis ruegos, V. me malmete el corazón V. senyora me mata. (Agenollantse.) Tenga compasión de mí, etc., etc. Hostal del Sort día tantos.... etc.» |
| EMILIA | (Procurant ofegá l'emoció.) Alsis, alsis qu' aixó no hi era á la carta. |
| AUGUSTO | Dispénsim, pero jo no tinch la sanch d' orchata y no puch manifestarme de un modo diferent del que sento. |
| EMILIA | Te rahó Augusto, y li haig de confesar que si no escoltés més que 'l meu amor propi de dona, la seva constancia, la seva sinceritat, y 'l seu afecte leal y desinteressat m' han arribat fins á l' ánima, pero lo que vosté pretent no pot ser. |
| AUGUSTO | ¿Perqué no? ¿Que no es libre per ventura? ¿Que 'm troba lletg? díguimho ab franquesa. |
| EMILIA | Res d' aixó. No conech ningú á quí millor se li pogués confiar la felicitat d' una dona. |
| AUGUSTO | Donchs bé, confihim la seva y de paso fará la meva dona. Li juro ferla felissa. |
| EMILIA | L' crech y li agraheixo, pero es que jo no la puch disfrutar aquesta felicitat. |
| AUGUSTO | ¿Pero perqué? ¿Quín es l' obstacle? ¡Ah! Ja ho entench. A vosté li repugna que la fortuna del primer marit passi á administrarla una' altre. Si es aixó, no tingui escrúpols, jo poso la meva, á la seva disposició, y encara 'm semblará que l'hauré doblada. |
| EMILIA | Entre personas de cor, la questió d' interessos cala. |
| AUGUSTO | Donchs de que 's tracta? |
| EMILIA | Dispensi, Augusto, aquet misteri, es un secret que morirá ab mí. |
| AUGUSTO | ¡Que burro soch! ¡Ja ho veig are! ¡N' estima un altre! |
| EMILIA | No digui aixó, per amor de Deu. No estimo á ningú, y ho proba 'l dól que vesteixo y que penso no abandonar may més. |
| AUGUSTO | ¿May més? |
| EMILIA | (Ab esfors) May més. |
| AUGUSTO | (Pausa. Emocionat) ¡Passihobé per sempre, ingrata! |
| EMILIA | (Molt emocionada.) ¿Per sempre? |
ESCENA XII
| TUYAS | (A Augusto) ¡Alto al Rey! ¡Bé! Es dir que se 'l fá presoner baix paraula d' honor y s' escapa? Aixís li haurém de posar centinella de vista.     (A Emilia.) L'haurém de fer vigilar per 'n Tóful, ja que tú no serveixes per rés. |
| AUGUSTO | No 's cregui que tractés d' escaparme senyora, al contrari, l' estancia en aquesta casa, m' es imponderablement agradable.               (S'assenta) |
| TUYAS | (Apart) (Ja ho crech.)   (Alt á Emilia.) Don Augusto, home, ¿que fá tan ensopit? Sembla que dormi. |
| AUGUSTO | (Aixecantse) Dispensi senyora, 'm sentía un poch cansat. |
| TUYAS | Amigo, consecuencias de la afició á la cassa. Pero jó m' encarrego d' aixeribirlo. D' aquí á un moment aniré á vestirme, perque m' acompanyi al ball. |
| EMILIA | (A Tuyas baix.) ¿Pero vosté pensa ballar, tía? |
| TUYAS | (Baix.) (Per dugas.) |
| EMILIA | Pero tía.... |
| TUYAS | Nebodeta: Avuy es festa major y cada cual es diverteix á la seba manera. Augusto fasi 'l favor... li haig de dir quatre paraulas. |
| AUGUSTO | Estich á las sevas ordres... |
| TUYAS | Luego torno.           (Se'n van de braset los dos.) |
| EMILIA | ¡Ay senyor! Jo tans escrúpols y ella tant despreocupada. Ella al ball y jo aquí sola! |
* Jo ho he volgut... y dech volguerho. Si; la conciencia 'm diu que dech volguerho. ¡Deu meu! Me creya ser més valenta.
ESCENA XIV
| TOFUL | Apa, qu' aixo va bé sinyora Emilia... |
| EMILIA | ¿Qué hi há? ¿Qué vols are? |
| TOFUL | Ré. Que may había vist una viuda ab tan de salero, com la sinyora Tuyas. No, ja li asseguro que se 'n parlará, d' aquesta diada... |
| EMILIA | ¿Perqué? |
| TOFUL | ¡Perqué aquest mon es una coca! ¿Veu? Antes diu que la dona no era més qu' une esclava del marit, y que no vivía més qun per amarlo y servirlo. Pero are, vésten Antón. |
| EMILIA | Qué vols dir? |
| TOFUL | Vuy dir que vosté, sinyora Emilia. ¡Vosté si, qu' es una dona de totas prendas! que respecta la memoria del seu marit. ¿Veu si jo m'hagués de tornar á casar y vosté 'm volía... |
| EMILIA | Vaja, entórnaten al llit, ab la teva moral y las tevas bestiesas.     (Se 'n va precipitadament per la esquerra) |
| TOFUL | ¿Y are? ¿Veyeu? Fieuvos de las donas ¡Jo que 'm creya qu' era un ángel! Es capás de ser pitjor que la de casa. |
ESCENA XV
| TUYAS | (A Tóful.) Digas á las minyonas que enllesteixin 'l dinar. |
| TOFUL | (Apart.) Lu dichu. Lo xitxarel-lo ocupará 'l puesto del sinyor ¡y encara si no fos més que á taula!.... |
ESCENA XVI
| TUYAS | (També costa ferlo cantar en aquest.) Pues senyor; sembla qu' aquest dematí sento un xich de apetit. (Alt.) Y vosté senyor Ribas! |
| AUGUSTO | Jo senyora com he esmorsat mol bé avants de disparar l'escopeta; no sería per mí una gran penitencia, no menjar rés fins á l' hora que m' ha senyalat el tribunal. |
| TUYAS | Aixó es una precaució molt digna d'un cassador temerari com vosté. ¿Y ha esmorsat molt lluny d' aquí? |
| AUGUSTO | No senyora. A l' hostal. |
| TUYAS | Ah, ha posat á l' hostal. |
| AUGUSTO | Si senyora. |
| TUYAS | Y que m' en diu de l' embalat? |
| AUGUSTO | (Ab indiferencia.) ¡Magnífich! |
| TUYAS | (Ab tó duptós.) ¿Magnífich? |
| AUGUSTO | (Ab galantería.) Sobre tot ballant ab vosté. |
| TUYAS | Aném per parts Augusto. Vosté ha vingut aquí sens objecte. Segóns m' ha dit, viu á Barcelona y passa una part del any á Puigcerdá, aquí no coneix á ningú y lo que més ho justifica es qu' ha hagut de posar al Hostal, luego la séva conducta dintre de la finca es mólt misteriosa. Siguim franch ¿qué ha vingut á fér aquí? |
| AUGUSTO | (Alsantse y ab certa perturbació.) ¡Qué vol que li digui senyora! |
| TUYAS | (Alsantse.) La vritat. |
| AUGUSTO | No m' atreveixo. |
| TUYAS | (Ab coquetería.) ¿Qué li faig pór? |
| AUGUSTO | Lluny d'aixó, senyora. |
| TUYAS | Es que li aseguro que no soch tant dolenta com semblo, y fássis cárrech qu' are ja no parla ab el jutje. |
| AUGUSTO | Suposis una de aquestas passións, aquestas pasións insensatas qu' esclavisen l' home... y que l' obsecan..... |
| TUYAS | ¿La cassera? |
| AUGUSTO | Res, de cassera, senyora. |
| TUYAS | (Bé, li ha costat prou.) (Alt) Miri que l' opinió qu' he format de vosté no 'm dona lloch á creurer qu' hagi vingut en busca d' una aventura escandalosa. |
| AUGUSTO | Aixó may. Lo meu respecte es tant grant com lo meu amor. |
| TUYAS | Allavors 's tracta d' un matrimoni ab regla. |
| AUGUSTO | Era la més bella de las mevas il-lusións. El meu sómnit daurat: peró... |
| TUYAS | Pero qué?... Aquest matrimoni... |
| AUGUSTO | Lo veig imposible. |
| TUYAS | (Ara vá bé). Pero home de Deu, encara creu que no he fet prou per animarlo. ¿Qué pot ser vol que li digui clar y net, que desseguida que l' he vist m' ha sigut simpátich, que m' agrada, que no més indiferent? Aixó ja compren que no ho poden fér las senyoras. |
| AUGUSTO | ¡Ay, ay, mare meva!     (Cau aterrat y ab mitxa basca sobre 'l sofá.) |
| TUYAS | ¡Animo home! ¿Veu? Ara l' ha sobrepés la meva franquesa. |
| AUGUSTO | (Alsantse.) ¡Oh, senyora! ¿Vosté ha cregut que 's tractava de vosté? |
| TUYAS | ¿Donchs d' aquí? |
| AUGUSTO | ¡Deu méu! ¡No era prou desgraciat encare! |
| TUYAS | (¡Pobre xicot!) |
| AUGUSTO | Senyora, jo no tinch paraulas pera esplicarli la pena, la desesperació que sento per una equivocació involuntaria, que no es meva, que jo no 'n tinch la culpa... Ay, jo 'm torno boig. Cregui que jo...... |
| TUYAS | ¿Es dir, que jo m' he equivocat y vosté callaba? Aixó no té escusa. Aixó es una traició. |
| AUGUSTO | ¡No! ¡No ho cregui! ¡Jo trahir á vosté senyora!           (Cau de genolls.) Péguim, mátim. |
| TUYAS | Alsis home, alsis. |
| AUGUSTO | No, no m' alsaré que no 'm perdoni ó bé 'm mati. |
ESCENA XVII
| EMILIA | ¡Oh! (Augusto al veurers sorprés esclama també ab rabia.) |
| AUGUSTO | ¡Oh fatalitat! |
| TUYAS | Bona l' hem feta Geroni! |
| TÓFUL | Apareix pel foro y escandalisat de semblant quadro, alsa las mans al cel y esclama.) ¡Me caso ab ronda! ¡Pobre amo! |
| AUGUSTO | (Alsantse sumament agitat y dírigintse alternativament, are á l' una, are á la altre.) ¡Senyora!... ¡Ah, senyora!.. Li juro senyora!... Senyora li prometo..... |
* ¡Senyor! Perque no hi ha homes aquí! Un home. Jo m' haig de esbravar ab un home!