# Sermó

Un sermó o homilia és una modalitat del gènere oratori que consisteix en un discurs de tema religiós, en general pronunciat durant la missa cristiana.

## Dites populars

* A Alió, gent de poca devoció; més s'estimen bona taula que un bon sermó.
    (var.) Els d'Alió, s'estimen més un plat d'olla que no un sermó.
    (var.) Gent d'Alió, gent de bona olla i poc sermó.
    (var.) Gent d'Alió no fan bona professó; més s'estimen bona taula que un sermó.
* A la festa del patró: repicar, coets, música i sermó.
* Allà on no hi ha devoció, no cal fer-hi sermó.
* Avemaria curta, sermó llarg.
* Benicarló, gran olla i xic sermó.
* Benissanó, Benissanó, xica terra i sec sermó.
* Bon sermó tindrem, si el predicador no s'escanya.
* Després de l'Ascensió, ni sermó ni salmó.
* Després de Pasqua de Resurrecció, ni panses, ni figues, ni sermó.
    (var.) Per la Pasqua de Resurrecció, ni peixó ni sermó.
* En temps de melons, curts els sermons.(Val.)
    (var.) En temps de melons, pocs sermons.(Vinaròs, Mall.)
    (var.) En temps de melons, ni missa llarga ni sermons.(Sueca)
* En Vassuar de matí, missa i sermó, i de vesprada, rosari i processó.
* Fes bé i no facis mal, i altre sermó no cal.
* Figues i sermons, passat Pasqua no són bons.
* Guadassuar de matí, missa i sermó, i de vesprà' a robar.
* Llonganissa ves a missa, botifarró ves al sermó.
* Ni taula sense vi ni sermó sense Agustí.
* Ningú pot fer més un sermó de l'infern que un condemnat.

## Referències

* 1 2 3 Amades i Gelats, 2001, p. 21.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Alió». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Pàmies i Riudor, Víctor «Festa». Refranyer temàtic, (17-07-2009) [Consulta: 26 octubre 2016].
* 1 2 3 4 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «sermó». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Sanchis Guarner, 1982, p. 75, Vol. 2. Sector septentrional.
* ↑ Sanchis Guarner, 1983, p. 26, Vol. 5. Sector central interior.
* 1 2 Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ Pàmies i Riudor, Víctor «Nomdenoia» (en català). RRRMagazín, (30-03-2013) [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ Pàmies, Víctor. «Refranyer temàtic». L'autor. [Consulta: 4 abril 2017].
* 1 2 3 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «meló». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Sanchis Guarner, 1983, p. 109, Vol. 5. Sector central interior.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «figa». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Sanchis Guarner, 1983, p. 110, Vol. 5. Sector central interior.
* ↑ Parés i Puntas, 1999.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «infern». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Geografia popular (Ed. facsímil) (en català). Barcelona: Edicions El Mèdol, 2001 (Biblioteca de tradicions populars, núm. 6). ISBN 8495559293.
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.
* Sanchis Guarner, Manuel. Els pobles valencians parlen els uns dels altres. València: Eliseu Climent, 1983. ISBN 8475020674.