# A Elvira

A Elvira
Elegia A la meva néta Elvira Sellent i Arús
Després de tot, jo no comprenc, Senyor, com m'heu donat la força necessària per suportar aquest tràgic pensament sense morir sota el seu pes: és morta! Morta ací baix, on la volíem viva! S'han clos per sempre els dolços ulls oberts a un món que li era escàpol; s'han clos per sempre els llavis on l'aurèola brillava d'un somriure que tenia quelcom d'angelical, fet de puresa i de bondat interior... ¿Per Què volíem retenir contra la mort aquest tresor de gràcies? ¿No sabíem tal volta, encara, que la mort és sorda quan ha triat la víctima? ¿Per què, al començ del teu camí, tot just quan tot reneix, tu ens has deixat, oh, Elvira!, flor a mig obrir que un vent gelat marfon, somni truncat, il·lusió perduda? ¿T'hem de plorar nosaltres, que ens pensàvem tenir la mort més pròxima que tu? Però no ets tu que ens deixes —el teu cor no pressentí que se n'anava—; és ella que se t'enduu furtivament... I ara de tu, què ens restarà? Records, records de tants moments viscuts; coses i coses que constantment ens parlaran de tu, reavivant la dolorosa llaga, i, en nostres cors dilacerats, l'enyor, l'enyor inútil del que es perd per sempre.
Hem deixat a la fossa la figura disminuïda d'aquell cos que fou gràcil, adés, i amb un semblant de vida, com qui colga en un sot un pom de roses que es van marcint de pressa. Amb ell hi hem clos —premut el cor d'angoixa— tot allò que era en tu: la benaurança que sobreeixia dels teus ulls; el goig d’estimar i ser estimada; la divina suavitat del teu somrís; els somnis del teu front innocent i les dolces paraules que ens diries si, amb mà despietada, no hagués tos llavis segellat la mort.
L’ànima seva torna a Vós, Senyor, i aquesta certitud ens acompanya. Però nosaltres som humans, i ens dol el que hem perdut; ens dol el buit que deixa al nostre entorn, no l’ànima que ja, entre els àngels, és feliç, sinó la resplendor que d’ella ens pervenia a través del seu cos; i el cos mateix, el que hem vist i tocat, el que era gaudi dels nostres ulls embadalits i vèiem créixer prop nostre com un arbrissó, gerd i florit de belles prometences. Oh, terribilitat del pensament que no es pot aturar! La nit s’acosta —silenci, fosca, soledat, paüra— i ara, per primer cop, la tendra imatge, carn de la nostra carn, reposarà no pas, com sempre, en l’aixopluc dels pares, sinó allà dalt, en llit de fusta, immòbil, freda i callada —quin horror, Senyor!— i potser encara, per un últim rastre de vida corporal, podrà sentir,
com un eco apagat del món que deixa, aquesta pluja que ara va caient...
Atura't, pensament! Oh, quina nit! Oh, quina nit de llàgrimes, aquesta!
| Nous goigs a llaor del Sant Crist d'Igualada. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 317 |
| A Elvira. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 321 |
| Nadala. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 324 |
| Invocació. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 325 |
| El poeta i la musa. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . | 326 |