OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si Deu del cos la mia arma sostráut

XXXIII.
Si Deu del cos la mia arma sostráut
no 'm planyerán sinó mos cars parents
car mos amants no 'm son tan benevolents
qu' en aquell cas no 'ls calga dir ploráu
escas lloguer es dat á mon treball
com no só plant de pena sostenguda
é si rahó no pot ser coneguda
culpa no 'm han pus bon voler los call.
E d' açó 'm planch é quedament treball
é dins mi plor é calle com á mut
y firme cell qui 'm degra ser escut
trencant mon cor é crit de mi no sall.
Est es amor qui 'm trenca lo pensar
que per null temps seré per vos amat
é per açó jo 'm trob desesforçat
car tot afaig porta en vos l' esperar
Dels amadors me vull ben informar
si es amor en desesperat cor,
é si es viu perquè de fet no mor
com per amor no pot amor mostrar.
No diré pus, mes contemple cascú
l' estat d' aquell qui en tal cas se véu,
mes guay de mi que tot lo cas es méu
donchs no déu fer que no 'm plore algú.
Los mals d' amor son pochs al juhí comú
car en pochs cáu aquesta passió
é tal dolor no la sent la rahó,
sinó á si no pot jutjar algú.
Aquell coneix la dolor de la mort
que en forca es esperant rebre volta,
cell qui á bé la vida en delits volta
de tal dolor no pot fér bon report.
Es verijat si part am en recort
que mólts passats morir ne sostengueren
coneixerém quanta dolor hagueren
pus que morir los fon millor soport.
Sens causa gran null acte gran se fá
perçó cascú pot haver coneixença
que 'l hom havent d' amor poca temença
tant ardiment gran dolor li portá.
Metge en lo mòn saber no li bastá
sentir lo mal que lo malalt soferta
mes per senyals en la part descuberta
porá jutjar l' hom en quin punt está.
En axí pren al hom d' amor poncell
no pot sentir passió mes veu l' acte
d' aycell qu' en sí porta lo gran caracte
d' amor que may contra sí vol consell.
Si com empeny ballesta lo quadrell
aytant com pus la sua força basta
la voluntat del hom é dona casta
tant quant amor sa força está en ell;
en contra amor no valguè saviesa
sinó Davit s' en fóra ben defés
savis mòlts no hagueren tant empres
si contra amor valgès alguna empresa.
Tornada.
Plena de seny, per no esser entesa
la mia amor porá escapar sens mérit
é sabme grèu com no hauran demerit
per mon parlar no fahent laus palesa.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si col malalt qui 'l metje lo fá cert

LXXXI.
Si col malalt qui 'l metje lo fá cert
que no 's pot fér que de la mort s' escap
Si de verí no béu un plen anap
é lo perill no li está cubert,
ne pren ami qui vull esperimént
mòlt perillós é sens ell no puch viure,
lo delitar per mort se pot escriure
é tem l' afaig ab la mort egualmènt,
¿Qui es aquell estimant lo turmènt
é lo perill en que ma arma está
vehentse prop d' hon créu que tost perdrá
ço perquè fon venguda al món present?
Én dupte estich, la mia arma tremola
que no consent que mat á mi mateix,
é d' altra part mort certa no 'm jaqueix
jo 'm desesper de ma esperança sola.
En lo méu coll ja veig penjar la mola
é lo gran fons hon seré trabucat,
si donchs mercè no vol haver tallat
la corda forta mes coltell no esmola;
mercé deman ab veu espahorida
mostrant negar al qui permis request
vos no guardéu que mostre pahoruch gest
mes pietat sia en vos complida.
Puix que per vos pot ésser bé sentida
la part d' amor que jo no puch mostrar,
vulláu un poch la pensa enpatxar
en quin fil prim penja la mia vida.
Jo só aquell qui del carcre l' han trèt
y ab torbat pas va á pendre cruel mort
que no he pas remey n' altre conort
sinó mercè del qui juhí ha fét.
James d' amor fon un cas tan estret
qual es aquest del qual no puch fugir,
per hu só cert de la vida finir
l' altre 's verí per apagar ma set.
O vos, qui sóu causa de mon perill
é fins ací no merexeu gran colpa
poca mercè de present vos encolpa
si per defalt d' aquella prench exili.
Tornada.
Lir entre carts, no véu degun perill
fin amador, é si 'l véu punt no 'l tém;
tot cas es poch essent lo pus estrem
lo torre gran li sembla grá de mill.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Sens lo desig de cosa deshonesta

XIV.
Sens lo desig de cosa deshonesta
d' hon vé dolor á tot enamorat,
visch dolorit desijant ser amat
é parho be que no' us vull deshonesta;
ço que mes am de vos es vostre seny
é los estats de vostra vida casta
mòlt no deman car mon desig no basta
si no en ço que honestetat ateny.
L' enteniment en vos amar m' enpeny
é no lo cos ab voler deshonest
tíram á vos un amigable gest
ab sentir prim qui desperta desdeny;
tant está pres lo meu enteniment
per mòlta part del vostre que li alta
que 'm tol sentir me fá la carn malalta
d' un tal dormir que pert lo sentiment.
No cesará lo meu egual talent
puix móu de part que no 's cansa, n' esfarta,
car l' esperit tot lo finit aparta
no es en cos lo seu contentament;
de vos deman la voluntat guanyada
cella qui es en l' arma infinida
la part d' amor que pot esser partida
en lo meu cor no hí es mòlt esforçada.
Si com lo foch creix la sua flamada
quant li son dats mòlts fusts perqué 'ls aflam,
ella donchs, creix é mostra major fam
com pot sorbir cosa que 'l sia dada,
ne pren á mi car ma voluntat creix
per los desigs presentats en ma pensa
é remoguts serials fer ofensa
car d' altra part ma voluntat no 's peix.
Mon pensament mostra que m' entristeix
quant entre gents estich mut é pensiu
lla donchs amor peix sos fills en lo niu
que dins mon cap ha llonchs temps que nodreix,
est es aquell voler sens algun terme
per ço amor de mi no 's partirá
aquell amor qu' en nostra carn está
no net al amor lo no cansable verme.
Tornada.
Plena de seny, mon enteniment ferme
en ço que may amador lo fermá,
é si fallesch ver amor fallirá
millor de tots hauré nom si 'm conferme,
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si apres grans mals un be 'm será guardat

XVII.
Si apres grans mals un be 'm será guardat
mos guanys é plants en delits convetrán
apres los mals los bens millors parrán
e' bé no val tant com no es preat.
Rey pot ser dit lo pobre dins sa pensa
per un petit do que li sia ofert
é lo rich hom de llarguesa desert
gran suma d' or pobretat no 'l defensa.   Mon pensament embolt en amor pensa
com tot son bé d' aquest lloch puscha traure
no piados amor lo véu mort jaure
durar no déu lo comport del qu' ofensa
per mal de mi romp sos costums amor
é fá mentir los qui d' ell han escrit
esperiment en mi es defallit
amor desdiu ser en tal cas senyor.   Sí com el sol escalfa ab sa calor
totes les parts que son dessus lo cel
escalfa amor cascunt cor de son zel
sinó 'l de vos qui es ple de fredor
d' hon ve lo glas qui tanta fredat porta
fahent contrast al calt que 'l amor gita
los hermitans fá surtir de l' hermita
los grans delits entren per esta porta.
Del foch d' amor Phedra no fonch estorta
requerre volch Ipolit son fillastre
é Lançalot hac en amor tal astre
que 'n fó request per dona que 'n fó morta,
O cruels fats vos qui fes jutjament
que jo amas un cor de carn tan dur
feulo ser moll manantli que no dur
que ab ull cast denegue mont talent.
Amor es tal que fets injusts consent
mes james fon tant injust com aquest
car yo guaymen lo cor é romp lo test
e vos sou prop que 'm siáu mal volent
ma pensa es en vos pensar embolta
esli forçat d' altra part no la tiren
é vostres ulls en guardar mi no 's giren
é mostran bé que pensa 'n teniu tolta.   Si amat sò festa 'n déu ésser colta
car en lo mòn un cos será guanyat
axí lo cel fa gran solemnitat
com del infern una arma pot ser tolta,
los cantadors ab melodia canten
los trobadors á fer dictats acuyten
los aldeans salten, corren é lluyten
los amadors d' amar bé no s' espanten.
Tornada.
Plena de seny, mòlts homens son que'svanten
que han be vist amor é conegut
portant d' aquell escrits en llur escut
no l' han sentit é de sos fets s' espanten.
# Obras del poeta valenciá Ausias March/Si com aquell qui per sa infinitat

XX.
Si com aquell qui per sa infinitat
no pot ésser de res finit content
si que res fér ab algun element
en son delit no l' haurá contentat
per l' imperfet lo delit munde posa
e sinó 'n Déu sa pensa no satura,
axí Amor vos amant m' assegura
tot lo restant del mòn me fá gran nosa.
En vos pensant ma pensa es enclosa
domda 's per vos ma voluntad no farta
car mon desig la té cativa ab carta
que res no vol ne demanar no gosa,
no 'm maravell si jo am à vos tant
coneixentvos, vehentvos é sentint
al méu voler lo saber lo desmint,
lo méu saber al voler va devant.
Jo 'm maravell com no 'm muyr desijant
crehent en vos esser lo paradis
é no se hom que 'n vos aytant sentís
que no 's mostrás de vos ésser amant.
No 'm llóu de tant que 'n saber tots los pas
més per amor he sentit mes en vos
Amor ha fet des seus bons servidos
del pech, sabent, é franch del pus escas.
A desijar mon desig no es llas
mes la valor vostra mes ne mereix
en estimar hom bé no la compleix
no us am' assats aui amant no esclatás.
Ja per amor amadors morts ne son
é jo so viu y en fer no rest igual
la causa d' hon los vench aytan de mal
no es tan gran com la que mi confon.
E puix semblant de vos james no fon
jo degra ser sus tots avantatjant
nou pensament Déu me pogrà hover dat
que no servis á pus á fer al món
sino en vos per tostemps contemplar,
car jo conech que meriu vaga pensa
é sabme greu com no 'm trob tal defensa
que no 'm jaquis altra pensa acostar.
Tornada.
Lir entre carts, ço que 'm fa vos amar
no 'm entra pas solament per la vista,
vostre esperit es aquell qui 'm conquista
e com de mi no 'us mostrau desaltar.
# Val mes!

VAL MES!
—Si 'm volíau dar l' amor—jo també us la donaria. —¡Que diria lo meu pare,—la mare quan ho sabria y també los meus germans—que jo 'n fos tan atrevida que n' hagués donat l' amor—á un que no 'l coneixia! —Si no me la voléu dar—á ferme frare aniria del ordre dels caputxins,—al mòn renunciaria. —No vos fassáu frare, no,—que no es pas la vostra vida: dormiréu en llit de pots,—sense llansols ni camisa; estaréu mortificat,—y hauréu de portar cilicis; quatre vóltas la semana—s' hauréu de dar deixuplinas; quan aniréu pels carrers—no podréu parlar ab ninas. Val mes que 'ns casem los dos,—y viurem ab alegria.
# Veles e vents

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
Veles e vents pot tenir els següents significats:
* Veles é vents han mon desig cumplir, a Obras del poeta valenciá Ausias March publicadas tenint al devant las edicions de 1539, 1545, 1555 y 1560 per Francesch Fayos y Antony, sócio corresponsal de Lo Rat-Penat, Societat d'amadors de les glories de Valencia y son antich realme, acompanyadas d'un prólech. Joan Roca y Bros, Barcelona, 1884.
* Veles, e uents / han mon desig cumplit, a Les obres del valeros y extrenu caualler uigil y elegantissim poeta Ausiàs March. Manuscrit de la Real Biblioteca El Escorial, Sig. L.III.26. 1546-1547.
# Va, pensiero

| Va, pensiero, sull'ali dorate; Va, ti posa sui clivi, sui colli, Ove olezzano tepide e molli L'aure dolci del suolo natal! Del Giordano le rive saluta, Di Sionne le torri atterrate... Oh mia patria si bella e perduta! O membranza sì cara e fatal! Arpa d'or dei fatidici vati, Perché muta dal salice pendi? Le memorie nel petto raccendi, Ci favella del tempo che fu! O simile dei Solima ai fati Traggi un suono di crudo lamento, O t'ispiri il Signore un concento Che ne infonda al patire virtù! | Vola pensament amb ales daurades, Atura't en els prats i els cims, On s'olora la dolça fragancia, De l'aire dolç de la terra natal! Saluda les rives del Jordà I a les destruïdes torres de Sion, Oh la meva pàtria, tan bella i abandonada! Oh record tan plaent i fatal! Arpa d'or dels fatídics profetes Perquè penges silenciosa del salze? Reviu en els nostres pits el record Parla'ns del temps que fou! Al destí de Solima Jerusalem Canta un aire de cru lament Que inspiri al Senyor una melodia Que infongui virtut al patiment! |
# Valter e Griselda

* Historia de Valter e de la pacient Griselda, per Francesco Petrarca, traduït per Bernat Metge, part de Lo sompni (1891)
* La historia de Valter e Griselda, per Francesco Petrarca, traduït per Bernat Metge, part de Histories d'altre temps (1910)
# Una matinada fresca

1. Una matinada fresca, ara va de bo, (bis) vaig sortir per ‘nar a caçar, ara va de bo, vaig sortir per ‘nar a caçar, ara va de bo, que de bo va.
2. No en trobo perdiu ni guatlla, ara va de bo, (bis) per a poder- l i t i r a r, ara va de bo, per a poder- l i t i r a r, ara va de bo, que de bo va.
3. Sinó una pobra pastora, ara va de bo, (bis) que guardava el bestiar, ara va de bo, que guardava el bestiar, ara va de bo, que de bo va.
4. Ja la trobo adormideta, ara va de bo, (bis) a la vora d’un canyar, ara va de bo, a la vora d’un canyar, ara va de bo, que de bo va.
5. De tan boniqueta que era, ara va de bo, (bis) no la goso despertar, ara va de bo, no la goso despertar, ara va de bo, que de bo va.
# 5. Torna el maig, floreix el camp

Torna el maig, floreix el camp, bufa la brisa, tan tèbia i suau, i remorós corre ara el rierol.
L’oreneta torna al teulat comfortable i s’afanya a fer-s’hi la cambra nupcial: l’amor hi ha de viure, allà dins.
Hi arriba carregada, de tot arreu, de peces toves per al llit de nuvis, de peces càlides per als menuts.
Ara els esposos hi viuen fidelment junts, el que l’hivern separa ho ajunta ara el maig, que, als qui s’estimen, sap com uní’ls.
Torna el maig, floreix el camp, bufa la brisa, tan tèbia i suau. Només jo no en puc treure res.
Si primavera tot amor uneix, només és al nostre que ella no arriba, i en són les llàgrimes l’únic profit.
# ARMJR/En Joanet de sa gerra

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
ARMJR/En Joanet de sa gerra pot tenir els següents significats:
* ARMJR I - 1896 (1a ed.)/En Juanet de sa jerra
* ARMJR I - 1915 (2a ed.)/En Juanet de sa jerra
# 40 cançons populars catalanes/Montanyes de Canigó

Montanyes de Canigó, fresques sou i regalades, sobre tot ara a l'estiu,
que les aigues són gelades
Sis mesos m'hi som estat
sens veure persona nada,
sinó lo rossinyolet,
que en eixint del niu cantava.
Lo rossinyolet s'es mort,
l'anyorança m'hi ha agafada si ne som caigut malalt
d'una crudel mala gana.
Ningú no'm coneix el mal,
ningú coneix lo que'm mata,
sinó una nina que hi ha
que l'amor me'n té robada.
# 40 cançons populars catalanes/Quatre paraules

Fer historia de tots els reculls i meritissims estudis que s'han publicat sobre aquesta hermosa branca folk-lorica seria feina llarga, i aquests quatre mots, posats sols amb l'intent de presentar aquest nou recull, s'allargarien massa. Solament fem constar que no tenim la vanitat de dir que la present colecció sigui una cosa perfecta: ens ha guiat senzillament el bon intent d'oferir un tresor de cançons a tothom, en general, a molt bon preu. Donem no més la melodia sola, pura com els llavis de les noies que la canten, ajudant a la seva senzillesa pagesivola l'inspirada poesia que li fa companya, pera que tots els que ja'n canten alguna puguin apendre-n de noves per breçolar els nens, per distreure la pensa emboirada o per taral·lejar-les durant el treball per fer més entretinguda la feina. I si algun d'aquests intents nostres s'acompleix, donarem per ben corresposta la nostra tasca, senzilla i ben agradosa de fer.
# 40 cançons populars catalanes/Taula

| | Pags. |
| Quatre paraules | 5 |
| La mala nova | 7 |
| Els estudiants de Tolosa | 11 |
| Capitel·lo | 15 |
| La ploma de perdiu | 19 |
| La Dama d'Aragó | 21 |
| El testament d'Amelia | 24 |
| La presó de Lleida | 27 |
| Blancaflor | 31 |
| El comte Arnau | 35 |
| Els tres Tambors | 38 |
| La filla del Carmesí | 40 |
| La tornada del cavaller | 47 |
| Montanyes de Canigó | 49 |
| El Pardal | 51 |
| El Rossinyol | 54 |
| El Noi de la Mare | 56 |
| Cançó de Nadal | 58 |
| L'estudiant de Vich | 62 |
| La noia d'Empordá | 65 |
| L'hereu Riera | 67 |
| El Mariner | 71 |
| El Mestre | 74 |
| Mariagneta | 77 |
| Caterina d'Alió | 80 |
| | Pags. |
| El mal ric | 85 |
| La nina encantada | 88 |
| Montanyes regalades | 90 |
| Sant Ramon | 92 |
| La Filadora | 94 |
| L'Hostal de la Peira | 96 |
| La Pastoreta | 99 |
| Presents de boda | 101 |
| La mort de la nuvia | 103 |
| La filla del marxant | 108 |
| La fugida | 114 |
| La Mare de Déu | 116 |
| Els fadrins de Sant Boi | 118 |
| El bon caçador | 121 |
| Plany | 123 |
| Els Segadors | 125 |
# ARMJR/En Joanet i es set missatges

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
ARMJR/En Joanet i es set missatges pot tenir els següents significats:
* ARMJR I - 1896 (1a ed.)/En Juanet y es set missatjes
* ARMJR I - 1915 (2a ed.)/En Juanet y es set missatjes
# 40 cançons populars catalanes/La presó de Lleida

A la ciutat de Lleida n'hi ha una presó: de presos mai n'hi manquen,    petita bonica, prou n'hi porta-l baró,    lireta liró Hi ha trenta tres presos; canten una cançó, l'ha treta i l'ha dictada lo més jove de tots. La nina se·ls escolta de dalt del mirador, a cada posadeta ne devalla un graó Los presos se n'adonen i paren la cançó — Canteu, canteu, bons presos canteu-ne la cançó — Com cantarem, senyora si estem en greu presó? — Que us falta menjâ o beure o us quiten la racció? — No·ns falta menjâ i beure, ni·ns quiten la racció, lo que·ns falta, senyora, les claus de la presó. — Canteu, canteu-ne, presos, acabeu la cançó, acabeu-la, bons presos, que me·n captiva·l sò. Aniré al meu pare: recaptaré·l perdó.
Qui es que l'ha dictada tant bonica cançó? — Lo del barretet negre, lo més jove de tots.— Ja se'n va an el seu pare a demanar-li un do. — Ai pare, lo meu pare, jo vos deman un do: no vos deman Valencia, ni tampoc Aragó, ni tampoc Barcelona, ciutat de gran valor. — Ai filla Marguerida, quin do vols que jo 't dó. — Ai pare, lo meu pare, les claus de la presó. — Ai filla Marguerida, això no pot ser, no: los presos fugirien. Com quedaria jo? Digues per què vols, filla, les claus de la presó? — Ai pare, lo meu pare, per treure-n l'aimador. — Ai filla Marguerida, quin es ton aimador? — Ai pare, lo meu pare, lo més petit de tots. — Ai filla Marguerida, això no pot ser, no: han cremat La Garriga, Conflent i Rosselló.
— Dels presos que allà canten, digau, què'n fareu vós? — S'acosta'l sant dissabte: los penjaran a tots. — Ai pare, lo meu pare, no pengeu l'aimador. — Ai filla Marguerida, serà'l primer de tots: les cordes són filades que'n costen a pes d'or. — Ai pare, lo meu pare, pengeu-m'hi a mi i tot; feu les forques de plata, feu-ne los dogals d'or, i a cada cap de forca poseu-hi un pom de flors perquè la gent que passi sentin la bona olor, resin un pare nostre per l'ànima dels dos, i diguen: «¡Ai la trista que ha mort per l'aimador! Déu la perdó, floreta, jardí de cada flor». — Qui es aquesta donzella que es morta per amor? — Néta es del rei d'Hungria, parenta d'Aragó.— Déu l'haja perdonada la filla del baró.
# 6. Pren, doncs, on ets, les cançons meves

Pren, doncs, on ets, les cançons meves, les que ara, aimada, jo et cantava, canta-les, en fer-se fosc, als sons dolços del llaüt.
Mentre el roig de la posta avança cap al mar silent i blau i es fon el seu últim raig rere el cim d’aquell pujol,
cantaràs el que jo cantava, el que, del meu pit brollant, tot senzillament sonava sols conscient del seu deler:
que, així, les cançons estovin això que ens separa tant, i el cor enamorat obtingui allò a què s’ha consagrat.
# 40 cançons populars catalanes/Sant Ramon

La Mare de Déu — son fill n'envolcava, i estant-lo envolcant — n'es nada una planta: nasqué Sant Ramon, — fill de Vilafranca, confessor de reis, — de reis i de papes. Confessava un rei — que en pecat n'estava. El pecat es gros,— Sant Ramon ploràva. «No ploreu, Ramon, — que'l pecat s'acaba.» Ramon se'n va a mar — a llogâ una barca.
El barquer li diu—que n'està embargada: no'n pot embarcar—capellans ni frares, ni estudiants—de la capa llarga. Mireu en Ramon—quina n'ha pensada: tira'l seu manteu—per servir de barca, i lo gaiatet—per arbre posava, i amb l'escapulari—gran vela n'alçava, i amb el sant cordó—bandera molt santa. Montjuic el veu,—vaixell assenyala; tots els mariners—surten a muralla. «Jesús! Què es allò?—Es galera o barca?» No n'es vaixell, no,—ni galera armada, que n'es Sant Ramon—que ha fet un miracle. Santa Caterina—toquen les campanes. La Mare de Déu—un roser plantava; d'aquell sant roser—va florî una branca: nasqué Sant Ramon,—fill de Vilafranca, confessor de reis,—de reis i de papes. Confessava un rei—que en pecat n'estava: el pecat es gran,—Ramon se n'esglaia. El traidor del rei—li amenaçava que li pegaria—si no'l perdonava. Ramon se'n va al port—a llogâ una barca: «Barquer, bon barquer,—vols llogâ una barca?» «No pot ser, Ramon:—totes són llogades; no puc embarcar—capellans ni frares, ni'ls de Sant Francesc,—ni'ls que van descalços, sinó escolanets—de la cota llarga.» Sant Ramon beneit—ja'n va fê un miracle: tira capa a mar—per servir de barca, el seu gaiatet—per arbre hi posava, i amb el seu cordó—bandera molt santa. Quan es alta mar—Montjuic senyala; tots els mariners—juguen dalt muralla; pensen que era nau,—i va ser un frare, va ser Sant Ramon,—que ha fet un miracle.
# Hou, hou quina maravella

Esta nit es nat vn chich de la mes bella Señora sens poder trobar abrich aquil cel y terra adora entre la mula yl bou hou hou: restant sa mare donzella quina marauella.
Dauall dun roin portal y de vna pobre mare naix lo rey vniuersal pera que lo mon repare sens tenir tan sols un sou hou hou: si no la pura mamella quina marauella.
Lo infant no te bolquers ni sa mare ab que comprarlos y josep no te diners ni troba de qui amprarlos ni en la olla carn ni bou hou hou: ni prou pa en la sistella quina marauella.
Lucifer va tot torbat
per no entendre aquest misteri de tot lo veig contrastat puix perdrá prest son jmperi bramant ne va com un bou hou hou: be podrá portar esquella quina marauella.
Adam y Eua cantant estan ab molta alegria y Jhs está plorant de fret dins de la stablia y la stancia totas plou hou hou: sens carbo ni vna estella quina marauella.

## Bibliografia

* «Hou, hou quina maravella : Villancicos del siglo xvi». El Archivo, I (1964), 34, pàg. 270-1.
* Romeu, Josep. «La canción popular navideña, fuente de un misterio dramático de la técnica medieval». Anuario Musical, XIX (1964), pàg. 179.
* Sanchis Guarner, Manuel. «Les nadales valencianes antigues». A: Cançoneret valencià de Nadal, 2ª edició. València: Gorg, 1973, pàg. 21 (Els Quaderns, 3). ISBN 84-85050-09-6.
* Romeu, Josep. Poesia popular i literatura: estudis i textos. Barcelona: Curial, 1974, pàg. 91-2 (Biblioteca de cultura catalana, 10). ISBN 8472560325.
* Cabré, Jaume; Mira, Joan F.; Palomero, Josep. Història de la literatura catalana amb textos. Barcelona: Edicions 62, 1979, pàg. 90 (Didàctiques, 5). ISBN 84-297-1515-0.
# Hàmlet

EDITORIAL CATALANA, S. A.-Mallorca, entre 257 y 259-Barcelona
Claudi, rei de Dinamarca. Hàmlet, son nebot, i fill del rei anterior. Polònius, xambel·là del regne. Horaci, amic d'Hàmlet. Laertes, fill de Polònius. Voltimand, cortesà. Corneli, íd. Rosencrantz, íd. Guildenstern, íd. Osric, íd. Un cavaller, íd. Un sacerdot. Marcel, oficial. Bernardo, íd. Francesc, soldat. Reinaldo, criat de Polònius. Fortimbràs, príncep de Noruega. Un capità. Un ambaixador. L'ombra del pare d'Hàmlet. Gertrudis, reina de Dinamarca i mare d'Hàmlet. Ofelia, filla de Polònius.
Senyors, dames, oficials, comediants, fossers, mariners, missatgers i servents.
# Horacianes/L'abella

Sents tu l'abella brunzir? Escóltala com en vers gnòmich modula màximes:
«Si tenim ales, volèm!... llansèmnoshi per la serena blavor llumínica!... De tota cosa les flors balsàmiques trièm, xupèmne la mel recòndita, sense esfullarles; y arreu consérvisen l'encant, sens ferhi ni dany ni màcula...
Observèm l'ordre, la lley harmònica, el treball sabi, la forma eurítmica, la gran concordia... Mes, si cal, sàpiga nostra justicia clavar com Nèmesis sa fletxa, encara que'n resti víctima!»
Sents tu l'abella brunzir? Escóltala com en vers àtich modula màximes.