OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flix

Flix és un municipi català de la la Ribera d'Ebre.

## Dites populars

* A Flix, qui bé hi entra mal n'ix.
* Els de Flix, sembraagulles
* Les dones de Riba-roja han anat a pixar al riu; i les de Flix diuen que baixa l'aigua amb lleixiu.
* Les xiques de Flix van a treballar a la fàbrica i passen el riu per guanyar la mesada.
* Qui ha mort el bon Jesús? Un de Flix, un d'Ascó i un de Móra d'Ebre i el calafat de Moreno.
* Sant Antoni de la Pobla, Sant Sebastià de Faió, Santa Concòrdia de Flix i Santa Paulina d'Ascó.

## Frases fetes

* Acabar com la fira de Flix.
          Acabar malament.
* Acabar com la fira de Flix: dues caixes i un canyís.
          Quan una cosa acaba en no-res.
* Sembla com la fira de Flix, que va començar en canyes i va acabar a Alcanyís.
          Acabar tard i malament.
* Acabar com lo pou de Flix.
          Fracassar.

## Referències

* ↑ «Refranys de la Fatarella». Butlletí del Centre d'Estudis de la Terra Alta, Núm. 9, (1985), pàg. 24-25 [Consulta: 19 maig 2024].
* 1 2 3 Pàmies i Riudor, Víctor. «Flix» (en català). Paremiologia catalana comparada digital, 2020-.
* ↑ Parés i Puntas, 1999, p. 510.
* ↑ Cid i Català, Josep «Corrandes de l'Ebre (4)». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, Núm. 8, (1991), pàg. 73–96. ISSN: 2385-4308.
* ↑ Jordà Mulet, Juli. Paraules en xarxa. València: l'autor, 2014. ISBN 978-84617-0847-5.
* ↑ Pujol i Vila, 2012.
* ↑ Pomares Navarra, Joaquim. Diccionari del català popular i d'argot. 1.. Barcelona: Edicions 62, 1997. ISBN 84-297-4333-2.
* ↑ Moret i Coso, Hèctor. Lo molinar: literatura popular catalana del Matarranya i Mequinesa. 1.. Terol: Instituto de Estudios Turolenses, 1995. ISBN 84-88477-11-2.

## Bibliografia

* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.
* Pujol i Vila, Josep (comp.). 10.000 refranys catalans, 370 frases fetes (en català). Tarragona: Arola, 2012. ISBN 9788415248651.

## Enllaços externs

* Flix - Lloc web oficial
# Pèl

El pèl (també dit cabells quan cobreix el cap dels humans) és una estructura que apareix a la pell dels animals vertebrats mamífers.

## Dites populars

* A cavall donat no li miris el pèl.
    (var.) A cavall regalat no li miris el pèl.
* A cavall flastomat, el pèl li lluu.
* Allà on hi ha pèl, hi ha alegria.
* Allí on se rebolca el burro, queda pèl.
* Gat i conill, tot és d'un pèl.
* Pèl roig, no et faci goig.
* A cavall flastomat, el pèl li lluu.
* Quan el pèl caní floreix, l'ovella pateix; quan el pèl li cau, el pastor s'hi ajau.
* Qui no té pèl, no va al cel.
* Tira més un pèl de dona que cent mules.
* Tots els caps tenen cabells, mes no tots tenen cervell.

## Endevinalles

* M'estiren, em banyen, em fermen pel cos, em posen dins forques per al meu conhort.
          Cua (pentinat)
* Tu en portes, te'l toques, te'l saps arreglar, però encara que ho vulguis no els podràs comptar.
    (var.) Tu en portes, te'l toques. Te'l saps arreglar, però, encara que ho vulgues, no els podràs comptar.
    (var.) Tu en portes, te'ls toques, te'ls saps arranjar però encar que vulguis no els podràs comptar.
          Cabells

## Frases fetes i locucions

* No tenir pèls a la llengua.
          Parlar sense embuts, dient les coses clares.
* Tenir els tres pèls del dimoni.
          Tenir facilitat per a resoldre conflictes i dificultats.
* Posar una cosa els pèls de punta a algú.
          Esfereir-lo.
* Prendre el pèl a algú.
          Burlar-se’n.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «pèl». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Poncela, 2004, p. 34.
* ↑ Amades, 1982.
* ↑ Correig i Blanchar, 1986.
* ↑ Martí i Adell, 1991.
* ↑ Bassols, 1994.
* 1 2 3 «pèl». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Barcelona : Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 4 juliol 2016]
* ↑ Amades, 2006, p. 38.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Amades, Joan. Refranys i dites (Ed. facsímil) (en català). Tarragona: L'Agulla de cultura popular, 2006 (Biblioteca de tradicions populars, núm. 32). ISBN 8496294218.
* Bassols, Maria Margarida. Endevinaller. València: Tres i Quatre, 1994 (L'Estel). ISBN 978-84-7502-376-2.
* Correig i Blanchar, Montserrat; Cugat i Solà, Laura; Rius i Benito, Dolors. Una Capseta blanca que s'obre i no es tanca (en català). 2a edició. Barcelona: Ed. Graó, 1986. ISBN 9788485729111.
* Martí i Adell, Cristòfol. Les nostres endevinalles. València: Edicions del Bullent, 1991 (Esplai juvenil, 5). ISBN 84-86390-40-0.
* Fernández Poncela, Ana M. Sexe i refranyer : proverbis catalans : discurs i missatges sobre homes i dones (en català). Barcelona: CIM, 2004 (Arguments [International Council of Women], núm. 3). ISBN 8493327166.
# Pèsol

El pèsol (Pisum sativum) és la llavor comestible de la pesolera.

## Dites populars

* Per Santa Creu, faves i pèsols a tot arreu.
* Si vols collir pèsols, sembra tots els mesos.
* Si vols menjar pèsols al segar, al mes d'abril los has de sembrar.
    (var.) Si no vols menjar sopes a l'estiu, sembra pèsols al mes d'abril.

## Frases fetes i locucions

* Ésser més eixerit (o més trempat o més fresc) que un pèsol.
          Ésser una personao animal amb molta vivesa.
* Ésser un segar de pèsols.
          Ésser una feina fàcil i ràpida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
# Pèl-roig

El pèl-roig és un color de cabells que varia des del roig profund dins al coure brillant.

## Dites populars

* Amb roig de mal pèl, ni al cel.
* El roig, amb el pèl que té, bé pot ser home de bé.
    (var.) Més val cara roja que cor negre.
          Contrapartida de la dita popular «Home roig, no et faci goig».
* Home roig, de la fornada de Judes.
* Home roig, parent de Judes.
* Home roig, no et faci goig.
    (var.) Guarda't de pedra rodona, de ca que no lladra i d'home roig.
    (var.) Home roig i gos pelut, primer mort que conegut.
    (var.) Home roig i gos pelut, de cap mal és plangut.
    (var.) De pèl roig, ni gat ni porc.
    (var.) Pèl roig, no et faci goig.
          Refranys per expressar la creença una persona pèl-roja té mal caràcter.
* Home roig, o és molt savi o és molt boig.

## Frases fetes i locucions

* Roig mal pèl.
          Es diu dels pèl-rojos que popularment se'ls associava a coses dolentes.

## Referències

* ↑ Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Pèl-roig». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 Parés i Puntas, 1999.
# Pupil·la

La pupil·la és un orifici en la part central de l'iris per al pas de la llum. Popularment també se l'anomena "la nineta de l'ull".

## Frases fetes i locucions

* Tenir molta pupil·la.
          Ésser molt perspicaç.

## Endevinalles

* Dinc guilindinc, dins dels ulls la tinc, com més me la miro més pareix que en tinc.
* Dues noies tafaneres, bellugadisses, inquietes, que quan ve la nit s'amaguen darrera les cortinetes.
* Pelut d'ací, pelut d'allà, i un belluguet enmig s'està.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «pupil·la». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Amades, 1982.
* 1 2 Bassols, 1994.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Bassols, Maria Margarida. Endevinaller. València: Tres i Quatre, 1994 (L'Estel). ISBN 978-84-7502-376-2.
# Píndar

Píndar (grec: Πίνδαρος, llatí: Pindarus) (Cinoscèfals, prop de Tebes de Beòcia, 522 / 518 aC - Argos 455 / 438 aC), va ser un poeta líric grec. Nascut en el si d'una família noble i acomodada, originària de Beòcia, autor d'importants epinicis, és considerat un dels més grans exponents de la lírica coral.

## Citacions

* Vius una vida que no t'esperaves.
    (en llatí) Insperabilem uitam uiuis.
       Ístmiques § 5,12.
* Que ensenyi qui ha après.
    (en llatí) Doceat qui didicit.
       Olímpiques § 8,59-60.
* Fuig lluny de l'home que és més fort que tu.
    (en llatí) Fuge procul a uiro maiore.
       Nemees § 10,72.

## Referències

* 1 2 3 Erasme de Rotterdam, 2018.

## Bibliografia

* Erasme de Rotterdam. No puc no parlar : selecció dels Adagis, traducció, estudi introductori i índex analític. Girona: Edicions de la Ela geminada, 2018. ISBN 9788494856129.
# Píndola

La píndola és un tipus de medicament sòlid, en forma de boleta recoberta d'una capa llisa per a facilitar-ne la deglució.

## Dites populars

* Si la píndola fos gustosa, no la daurarien per fora.
* Tota píndola daurada té l'amargura amagada.

## Frases fetes

* Daurar la píndola.
          Presentar una cosa desagradable sota un aspecte favorable.
* Fer empassar la píndola (a algú)
          Fer creure una falsedat, una cosa absurda.

## Referències

* 1 2 «Refranero Multilingüe». Madrid: Centro Virtual Cervantes, cop. 1997. [Consulta: 4 juliol 2012].
* 1 2 «Píndola». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 juny].
# Pío Baroja y Nessi

Pío Baroja y Nessi (Sant Sebastià, 28 de desembre de 1872 – Madrid, 30 d'octubre de 1956) fou un escriptor espanyol.

## Citacions

* Buscar la unanimitat per la violència és tasca inútil.
    (en castellà) Buscar la unanimidad por la violencia es labor baldía.
* L'home [...] un milímetre per damunt del mico, quan no està un centímetre per sota del porc.
    (en castellà) El hombre [...] un milímetro por encima del mono, cuando no está un centímetro por debajo del cerdo.
* La música és un art que està fora dels límits de la raó, però tant es pot dir que està per sota com per sobre d'ella.
    (en castellà) La música es un arte que está fuera de los límites de la razón. Lo mismo puede decirse que está por debajo como que se encuentra por encima de ella.
* Un costum indica molt més el caràcter d'un poble que una idea.
    (en castellà) Una costumbre indica mucho más el carácter de un pueblo que una idea.
       La ciudad de la niebla, 1909.
* L'exèrcit no ha de ser més que el braç de la nació, mai el cap.
    (en castellà) El Ejército no debe ser más que el brazo de la nación, nunca la cabeza
       El aprendiz de conspirado, 1913.
* Deixem les conclusions pels imbècils.
    (en castellà) Dejemos las conclusiones para los imbéciles.
       Memorias de un hombre de acción, 1913.
* A una col·lectivitat se li enganya sempre millor que a un home.
    (en castellà) A una colectividad se le engaña siempre mejor que a un hombre.
       El sabor de la venganza, 1921.

## Referències

* ↑ Señor, 1999, p. 614.
* ↑ Señor, 1999, p. 298.
* ↑ Señor, 1999, p. 57.
* ↑ Señor, 1999, p. 111.
* ↑ Señor, 1999, p. 275.
* ↑ Lejeune, 1998.
* ↑ Señor, 1999, p. 388.

## Bibliografia

* Lejeune, Anthony (ed.). The concise dictionary of foreign quotations. London: Stacey London, 1998. ISBN 9780953330003.
* Señor, Luis. Diccionario de citas. 2a ed. Madrid: Espasa, 1999. ISBN 8423994155.
# Punxa

Una punxa és l'extrem afilat o agut d’un material, objecte, muntanya o planta.

## Dites populars

* El maig és dolent, si Sant Isidre no punxa.
* L'escorpra, la sogra i les cunyades tenen punxes metzinades.
* L'espina que punxar deu, aguda neix.
* Quan el migjorn punxa, senyal de pluja.
* Quant lo Montseny té caputxa, lo migjorn punxa.
* Per Sant Simó i Sant Judes punxa els bous i pega les mules, que s'acaben les bones sembradures.

## Embarbussaments

* En Pinxo va dir-li a en Panxo: ¿Vols que et punxi amb un punxó? i en Panxo va dir-li a en Pinxo: punxa'm, però a la panxa no.
          El Panxo li diu al Pinxo: ¿Vols que et punxe amb un punxó? i el Pinxo li diu al Panxo: punxa'm, però a la panxa no.
* Dos ganxos enganxen més que un ganxo. Però què punxa més que un punxó?

## Referències

* ↑ Amades, Joan. Costumari català : el curs de l'any. Volum III. Corpus - Primavera. Barcelona: Salvat, 1952, p. 605-633 [Consulta: 1471282989].
* ↑ Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 8 octubre 2024].
* 1 2 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Punxa». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 Parés i Puntas, 1999.
* 1 2 Jordà Mulet, Juli. Paraules en xarxa. València: l'autor, 2014. ISBN 978-84617-0847-5.

## Vegeu també

* Espina
# Puput

El puput o palput (Upupa epops) és un ocell de l'ordre dels coraciformes, de la família dels upúpids, de color bru rosat, que té les ales i la cua ratllades de blanc i negre i cresta llarga erèctil en ventall amb les puntes negres.

## Dites populars

* A un niu de puputs, n'hi ha de grossos i de menuts.
* La cançó de la puput, qui gemega ja ha rebut.
* Per la Candelera, la puput amb sa bandera.
* Per Sant Macià, es puput ve i es tord se'n va.
* Per Setmana Santa, la puput canta.
    (var.) Per Setmana Santa, el puput canta, i si no canta és perquè és mort o presoner a França.
* Quan la puput canta primer que el cucut, aquell any manen les dones.
* Quan canta la puput, el bon temps és vingut.
* Quan canta el puput, el matí moll i el vespre eixut.
    (var.) En cantar es puput, matí banyat i capvespre eixut.
* Quan per Sant Josep la puput no canta o per la Setmana Santa, el cucut no canta, senyals que és mort o pres a França.
* Si el tres d'abril el puput no ha cantat, o és mut o és enterrat.

## Referències

* 1 2 3 4 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Puput». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 Blanch; Espot, 1999.
* ↑ Amades, Joan. Costumari català : el curs de l'any. Vol. I. Hivern. Barcelona: Salvat, 1950.
* 1 2 3 «Puput». ParemioRom : Paremiologia romànica: refranys meteorològics i territori. Barcelona: Departament de Filologia Romànica, Universitat de Barcelona, 2011. [Consulta: 6 setembre 2014].
* ↑ Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars, 1965.

## Bibliografia

* Blanch, Xavier; Espot, Laura. Fer l'animal : bestiari popular il·lustrat. Barcelona: La Galera, 1999. ISBN 842465806X.
* Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
# Puça

Les puces, pulces o sifonàpters són un ordre d'insectes endopterigots ectoparàsits de mamífers i aus. Tots aquests són paràsits externs que s'alimenten de la sang dels seus hostes. Les puces no tenen ales. La classificació taxonòmica és complicada, ja que no segueix les regles d'altres insectes. Antigament es considerava que derivaven dels dípters basat en similituds de les formes larvàries.

## Dites populars

* A ca magre, moltes puces.
    (var.) A gos flac, tot són puces.
* A Santa Llúcia, un pas de puça; a Nadal, una pas de pardal; a Sant Antoni, un pas de dimoni; i als Reis, béstia els qui no ho coneix.
* Any de puces, any de blat.
    (var.) Any de puces, any de mill.
* Fuig, gos, que portes puces.
* Hi ha moltes maneres de matar puces.
* La puça que neix per Sant Jaume, per Santa Anna és rebesàvia.
* Per Santa Llúcia, un pas de puça.
    (var.) Per Santa Llúcia, un salt de puça.
    (var.) Per Santa Llúcia, creix el dia un pas de puça; no creix ni disminueix, fins que el Nen Jesús no neix.
    (var.) Per Santa Llúcia, un pas de puça; per Nadal, un pas de pardal; per Sant Esteve, un pas de llebre.
* Totes ses puces tenen tos.

## Frases fetes i locucions

* Tenir males puces.
          Tenir mal geni.

## Referències

* 1 2 Blanch; Espot, 1999.
* ↑ Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 27 setembre 2024].
* 1 2 3 Correas Martínez, 2003.
* 1 2 3 4 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Puça». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Amades, 1982, p. 585-621.
* ↑ Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars, 1965.
* ↑ Pàmies; Palou, 2012, p. 39.
* ↑ «Puça». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 20 octubre 2015].

## Bibliografia

* Amades, Joan. Costumari català : el curs de l'any (en català). Vol. IV. Estiu. Barcelona: Salvat, 1982. ISBN 9788434536739.
* Blanch, Xavier; Espot, Laura. Fer l'animal : bestiari popular il·lustrat. Barcelona: La Galera, 1999. ISBN 842465806X.
* Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
* Correas Martínez, Miguel; Gargallo Gil, José Enrique. Calendario romance de refranes. Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2003. ISBN 8483383942 [Consulta: 1544372010].
* Pàmies, Victor; Palou, Jordi. Els 100 refranys més populars (en català). Valls: Cossetània, 2012 (Col·lecció de cent en cent, núm. 16). ISBN 9788490340325.
# Joan Casanovas i Maristany

Joan Casanovas i Maristany (Sant Sadurní d'Anoia, Alt Penedès, 1890 — Valràs, Llenguadoc, 7 de juliol de 1942) fou un polític i advocat català, militant d'Estat Català i posteriorment, cofundador d'Esquerra Republicana de Catalunya i President del Parlament de Catalunya (1933-1938)

## Citacions
### President del Parlament de Catalunya (1933-1938)
#### Discurs d'agraïment com a President del Parlament de Catalunya (1933)

Recull de citacions del discurs d'agraïment de Joan Casanovas en ésser escollir President del Parlament de Catalunya el 20 de juny de 1933:
* Comprendreu que és aquest el moment més difícil de la meva vida de Diputat en aquest Parlament de Catalunya. Jo no trobaré amb la facilitat que voldria les paraules adients per a expressar a la Cambra el meu agraïment per l'honor que m'atorga en elevar-me a la Presidència del Parlament.
* Catalunya, en la marxa de la seva història, aquelles Corts que han estat superades pel temps, ha sabut continuar-les en aquestes noves Corts catalanes que marxen amb el ritme modern i constitueixen tota l'expressió de la nostra voluntat i sobirania.
* Som Diputats i tenim ben entès que no gaudim de privilegis, sinó que tenim prerrogatives per al millor exercici de les nostres funcions.
* Hi han debats sovint apassionats i contradictoris; però precisament en aquesta passió hi veig l'afany dels uns i dels altres, de portar a terme la millor tasca pels interessos de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 Catalunya. Parlament. «Discurs de gràcies de l'honorable senyor President» (PDF). Diari de Sessions. Sessió del dia 20 de juny del 1933. Parlament de Catalunya, 1933. [Consulta: 6 desembre 2015].$^{[Enllaçnoactiu]}$

## Enllaços externs

* Presidents del Parlament — Joan Casanovas i Maristany (1933-1938)
# Joan Coromines i Vigneaux

Joan Coromines i Vigneaux (Barcelona, 21 de març de 1905 - Pineda de Mar, 2 de gener de 1997) fou un lingüista català, autor del Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana i de l'Onomasticon Cataloniae.

## Citacions

* Un poble que adoptés el principi de tractar els seus amics i aliats amb el mateix rigor que els seus enemics mortals, o els seus fidels i entusiastes amb la mateixa severitat que els trànsfugues i renegats, seria un poble suïcida, i en les nostres circumstàncies simplement no seria un poble viable.
       Carta de Joan Coromines a Carles Riba, 14 d'octubre de 1954.
          Carta a Carles Riba opinant sobre la unitat de la llengua catalana
* Vostè sap que jo poso la força de l'estil per damunt de la recerca preciosa, el gruix humà per damunt de l'alambí, la literatura d’abast nacional molt més alta que el brodat de cenacle, l'essència per sobre de la quintaessència.
       Carta a Josep Pla, 27 de maig de 1973.
* L'única nació meva, i la meva única llengua, a les quals reto incondicional obediència i homenatge són la nació i la llengua catalanes.
       Carta a Jorge Semprún, 6 de juny de 1989.
          Carta de Joan Coromines a Jorge Semprún, ministre de Cultura del Govern d'Espanya, després de rebre el Premio Nacional de las Letras Españolas
* No hi ha supervivència del català, hi ha vida. És una vida una mica mediatitzada i sotmesa a passions. Però amb una llengua que va augmentant el nombre dels seus parlants, en lloc de disminuir-los, no es pot parlar de supervivència.
       Entrevista al programa de televisió Stromboli, 1995.

## Citacions sobre Joan Coromines

* Joan Coromines és l’home més savi de Catalunya, des d’un punt de vista, que fins i tot us diria que és emprenyador.
       — Josep Pla
* En Coromines trobem una de les figures prominents de la filologia en l'àmbit mundial.
       — Fabià Estapé

## Referències

* ↑ Gómez-Ten, Robert «L'epistolari de Joan Coromines: apunts d'història de la llengua per carta» (PDF). Estudis Romànics, Vol. 30, (2008), pàg. 281-289 [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ «Espais Escrits : Xarxa del Patrimoni Literari Català». Folgueroles: Espais Escrits. Xarxa del Patrimoni Literari Català, cop. 2006-2008. [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ Vega i Castellví, Xavier «Joan Coromines» (PDF). Miscel·lània del CERE, Núm. 11, (1997), pàg. 149-151 [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ «Joan Coromines: «No hi ha supervivència del català, hi ha vida»». Catorze. Arxivat de l'original el 1618267147. [Consulta: 12 abril 2021].
* 1 2 Maideu i Puig, Eudald «Joan Coromines. L'últim manuscrit de Mataplana» (PDF). Annals del Centre d'Estudis Comarcals del Ripollès, Annals 2007-2008, (2009), pàg. 129-142 [Consulta: 29 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fundació Pere Coromines
# Joan Coscubiela i Conesa

Joan Coscubiela i Conesa (Barcelona, 16 d'agost de 1954) és un polític i sindicalista català.

## Citacions

* No hi ha democràcia sense el dret a decidir dels catalans.
    (en castellà) No hay democracia sin el derecho a decidir de los catalanes.
       Entrevista a Los desayunos de TVE, 2 de novembre de 2012.
* És vostè el senyor X de la corrupció.
    (en castellà) Es usted el señor X de la corrupción.
          Adreçant-se a Mariano Rajoy
* El Parlament ha creuat el Rubicón.
    (en castellà) El Parlament ha cruzado el Rubicón.
       Entrevista a eldiario.es, 7 de setembre de 2017.
          Opinió després de l'aprovació al Parlament de Catalunya de la llei del Referèndum d'Independència de Catalunya

## Referències

* ↑ «Coscubiela: "No hay democracia sin el derecho a decidir de los catalanes"». Los desayunos de TVE, 02-11-2012. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «Coscubiela acusa a Rajoy: 'Es usted el señor X de la corrupción'». El Mundo. Arxivat de l'original el 1451235682. [Consulta: 29 març 2016].
* ↑ Tomàs, Neus «"El Parlament ha cruzado el rubicón"» (en castellà). eldiario.es, (07-09-2017) [Consulta: 9 setembre 2017].