OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decret 113/1985, de 22 de juliol, del Consell de la Generalitat Valenciana, pel qual s'aprova la nova denominacio del Municipi de Quart de les Valls

L'Ajuntament de Cuart de les Valls (València), en sessió celebrada el dia 25 de febrer de 1982, acordà de sol·licitar el canvi de l'actual nom del Municipi pel de Quart de les Valls.
El Gabinet d'Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia de Quart de les Valls. La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d'Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l'article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels Municipis de la Comunitat Valenciana. En atenció d'aquests motius, vist l'expedient instruït per l'Ajuntament de Cuart de les Valls per a l'alteració de la denominació actual per la de Quart de les Valls, i d'acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació, en la qual s'acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell en reunió del dia 22 de juliol de 1985,
Article únic L'actual Municipi de Cuart de les Valls es denominarà Quart de les Valls. Les referències que a l'antic nom haguessen realitzat els òrgans de l'Estat o altres organismes públics s'entendran fetes d'ara endavant a la nova denominació.
València, a 22 de juliol de 1985
EL Conseller de Governació, FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l'alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Quart de les Valls a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Quart de les Valls

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 113/1991 sobre la denominació oficial del municipi de Gaianes

L’Ajuntament de Gayanes, en la sessió del dia 2 de juny de 1990, va sol·licitar el canvi del nom actual del municipi per la forma tradicional en valencià de Gaianes.
La Direcció General de Política Lingüística de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència considera correcta en valencià la grafia de Gaianes.
La Llei de la Generalitat Valenciana 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Govern valencià determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
Per tot açò, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament de Gayanes per a l’alteració de la denominació actual per la forma tradicional en valencià de Gaianes, i de conformitat amb la proposta elevada pel Conseller d’Administració Pública, en la qual s’acredita l’acompliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Govern valencià en reunió del dia 26 de juny de 1991,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de Gayanes de la província d’Alacant adoptarà la forma tradicional en valencià de Gaianes. Les referències que a l’antic nom hagueren estat realitzades pels òrgans de l’Estat i altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
Valencia, 26 de juny de 1991.
El President de la Generalitat Valenciana,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller d’Administració Pública,
EMÉRIT BONO I MARTÍNEZ

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992, de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de Gaianes a la Viquipèdia
* La pàgina web de l’Ajuntament de Gaianes

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d’ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Decret 106/1984 sobre la denominació oficial del municipi de l'Alcúdia de Crespins

L’Ajuntament d’Alcúdia de Crespins (València), en sessió celebrada el dia 30 d’abril de 1980, acordà sol·licitar el canvi de l’actual nom del municipi pel de l’Alcúdia de Crespins.
L’Institut de Filologia Valenciana de la Universitat de València i el Gabinet d’Ús i Ensenyament del Valencià de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència consideren correcta en llengua valenciana la grafia de l’Alcúdia de Crespins.
La Llei de les Corts Valencianes 4/1983, de 23 de novembre, d’Ús i Ensenyament del Valencià, disposa en l’article 15.1 que correspon al Consell de la Generalitat Valenciana determinar els noms oficials dels municipis de la Comunitat Valenciana.
En atenció d’aquests motius, vist l’expedient instruït per l’Ajuntament d’Alcúdia de Crespins, per a l’alteració de la seua denominació actual per la de l’Alcúdia de Crespins, i d’acord amb la proposta elevada per la Conselleria de Governació, en què s’acredita el compliment de les prescripcions exigides en la legislació vigent, amb la deliberació prèvia del Consell, en la reunió del dia 1 d’octubre de 1984,
Decrete:
Article únic
L’actual municipi de l’Alcúdia de Crespins es denominarà l’Alcúdia de Crespins. Les referències que a l’antic nom realitzen els òrgans de l’Estat o altres organismes públics s’entendran fetes, d’ara endavant, a la nova denominació.
València, 1 d’octubre de 1984.
El President de la Generalitat,
JOAN LERMA I BLASCO
El Conseller de Governació,
FELIP GUARDIOLA I SELLÉS

## Decrets que regulen l’alteració dels topònims valencians

* Decret 74/1984 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians
* Decret 58/1992 de regulació de l'alteració del nom dels municipis valencians

## Enllaços relacionats amb el decret i el municipi

* La publicació del decret al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
* El municipi de l’Alcúdia de Crespins a la Viquipèdia
* La pàgina web de l'Ajuntament de l’Alcúdia de Crespins

## Enllaços diversos

* Llista dels municipis del País Valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que han adaptat el topònim en valencià
* Llista dels municipis del País Valencià que tenen el topònim oficial diferent de la forma tradicional en valencià
* Llista dels decrets que oficialitzen els topònims en valencià
* Llista de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua dels municipis valencians
* Pàgina Eines de Llengua de la Coordinadora de Dinamització Lingüística del País Valencià sobre els canvis de denominació dels municipis del País Valencià
* Llei d'ús i ensenyament del valencià
* Pàgina web del Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, DOCV, que quan es va publicar aquest decret era el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, DOGV
# Flor d'enamorats/Si al que de vós s'enamora

Si al que de vós s'enamora prest li mostrau ben voler, de tants servidors, senyora, digàu què n'havèu de fer.
Ab variable esperança teniu dos mil decebuts y'ls guanyats són los perduts, tanta es la vostra mudança; no siau enganyadora, declaràu vostre parer; de tants servidors, senyora, digàu què n'havèu de fer.
D'axò ningun bé s'espera, despedíu la veritat, qu'es cercar desamistat entre jovens de manera;
si en vós virtut atesora, responèu prest si pot ser; de tants servidors, senyora, digàu que n'havèu de fer.
# Flor d'enamorats/Si us confessau, senyoreta

Si us confessau, senyoreta, fèu que'm demanèu perdó; ay, mudança n'havèu feta! nunca m'ho pensara jo.
Perdó es bé que'm demanèu puix tant m'havèu enujat, perque lo que vull no fèu me trobe mólt desditxat, fèu com a dòna discreta en mudar de condició; ay, mudança n'havèu feta! nunca m'ho pensara jo.
Hanme dit qu'est altre dia a un jove servidor li demostraveu favor ab gran plaer y alegría; si es axí, no es perfeta
vostra amor y condició; ay, mudança n'havèu feta! nunca m'ho pensara jo.
En absencia y en presencia se demostra l'amistat, l'amich en necessitat, la leal dòna en absencia, y puix no sóu imperfeta vos pinta fòra rahó, ay, mudança n'havèu feta! nunca m'ho pensara jo.
# Flor d'enamorats/Teniu fermes esperances

Teniu fermes esperances que no us demostraré amor; no perçò hi hà disfavor.
Es de homens esforçats contrastar contra fortuna y no témer cosa alguna los que són enamorats: si seguesch mes honestats ab ma discreció y primor, no perçò hi hà disfavor.
Ja sé mólt bé qu'es dona! ab criança y molejar als homens lo festejar y a les dònes la honestat; si algun temps dissimulat
ha per ventura'l meu cor, no perçò hi hà disfavor.
Regíuvos discretament tot ab compàs y sahó, guardàu qu'es mólta rahó no dar que dir a la gent; y si no dich lo que sent a vostre gust y sabor, no perçò hi hà disfavor.
# Flor d'enamorats/Ulls y cor en gran debat

Ulls y cor en gran debat estan desijant saber qui s'enamora primer.
Los ulls diuen que l'amor la claror los ha llevat, lo cor diu qu'està clavat ab sagetes de dolor, estos dos ab gran tristor estan desijant saber qui s'enamora primer.
Los ulls de tan sols mirar sentiren mólt gran fatiga, donchs del cor no hi hà que diga lo que sent en ben amar; estan estos sens duptar
desijosos de saber qui s'enamora primer.
Per alcançar lo cor pena y los ulls moren per veure, la hu y l'altre pensa deure puix se veuen en cadena; si per vós tot bé s'ordena, senyora, voldría saber qui s'enamora primer.
# Flor d'enamorats/Si mon pare no us ha dat

Si mon pare no us ha dat les claus del castell major, ¿per què combatèu, senyor, lo que ja teniu guanyat?
Si teniu la barbacana guanyada com clar se veu, ¿senyor, per què combatèu allò que per vós se mana?, si teniu seguretat y claus del castell menor, ¿per què combatèu, senyor, lo que ja teniu guanyat?
Al capità general que totes mes forces guarda mostràuvos li parcial y posàuli retaguarda
que us done sa voluntat fer açò qu'es lo millor; ¿per què combatèu, senyor, lo que ja teniu guanyat?
Síaus del capità dada la clau del major castell per qu'en ell està guardada la voluntat mia y d'ell; y pus ja sóu avisat d'est negoci faedor, ¿per què combatèu, senyor, lo que ja teniu guanyat?
# Flor d'enamorats/Són vuy traydores les dònes

Són vuy traydores les dònes traydores perque són bones.
Les dònes perque's reguarden que'ls homens no les albarden, criança ni rès no guarden y'ls fan gestos com a mones; són vuy traydores les dònes traydores perque són bones.
Les dònes per no escoltar dels homens son motejar les venen a coronar de vils y falses corones; són vuy traydores les dònes traydores perque són bones.
Mes trayció per cert sería descuydarse que algun dia
honra y fama ab vilanía publicassen per les trones. Són vuy traydores les dònes traydores perque són bones.
# Flor d'enamorats/Teníuvos per despedit

Teníuvos per despedit y cercàu vostra ventura, qu'assí no volèm vellura.
Despedíu la voluntat que us enganya, per que vell més es per a dar consell que per ser enamorat; ja vos tenen avisat ab gran discreció y cordura qu'assí no volèm vellura.
Per ser tan vell y tan baldo avorriu ja los amors per que sé que més favors vos faràn sopes y caldo; «viejo al amor dexaldo» qui lo castell en prestura qu'assí no volèm vellura.
Musica no'm pot faltar; si us aceptàs ¿què seria? renyina tostemps de dia y de nit gargallejar; dexàuvos de porfiar, hom ningú de vós no cura qu'assí no volèm vellura.
# Flor d'enamorats/Só qui só que no só jo

Só qui só que no só jo pus d'amors mudat me só.
Jo crech cert que rès no sia ò si só, só fantasía ò algun home que somía que ve alcançar algun dó pus d'amor mudat me só.
Só del tot transfigurat, só aquell que té llibertat y ara d'amors cativat me veig mólt fòra rahó pus d'amors mudat me só
Sí sò, pus qu'en lo món visch y a mi mateix aborrisch y segons que desernisch veig la qui'm dóna passió pus d'amors mudat me só.
# Flor d'enamorats/¿Volèu saber qui es l'amor?

¿Voleu saber qui es l'amor? es lladre a totes passades y que a les coses furtades dóna mólt millor sabor.
Es l'amor mólt dèbil lladre y a les voltes esforçat y d'açò el que més li quadre use l'home enamorat, però lo furtal millor es d'amor a les vegades, pus a les coses furtades dóna mólt millor sabor.
L'amor es lladre de pensa y de honres y de fames, y quan vista no hi dispensa furta ab los peus y les cames;
lo furtat es lo millor entre persones amades, pus a les coses furtades dóna mólt millor sabor.
L'amor dich que sería mort quan furts no pogués usar, donchs furtar es la sua sòrt pus viu lo més de furtar; siàu, donchs, vós furtador de coseguelles y ullades, pus a les coses furtades dóna mólt millor sabor.
# L'escolta

Fadrins que festegeu, dau-me'n l'enhorabona, que me'n só enamorat d'una gentil minyona.
La flor n'es fresca i regalada prenda del meu cor.
Blanca n'es com la neu, fresca com una rosa. Sempre n'estic pensant quan l'encontraré sola.
Un dia vaig saber que era a l'hort tota sola, que'n regava'l jardí, les flors i les violes,
la flor del llessamí i un roseret de roses. De tant lluny com l'en veu, ella a riure se'n posa.
—De què rieu, l'amor? De què rieu, l'esposa? —Jo'n ric del bé que us vui, la voluntat que us porto.—
Pensant que ningú'ls sent, son galan se'ls escolta.
Si ho han anat a dir al pare de la minyona.
—No parlem res de mal, ni parlem d'altres coses: parlavem del casâ, cosa que molt importa.
# L'harpa

L'HARPA
I
Pujaren al castell. L'augusta porta
Oberta al vent de la tardor estava;
Allá la Reina, deturant sa filla,
Signá la mar del orient llunyana.
Y entraren al palau. Sales inmenses
Mostravan fondes la buydor qu' esglaya,
Y al sò de les petjades, s'extremian
Los negres cavallers que les guardavan.
¡Ay! aquells negres cavallers de ferro
No mourán may sa poderosa llansa...
Al cruxir de les buydes armadures,
La Reina suspirava.
II
Dins la cambra real, trista y polsosa,
Un trono d'or hi resplandia encara,
La Reina hi va pujar, y s'hi va assèure
Ab lo recort de magestat passada.
Allá baix d'ella s'assegué la jove,
Y mirava ab tristor l'antiga sala...
—Mare, tos fills y ton poder finiren!
—Filla, tu vius per á conhort encara.
—¿Qué resta, mare, d'aquell temps, qué resta? La Reina aquí, sense dir mot, plorava,
Y fent signe llavores á sa filla,
Li va mostrar un' harpa.  
III
L'harpa era antiga qu'en los jorns de gloria
Devant los reys en el castell sonava:
Encara dins la pols d'aquelles cordes
Notes dormian de dolsura patria.
La jove prengué l'harpa... y tremolosos
Los sons primers, com á gemechs, pujavan.
Després va rompre un torrental de notes,
Com fonda pena que plorant esclata.
Y los ecos fehels que sempre vetlan,
Repetiren la veu tan anyorada,
Y 's movian dius l'ombra les banderes,
Y l'òliba siulava.
IV
Estols de notes mágiques sortian
De dins les mans de la princesa blanca,
Com los aucells aletejant nasqueren
De dins les mans puríssimes de l'auba.
Baxos los ulls, la Reina concirosa
Bevia'l sò de l'harmonia estranya,
Y per moments parlava com en somnis,
Y sos fills qu' eran morts anomenava...
Tart era ja. La lluna blanca y freda
Guaytá tranquilament á dins la cambra;
Y ningú sab ¡ay Deu! fins á quin'hora
Durá lo sò de l'harpa.   1876.
# L'homey

L' HOMEY.
Aquesta cansó se cantará ab la tonada de Lo dia vuyt de Setembre. (Vol. II, pla. 243)
Mos amichs m' estant dihent: —Joan tu vas malament. Joan ¿com estás tan magre?— —Amichs, jo no hi puch fer re; amichs meus, jo 'us ho dirè, una minyona m' ho causa.
Ella n' es vinguda al mon, ben volguda de tothom y estimada de sos pares; quieta en l' enrahonar, discreta en lo festejar y en lo caminar bons ayres.
Un dia jo la encontrí soleta en mig del camí soleta qu' á l' aiga anava. Jo li dich: «Deu me la gort. Teresa dáume conhort sino ma vida s' acaba.»
«¿Quin conhort voléu de mí? Joan ¿en qué 'us pot serví' una persona manada?» «Lo conhort que vull de vos Teresa, n' es vostre amor, un pató y un' abrassada.»
«Joan jo no 'us puch servir, se burlarian de mi y d' una cosa ve l' altra.» Tenint aquestas rahons
ple lo cap de confusions jo anava guarnint mas armas.
«Be me 'n diréu vos Joan perque conversa deixant, perque aneu guarnint las armas?» «Teresa per mos amichs y per los meus enemichs que tots me vènen contraris.»
Lo dimoni 'm va tentar, d' ella 'm vaig assegurar y li pego escopetada. «Teresa, Deu te perdò, has mudat de servidor y d' esta vida ets á l' altra.»
Ja n' alsaren somatent; va sortir tota la gent y repican las campanas. Ja me 'n varen agafar, me varen agarrotar y á la presò me portaren
Me posan cadena al coll á las camas uns grillons manillas á mans y brassos. ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·   ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·   ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  
Del cap me 'n farán un truch ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·   ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·  ·   y del ventre una campana, de las camas uns bastons, de tot mos ossos botons, dels dits dels peus una flauta.
# L'estrella guiadora

Els Reis savis promptament, moguts del Sant Esperit, a adorar l'Omnipotent nostre Rei-Déu infinit, bon dia i nit, amb l'estrella guiadora, anem, anem tots en bon'hora.
Anem tots en companyia, no tingueu pas por d'errar, puix que ve la llum del dia i l'estrella de la mar, que ve a guiar qui uns tals senyals honora. Anem, anem tots en bon'hora.
A Jerusalem entraren demanant aont es nat, els Rabins interpretaren de Betlem noble ciutat; ja hi han trobat el Noi i la gran Senyora. Anem, anem tots en bon'hora.
De sos tresors li portaren molta mirra, incens i or, i per Rei to coronaren amb aquestos rics tresors, i altres millors aont els tres Reis adoren. Anem, anem tots en bon'hora.
No'l trobaren a sa casa ni tampoc a Nazareth, sinó entre un bou i un ase, sa Mare i Sant Josep, lo Infantet, ont el pobre Infantet plora. Anem, anem tots en bon'hora.
Els pastors porten formatges; amb grans genuflexions diuen:—Senyora, accepteu-los, que són d'envers Farrarons i són molt bons; preneu-los, noble Senyora. Anem, anem tots en bon'hora.
Li diuen:—No us portem pomes, puix veiem que us fan plorar, puix que la primera dòna i Adam les van gustar i van pecar, aont tota la gent plora. Anem, anem tots en bon'hora.
# L'hereu Riera

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
L'hereu Riera pot tenir els següents significats:
* L'heréu Riera, part del volum II de Cansons de la terra, de Francesch Pelay Briz i Joseph Saltó, Barcelona, 1867. Conté partitura.
* L'hereu Riera, part de 40 cançons populars catalanes, Biblioteca popular de «L'Avenç», 1909. Conté partitura.
# L'esquerpa

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
L'esquerpa pot tenir els següents significats:
* L'esquerpa, part de Cansons de la terra, de Francesch Pelay Briz i Candi Candi, Barcelona, 1866. Inclou partitura.
* La esquerpa, part de Tercera serie de cançons populars catalanes, Barcelona, 1910. Inclou partitura.
# L'estudiant de Vic

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
L'estudiant de Vic pot tenir els següents significats:
# L'habitud

L'habitud
És l'habitud una estrangera que pren el lloc a la raó; és una vella mainadera que se'ns instal·la a la maisó.
Ella és humil, fidel, discreta, i sap molt bé tots els racons; d'ella tan sols està distreta, no de ses mil obligacions.
Dels nostres peus és guiadora; coneix molt bé nostre camí; allà on anem ella no ignora i ens va dient, baix: —Per aquí.—
I així ens performa amb la constància d'un gest segur, sempre indistint; és el seu ull la vigilància i amb el seu bes ens va adormint.
Ai, l'imprudent que s'abandona al seu domeny, massa fiat! És una vella monotona que adorm la jove llibertat.
I tots aquells que, amb faç obscura, s'ha anat fent seus, pausadament, homes seran per la figura; coses seran pel moviment.
# Les Syracusanes/Personatges

PERSONATJES
GORGÓPRAXÍNOA DONES MENESTRALES
UNA VELLA
UN FORASTER
UN ALTRE FORASTER
L'AEDA
ZOPIRIÓ
EUNOAPHRYGIA EUTYKHIS SERVENTES
# Les Syracusanes

LES
SYRACUSANES
O LES FESTES D'ADONIS
IDILI DE THEÒCRIT TRADUHIT DIRECTAMENT DEL GRECH IL-LUSTRAT PER FRANCESCH LABARTA
BARCELONA OLIVA DE VILANOVA - IMPRESSOR MCMXXI
| TAULA | |
| | PÀGINES |
| PORTADA | 5 |
| DEDICATORIA | 7 |
| PROEMI | 9 |
| NOTES BIOGRÀFIQUES | 27 |
| LES SYRACUSANES | 35 |
| Personatjes | 37 |
| Dialeg | 39 |
| NOTES FILOLÒGIQUES | 59 |
| BIBLIOGRAFIA | 75 |
# Les Syracusanes/Dedicatòria

EN PAU FONT DE RUBINAT, DE REUS, cap y cor de la bibliofilia catalana, a qui's deu que LES SYRACUSANES, DE THEÒCRIT, fóssen traduhides en llengua catalana, agensades ab il-lustracions artístiques y, mercès als tresors de sa biblioteca, documentada la part crítica y bibliogràfica del present estudi hel-lenístich. Reconeguts y agrahits ELS AMICS DELS BELLS LLIBRES Barcelona
# La monja

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La monja pot tenir els següents significats:
# La mort de la núvia

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La mort de la núvia pot tenir els següents significats:
# La mort (William Butler Yeats)

Esperança i por no hi són, en l’animal que es mor; l’home espera la fi tement-ho i esperant-ho tot; tants de cops s’ha mort, tants de cops s’ha alçat. Un gran home, amb tot l'orgull, plantant cara als assassins, com aquell qui re, se'n riu, de l’alè que se li’n va; la mort, la coneix a fons --l’home, ha creat la mort.
# La mort i l'enamorat

| Imatge de desambiguació | Aquesta és una pàgina de desambiguació. És a dir, una pàgina que us porta cap a d'altres amb el mateix nom. Si un enllaç us ha portat fins ací podeu tornar enrere per arreglar-lo i fer-lo enllaçar a la pàgina més adient. |
La mort i l'enamorat pot tenir els següents significats:
Vegeu també:
# La màscara

    —Treu-te-la, la màscara aquesta
    d’or roent i ulls de maragda.
    —Oh no, amor meu. ¿Goses mirar
    si els cors són fers o savis?
    No són pas freds.
    —No hi trobaré més que el que s’hi pot trobar,
    amor o falsedat.
    —És la màscara el que et va atraure el pensament
    i et va fer batre el cor després,
    no pas el que darrere hi ha.
    —Però, fora que em siguis enemiga,
    inquirir bé em cal.
    —Oh no, amor meu, deixa-ho estar.
    ¿Què més té, si és sols foc el que hi ha,
    en tu i en mi?