# Llengua i cultura a l'Alguer durant el segle XVIII: Bartomeu Simon/Text 4

[Càller, 1811. La següent poesia correspon també a l'any 1811 tal com es desprèn del v. 29, on l'autor fa dir a "Alexu" que "Sem già sinch aygns esperant" el retorn a l'Alguer de Bartomeu Simon, que s'havia traslladat a Càller el 24 d'agost de 1806. Ens ha arribat en dos esborranys: A, que seguim per a la nostra transcripció per tal com és més complet que no pas l'altre, tot i que les cobles I-VIII hi apareixen ratllades; i B, sense el respost, on són copiades, plenes de correccions, les cobles I-IX i encara una tercera versió, definitiva i sense cap correcció, de la cobla III. Tots dos esborranys, a més de les lectures ratllades o substituïdes, presenten correccions posteriors, de caràcter gràfic, que per llur interès reportem fidelment. Veg. el Text 5, que compta amb el mateix respost que el present]
Per lo retart del retorn de D. Bartomeu Simó de Càller al Algher, Alexu seu servidor le fa la següent
IMisegnor, abisumeu
que de Algher s'és olvidat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.4
IIJo comens, si no s'enfada, en fer-le la relassió de quanta tribulassió sa ausènzia nos és costada.8 Cada dia és suspirada
perquè òrfans nos ha dexiat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.12
IIITenghi, puis, la sufferènzia de ascultar, si tinch memòria, achesta tràgica història, che li cont am a violènzia.16
Totts am a gran impassiènzia esperem lu resultat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.20
IVSe creyeva sertament che achesta beneita anada apenas fóra durada alguns mesus solament. 24 Ara sem de sentiment che·l retorn és prolungat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.28
VSem già sinch aygns esperant sa molt pressiosa venguda, qui hi ha sempre pusat duda, qui la creyeva al instant. 32 Y·ls de casa, entretant, amargament han plurat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.36
VIPer contar-li achestus fetts no m'és bastant lu papé y al meu estat no cunvé de los diura clars y netts. 40 Si parlessin las paretts entendria lu ch·és passat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.44
VIISi yo li pughés escriura mal com sé tottas las cosas, veuria ancara las rosas ch·espinas se pòdan diura 48 y que ténan rahó de riura veyent lu teatru cambiat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.52
VIIIMa és ver che ancara escrivissi lu che pens y see al meu veura, chi pudria mai preveura che anés tott en desperdissi?56 Però al dia del giudissi se sabrà la veritat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.60
IXPodria dir-li (a, dolu meu!)
lu che me costa y me passa, ma saria parlar massa y tal volta no·l vol Déu. 64 Lu dia de Sant Bartumeu già·l puch tendra segnalat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.68
XGià me'n dech arrecordar y già·l puch tendra present, dia de pena y turment che ha fet y fa suspirar; 72 dia en tott molt singular che grans cosas ha causat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.76
XISa mercè en aquest dia los aygns sous sol cumplir. Un tal dia deghé partir per Càller am a agonia 80 e yo, sighi com se sia, en tal dia he desposat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.84
XIIMa dexiem per un instant fer pronòstich de aygns y dia.
Vuldrà Déu che am a alegria lus gosi de aquí en avant.88 Lu ch·és per ara important és che no foss ausentat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.92
XIIIAchest és lu meu assunt del che m'era distrahït. Su mercet, quan és partit, dexià tott pusat a punt, 96 ma han pres lu punt en demunt los béns que me ha encumanat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.100
XIVÉs ver che primer de anar ha dispost che misegnora com a sua procuradora deghés un tott guvernar, 104 però entrada a cumanar oh, quanta guais ha pruvat! O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.108
XVYo lu see y lu sab ella quant li costa achest guvern. Ha passat vida de infern che l'ha fetta venir vella. 112 Però la cosa més bella és que al vent ha traballat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.116
XVIHa tingut mala fortuna en totts los fruits y en los preus; no n'ha pugut treura'ls peus a m·empegnu en cosa alguna. 120 Culpa no n'ha té ninguna
perchè·l gastu era subrat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.124
XVIIGià pott saber, misenyor, che faltant lo cap de casa tots ordénan, cada u y nasa
y no se osserva rigor. 128 No avent amor ni timor encara l'orde és mudat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.132
XVIIIMisenyora s'és fiada ara d'u, ara d'un altre. Algú de mi més escaltre
l'avrà tal volta engagnada, 136 y axí la casa és anada com see che l'han informat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.140
XIXMe chexiava a misegnora, le dieva lo que passava. A les voltes m'ascultava y que remediat lu fóra,144 ma una serta servidora me feva sempre enculpat. O qu·és l'infern congiurat, o qu·és volontat de Déu.148
XXElla sempre am a bonesa, dunant a totts massa crèdit, moltes voltes en descrèdit ha pusat la mia esatesa. 152 Però yo, ab gran firmesa, lo meu honor he guardat. O qu·és l'infern congiurat,
o qu·és volontat de Déu.156
<references>