# Mar

La mar o el mar és una massa d'aigua salada (coneguda com a aigua de mar) que cobreix una gran part de la superfície de la Terra.

## Citacions

* El mar ajunta les terres que ell mateix ha separat.
       — Alexander Pope
* El bon marit estima la llar, com els bons marins estimen el mar, malgrat les tempestes.
    (en castellà) El buen marido ama el hogar, como los buenos marinos aman el mar; a pesar de las tormentas.
       — Noel Clarasó

## Dites populars

* A cop de mar, cap serè.
* A la mar gran hi ha el gran peix.
* A la mar, madera.
          Com més gros sigui un bastiment (fet de fusta) millor resistirà.
* A la mar no es pot dir mal dia que passat no sigui.
          En un dia poden passar moltes coses, i un cop de sort et pot arreglar la pesquera.
* A la mar valletes, a la terra pastetes.
* Cap home de mar, no ha estat mai penjat.
* Com més mar, més vela.
* De la mar i d'es caparrot, ningú treu lo que vol, sinó lo que pot.(Mall.)
* De la mar, el bon peixó i de la terra, el moltó.
          Lloa les millors menges del mar i de la terra.
* Deixa'm estar en terra, que la mar em mareja.
* Dones, per mar, no hi poden anar.
* En bona mar, tothom és bon mariner.
* En mar, val més una unça d'experiència que una lliura de gramàtica.
* En terra, a la mar i a tota banda, tortuga que té cranc, es cranc comanda.
* Entre la gent de mar, no hi ha cap malvat.
* Fuja de la mar qui no sap nedar.(Mall.)
          Dita relacionada amb els naufragis dels vaixells.
* Jornada de mar no es pot tasar.
* L'aigua, a la mar va.
    (var.) Els torrents van a la mar.
* La mar, com més té, més brama.
          L'avarícia no té mida, sempre en vol més.
* La mar en fa de rics i de pobres.
* La mar és plana si Déu ho vol.
* La mar és una femella que no vol amollar qui es colga amb ella.(Mall.)
          Dita relacionada amb els naufragis dels vaixells.
* La mar fa forat i tapa.
* La mar no es mou sense vent.
* Mar a esclatar, vent a mancar.
* Mar blanca, pluja amanta.
* Mar de fora, bots.
* Mar de llevant, llebeig.
* Mar passada, amor desoblidada.
* Mar tèrbol i revoltós, ganància de pescadors.
* Parlar de mar, és un mai no acabar.
* Pel gener el mar se'n va i pel febrer el mar se'n ve.
* Pel gener el mar s'empreda i pel febrer es desempedra.
* Pel gener generet, minva el mar i puja el fred.
* Per l'agost bull el mar i bull el most.
* Per la mar va qui paga.(Val.)
* Per Nadal, mariners fora la mar.
    (var.) Per Nadal, carn i fusta fora del mar.
* Pescat o salvat, lo que treus de la mar, t'ho has ben guanyat.(Mall.)
* Quan el mar cabreja, és senyal que fa tramuntana.
* Quan la mar es prometen misses i cera, mal va per la galera.
* Quan la mar fa arrugues, una pesseta val per "dugues".
          A Vilanova, els pescadors empren la dita per indicar que quan fa mal oratge cal fer el doble esforç per pescar. Aleshores el valor de la mercaderia que es du a la plaça augmenta.
* Qui s'ha begut la mar, se pot beure s'estany.(Eiv.)
* Qui és a la mar navega, qui és en terra judica.
          El pescador ha de patir per treballar, però els de terra no hi poden fer res.
* Qui no s'aventura, no passa la mar.
          Cal ambició i esforç per aconseguir les coses.
* Qui té fosques a la mar, al gall se sol despertar.
* Qui té la seva hisenda al mar, molts afanys ha de passar.
* S'aigo de mar i es creure, són de mal beure.(Mall.)
* Sant Antoni va pel mar amb una campaneta tots els peixos, en sentir-la, li salten dins la barqueta.
* Si la mar buida fort, senyal de vent nord(Mall.)
* Si la mar s'arrasa, fica't a casa.
* Si vols aprendre de resar, ves per mar.(Mall.)
    (var.) Si a Déu vols pregar, fica't en la mar.(Val.)
    (var.) Qui no ha passat port ni mar, no sap a Déu pregar.(Vall d'Àneu)
* Tot lo de dins la mar, qui ho agafa és seu, no hi ha teu ni meu.(Mall.)
* Tramuntana, la mar plana.
* Trons en mar, aigua a la terra.
* Val més un esparral a la mà que una tonyina a la mar.
* Vent de fora i sense lluna, fuig de la costa tot d'una.

## Endevinalles

* Bram sovint i no som ase, bramul i no som lleó i estoig moltes més riqueses que cap rei ni emperador.
* Digue'm quina mare hi ha que an es fill dóna menjar, els fa créixer i engreixar i a la fi tots lo se menja?
* Escupo, bramo i marejo, sóc tomba, abim i mirall, i de la mateixa manera tracto el rei com el seu vassall.
    (var.) Escupo, bramo, marejo, sóc tomba, abisme i mirall, i d'igual manera tracto el rei com el seu vasall.
    (var.) Escupo, bramo, marejo, sóc tomba, abisme i mirall, i d'igual manera tracto tant al Rei com al vassall.
    (var.) M'agite, brame i marege; sóc tomba, abisme i mirall, i d'igual manera tracte un rei com un vassall.
* No fa fulla ni fa flor i el seu fruit és molt bo.
* Porta els quintars a mils i no pot portar ni un fil.
* Qui d'Amèrica a Espanya pot anar sense reposar ni mai caminar?
* Qui sap dur vint quintars de palla i no sap dur un perdigó?
* Un camp ben llaurat que punta de rella no hi ha tocat.
          teulada seria també una resposta vàlida
* Una jaia rabiosa quan Déu vol és amorosa, i fa flor i no fa tany, i fa sa fruita gustosa.
* Una vella reganyosa, quan Déu vol és amorosa, i el fruit que fa bo és per menjar.
    (var.) Una vella reganyosa, quan Déu vol és amorosa, no fa fulla ni la flor, endevina què és això?
    (var.) Una vella reganyosa; quan Déu vol és amorosa; ni la fulla ni la flor. Endevina, què és això?
* Una vella reguitnosa que, quan Déu vol, és amorosa, i el fruit que fa és bo per menjar.
* La mare brama contínuament, i els fills són muts de naixement.

## Referències

* ↑ Bolinches, Antoni. Mil pessics de saviesa : antologia de citacions que inviten a pensar. Barcelona: Mina, 2005. ISBN 8496499340.
* ↑ Doval, Gregorio. 1001 citas y frases ingeniosas sobre el hombre y la mujer. Madrid: Santos Rodríguez, 2008.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Moragas Botey, 1995, p. 267-268.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «mar». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 4 5 6 7 Prous i Vila, 1991.
* 1 2 3 Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ Pàmies i Riudor, 2012, p. 148.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Trepat; Oller, 1995.
* 1 2 Rocas; Angelats; Vila, 2004, p. 43.
* ↑ Pàmies i Riudor, 2012, p. 149.
* ↑ Amades, 1982, p. 470.
* ↑ Parés i Puntas, 1999.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Amades, 1982.
* ↑ Salvà, 1983.
* 1 2 3 Llibre Endevinalles, 1925.
* 1 2 3 Castellví, 1956.
* 1 2 Martí i Adell, 1991.
* ↑ Escoles Nacionals de Sant Josep, 1985.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Costumari català : el curs de l'any (en català). Vol. I. Hivern. Barcelona: Salvat, 1982. ISBN 84-345-3673-0.
* Moragas Botey, Joaquim. Famílies marineres de Premià. Argentona: L'Aixernador Edicions, 1995. ISBN 84-88568-16-9.
* Pàmies i Riudor, Víctor. Dites.cat : Locucions, frases fetes i refranys del català (en català). Barcelona: Barcanova, 2012. ISBN 978-84-489-3041-7.
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.
* Prous i Vila, Josep Maria. El vocabulari dels pescadors de Cambrils. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1991. ISBN 84-604-0116-2.
* Rocas, Irene; Angelats, Rosa (ed.); Vila, Pep (ed.). Refranys i dites populars de Llofriu, recollides per Irene Rocas. [Palafrugell]: Arxiu Municipal de Palafrugell, 2004. ISBN 8492343249.
* Trepat, Josep-Anton; Oller, Francesc (il.). Refranys de vora mar (en català). Barcelona: Noray S.A., 1995. ISBN 8474860881.
* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* El Llibre de les endevinalles : col·lecció selecta de velles i noves endevinalles versificades : pròpies per a passar una bella estona (en català). Barcelona: Salvador Bonavía, 1925 (Biblioteca Bonavia ; 14, 19).
* Salvà, Francesc. Recull d'endevinalles. Barcelona: Salvatella, 1983 (Una mica de tot).
* Escoles Nacionals de Sant Josep. Endevinetes (en català). 1a edició. Eivissa: IEE, 1985 (Col·lecció "Nit de Sant Joan").
* Castellví, Joan. Cinc-centes endevinalles / recollides, traduïdes, originals i versificades per Joan Castellví Cerdà (en català). 3a edició. Barcelona: Eler, 1956.
* Martí i Adell, Cristòfol. Les nostres endevinalles. València: Edicions del Bullent, 1991 (Esplai juvenil, 5). ISBN 84-86390-40-0.