OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edgar Allan Poe

Edgar Allan Poe (Boston, 19 de gener de 1809 — Baltimore, 7 d'octubre de 1849) va ser un escriptor, poeta i novel·lista estatunidenc.

## Citacions

* La glòria que fou Grècia i la grandesa que fou Roma.
    (en anglès) The glory that was Greece / And the grandeur that was Rome.
       To Helen, 1831.
* No avorreixo el perill, excepte en el seu efecte absolut: el terror.
    (en anglès) I have, indeed, no abhorrence of danger, except in its absolute effect — in terror.
       La caiguda de la Casa Usher, 1839.
* Els trets intel·lectuals qualificats d'analítics són, en si mateixos, ben poc susceptibles d'anàlisi.
    (en anglès) The mental features discoursed of as the analytical, are, in themselves, but little susceptible of analysis.
       Els assassinats de la Rue Morgue, 1841.
* No es pot negar que la frenologia i en gran part tota la metafísica han estat concebudes a priori. L'home intel·lectual o lògic, més que el pensador i l'observador, es va posar a imaginar designis, a dictar finalitats a Déu.
    (en anglès) It cannot be denied that phrenology and, in great measure, all metaphysicianism have been concocted a priori. The intellectual or logical man, rather than the understanding or observant man, set himself to imagine designs — to dictate purposes to God.
       El dimoni de la perversitat, 1845.
* Tot el que veiem o creiem, no és res més que un somni dins d'un somni.
    (en anglès) All that we see or seem / Is but a dream within a dream.
       A Dream within a Dream, 1849.

## Referències

* 1 2 Ratcliffe, Susan (ed.). Oxford Essential Quotations (en anglès). Oxford University Press, 2015 [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ Poe, 2005, p. 99.
* ↑ Poe, 2005, p. 225.
* ↑ Poe, 2005, p. 159.

## Bibliografia

* Poe, Edgar Allan. Contes fantàstics. Badalona: Sàpiens Publicacions, 2005. ISBN 84-96414-74-4.
# Edmund Burke

Edmund Burke (Dublín, 12 de gener de 1729 — Beaconsfield, Buckinghamshire, 9 de juliol de 1797) fou polític i filòsof britànic, teòric del conservadorisme.

## Citacions

* Quan els homes dolent s'uneixen, els bons s'han d'associar; aquells cauran un per un, un cruel sacrifici, en una lluita menyspreable.
    (en anglès) When bad men combine, the good must associate; else they will fall one by one, an unpitied sacrifice, in a contemptible struggle.
       Thoughts on the Cause of the Present Discontents, 1770.
* Un amor gelós encén la seva torxa dels tions de les fúries.
    (en anglès) A jealous love lights his torch from the firebrands of the furies.
       Speech on the plan for Economical Reform, 11 de febrer de 1780.
* Els reis seran els tirans de la política quan els súbdits siguin rebels dels principis.
    (en anglès) Kings will be tyrants from policy when subjects are rebels from principle.
       Reflections on the Revolution in France, 1790.
* La superstició és la religió de les ments febles.
    (en anglès) Superstition is the religion of feeble minds.
       Reflections on the Revolution in France, 1790.
* Els homes són tan cecs pels extrems de la misèria com pels extrems de la pobresa.
    (en anglès) Men are as much blinded by the extremes of misery as by the extremes of poverty.
       Letter to a Member of the National Assembly, 1791.
* Aquells que tenen molt a perdre, tenen molt a témer.
    (en anglès) They who have much to lose have much to fear.
       Remarks on the Policy of the Allies with Respect to France, 1793.
* No hi ha més que una sola llei per tothom, concretament la llei que regeix totes les lleis, la llei del nostre Creador, la llei de la humanitat, la justícia, l'equitat — la llei de la Naturalesa i de les Nacions.
    (en anglès) There is but one law for all, namely that law which governs all law, the law of our Creator, the law of humanity, justice, equity — the law of Nature and of Nations.
       The Impeachment of Warren Hastings, 28 de maig de 1794.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Dalbiac, 1908.

## Bibliografia

* Dalbiac, Philip Hugh. Dictionary of Quotations (English). 5th ed. London: Swan Sonnenschein & Co., 1908 [Consulta: 24 setembre 2024].
# Cunit

Cunit és un municipi català de la comarca del Baix Penedès.

## Dites populars

* A Cunit, cul i pit.

## Referències

* ↑ Marrugat Cuyàs, Ramon «El parlar del Penedès i Torredembarra» (PDF). Recull de treballs, Núm. 15, (2014), pàg. 311–346. ISSN: 2385-4618 [Consulta: 29 març 2017].

## Enllaços externs

* l'Ajuntament de Cunit - Lloc web oficial
# Càlig

Càlig és una vila i municipi del País Valencià situat a la comarca del Baix Maestrat.

## Citacions

* Aquests dos llocs, és a dir, el vilar de Càlig i el vilar d'Alí, amb la resta de vilarets i pous, tal com acabem d'anomenar i delimitar, us els donem a vosaltres i als vostres, i us els concedim amb tots els seus camins d'entrada i eixida, i amb tots els arbres i plantes de totes les espècies que hi ha o hi puguen haver, i amb les terres de cultiu i les incultes, els erms i els poblats...
       Carta Pobla de Càlig, 1234. — Hug de Fullalquer
          A la carta de població atorgada per n'Hug de Fullalquer, mestre de l'Orde de l'Hospital, a Pere de Balaguer i a Bernat de Puig per poblar el lloc.
* Amunt! Gent de Càlig. Alcem-nos tots junts. / Cantem ferms est himne que, en sonar, engala els sentits. / Calijones, calijons, present i futur del poble unit.
       Himne municipal, 2 de febrer de 2015.

## Dites populars

* A Càlig són lleganyosos, i a Cervera són garruts, a Benicarló, rabiosos, i a Salzadella, llanuts.
* Benicarló i Vinaròs, Càlig i la Salzedella, per a vore xiques guapes no hi ha poble com Morella.
* Cervera està en una costa, i Càlig en un altet; ¡Cerverina, baixa'm aigua, que m'estic, morint de set!

## Referències

* ↑ «La Carta Pobla de Càlig». Ajuntament de Càlig. Arxivat de l'original el 1476928660. [Consulta: 19 febrer 2017].$^{[Enllaçnoactiu]}$
* ↑ «Himne a Càlig». Ajuntament de Càlig. [Consulta: 19 febrer 2017].$^{[Enllaçnoactiu]}$
* ↑ Parés i Puntas, 1999, p. 477-524.
* 1 2 Sanchis Guarner, Manuel «Locucions tòpiques valencianes» (PDF). Bolletí del diccionari de la llengua catalana: revista de lingüística, folklore i literatura, Vol. XVIII, Núm. 1-3, (gener-juny 1936) [Consulta: 25 març 2017].

## Bibliografia

* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.

## Enllaços externs

* l'Ajuntament de Càlig - Lloc web oficial
# Cullera

Una cullera és un estri de metall o fusta que té la forma d'una petita pala amb la fulla concavada i ordinàriament de forma oval i va unida al mànec per on s'agafa. Serveix per a prendre una porció del contingut d'un recipient i transportar-la a un altre recipient o portar-la a la boca.

## Dites populars

* A home sa, cullera de pa.
* D'agafar les culleres, n'hi ha de moltes maneres.
* Llet i cullera el pa espera.
* M'agrada, me gusta amb una cullera de fusta.
* Ni menjar sopes sense cullera ni tenir portes amb polleguera.
* No preparis la cullera si tens buida la sopera.
* Què sap el gat de fer culleres, si no ha estat mai cullerer?.
* Sa cullera de plata no fa més bo es menjar.
* Sa cullera fa es brou.
* Si amb el diable has de dinar, cullera llarga et caldrà.
* Tothom pot triar la cullera que ha de menjar.

## Frases fetes i locucions

* Arribar a cullera.
* Deixar-se la cullera a presidi.
* Durar tant com una cullera de pa.
* Fer la cullera.
* Ficar-hi la cullera.
* Quina manera de fer culleres!
* Venir cullera amb fesol.
* Viure (o durar) més que mànecs de cullera.

## Referències

* 1 2 3 Viladot-Puig, 2003.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 Parés i Puntas, 1999.
* ↑ Vila i Medinyà, 2010, p. 481-495.
* Viladot-Puig, J. El Refranyer de Joan Viladot. Lleida: Pagès editors, 2003. ISBN 849779074X [Consulta: 1545542003].
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans. Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X. $^{[Enllaçnoactiu]}$

## Bibliografia

* Vila i Medinyà, Pep «Un recull de modismes empordanesos recollits pel folklorista reusenc Cels Gomis Mestres (Figueres, 1883)». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 41, (2010), pàg. 481-495. DOI: 10.2436/20.8010.01.46.
# Cullera (Ribera Baixa)

Cullera és un municipi valencià de la comarca de la Ribera Baixa.

## Dites populars

* En Cullera, a vora mar, més val vendre que comprar.
* En Madrid està el Palacio, i en València el Miquelet, i en Cullera hi han dos coses, Sant Antoni i el Castell.
* Ja no canta l'Oliver a l'estil de la Ribera, perquè s'emporta la palma un xiquillo de Cullera.
* Mar sense peix i muntanya sense llenya, és Cullera.
* Per a freses, en la Vall, per a taronges, Corbera, i per a les xiques guapes no hi ha poble com Cullera.
* Si d'espai se considera, no hi ha altre poble en Europa en què es puga menjar sopa més fàcilment que en Cullera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Sanchis Guarner, 1983, p. 126-132, Vol. 4. Sector central litoral.
* ↑ Sanchis Guarner, Manuel «Locucions tòpiques valencianes» (PDF). Bolletí del diccionari de la llengua catalana: revista de lingüística, folklore i literatura, Vol. XVIII, Núm. 1, (juliol-agost 1936) [Consulta: 25 març 2017].

## Bibliografia

* Sanchis Guarner, Manuel. Els pobles valencians parlen els uns dels altres. València: Eliseu Climent, 1983. ISBN 8475020674.

## Enllaços externs

* Cullera - Lloc web oficial
# Cànem

El cànem (Cannabis sativa) és una planta herbàcia anual, de la família de les cannabàcies, de tija erecta, fistulosa, d'1 a 3 m d'alçada i fulles grosses, aspres, de color verd fosc i olor penetrant, palmatisectes, de 5 a 7 segments llargs i profundament dentats. El seu conreu té per finalitat l'obtenció de la fibra tèxtil, anomenada, com la planta, cànem.

## Dites populars

* A la Selva fan tupins, a les Borges ganivets, a Riudoms en braguen cànem i a Vila-seca xiulets.
* Bon pit, bon cànem.
* Cànem gentil, sembrat en març i eixit en abril.(Val.)
* De cànem podràs canviar, però de teixidor no.(Miravet)
* Les xiques de Torreblanca totes filen en cadira, en comptes de filar cànem filen estopa podrida.
* Per l'agost, bull el cànem i bull el most.
* Per Sant Benet, se sembra el canemet.(Crespià)
* Per Sant Gil, el cànem a collir.
* Per Sant Salvador, el cànem segador.(Urgell)
* Per Santa Agnès, sembra el cànem el bon pagès.
* Sant Bartomeu, embarcador de cànem.
* Qui vulgui bon canyamàs, que en sembri en el mes de març, qui vulgui tenir bon bri, que en sembri en el mes d'abril.(Montsó)

## Frases fetes i locucions

* Anar en el tren de cànem.(val.)
          Anar calçat amb espardenyes.
* Ser com el cànem de les vores.(Bar.)
          No servir per res.
* Passar-ne més que el cànem.(Benissanet, Tortosa)
          Passar per moltes adversitats, penalitats o aventures.
* Quedar-se per cànem de gra a un lloc determinat.(Empordà)
          Romandre tenaçment, no voler moure's.

## Referències

* ↑ Recull de folklore selvatà (I : La Selva del Camp : 1981). La Selva, popular i tradicional. La Selva del Camp: [s.n.], 1981.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «pit». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 4 5 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «cànem». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 Parés i Puntas, 1999.
* 1 2 3 4 Gomis i Mestre, 2015, p. 135-137.
* ↑ Correas Martínez; Gargallo Gil, 2003.
* ↑ Amades, 1982, p. 575-578.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «tren». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Costumari català : el curs de l'any (en català). Vol. I. Hivern. Barcelona: Salvat, 1982. ISBN 84-345-3673-0.
* Correas Martínez, Miguel; Gargallo Gil, José Enrique. Calendario romance de refranes. Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2003. ISBN 8483383942.
* Gomis i Mestre, Cels. Botànica popular catalana : dites i tradicions populars referents a les plantes (en català). La Bisbal d'Empordà: Sidillà, 2015 (Talaia clàssics, núm. 2). ISBN 9788494256462.
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.
# Càntir

El càntir, baldraca, cànter, silló, selló, botijó, pitxell, és un atuell portàtil, més ample de dalt que del peu, amb una nansa a la part superior central i dos brocs, un per a omplir-lo (tòt) i l'altre, més petit (galet), per a beure. Serveix per a tenir-hi aigua o vi. Habitualment són fets de terrissa, vidre o metall.

## Dites populars

* Càntir i selló, és senyal de festejador.
* El pitxell fa olor del vi que ha estat en ell.
* La dona borratxa i el vi al pitxell, pobre d'ell.
* La ventura de l'Urgell és: blat a la sitja, oli a la sitra i vi al bitxell.
* Tantes vegades va el cànter a la font, que arriba que es trenca.
* Tot càntir nou té l'aigua fresca.
* Si està felló, que bega al selló.

## Endevinalles

* Ací te gite, ací te ho fas; fins que no tingues la panxa plena no t'alçaràs.
* Madama es pixa enmig del carrer i ningú no li diu re.
* Molts a dintre la cuina em tenen arraconat, quan m'usen, per l'orella m'agafen sens pietat. Tinc un cos bastant ben fet i persona no sóc pas, tot quan per la boca em bec, després m'ho treuen pel nas.
* No és botifarra ni és llonganissa, i l’home ho té a la mà quan pixa.
* Talaret, malaret no té cames i es té dret.
* Té cul i no té forat, té braços i no té mans, té boca i no té cap; endevina el disbarat.
* Té cul i no té forat, té panxa i no té budell, té braços i no té mans, té boca i no té dents, té cap i no té cervell.
* Teleret, maleret, no té cames i s’aguanta dret.
    (var.) Trel·leret mel·leret, no té cames i està dret.
* Un que pixa i dos que l’aguanten.

## Frases fetes i locucions

* Anar a raig de càntir.
          Anar molt bé, sense dificultats.
* Anar com un raig de càntir.
          Tenir diarrea.
* Deixar-les anar a raig de càntir.
          Enraonar molt i sense mirament.
* Parlar per boca de cànter.
          parlar molt i sense saber què es diu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Càntir». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 Amades, Joan. El Porró. Barcelona: La Neotípia, 1938 [Consulta: 1549572007].
* 1 2 3 4 5 6 7 Amades, 1982.
* ↑ Castellví, 1956.
* ↑ Llibre Endevinalles, 1925.
* ↑ Bassols, 1994.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Bassols, Maria Margarida. Endevinaller. València: Tres i Quatre, 1994 (L'Estel). ISBN 978-84-7502-376-2.
* Castellví, Joan. Cinc-centes endevinalles / recollides, traduïdes, originals i versificades per Joan Castellví Cerdà (en català). 3a edició. Barcelona: Eler, 1956.
* El Llibre de les endevinalles : col·lecció selecta de velles i noves endevinalles versificades : pròpies per a passar una bella estona (en català). Barcelona: Salvador Bonavía, 1925 (Biblioteca Bonavia ; 14, 19).
# Cunyat

El cunyat o cunyada és la persona casada amb el germà o la germana d'algú, o el germà o germana del cònjuge.

## Dites populars

* Amor de germà, amor de ca; amor de cunyat, amor de gat; amor d'espòs, amor de gos.
* Cunyats, dones i gats, donen mals resultats.
* Cunyats i cunyades són anses de caldera mal aferrades.
* De cunyat, ben allunyat.
* Dos cunyats en pau i junts, no pot ser sinó difunts.
* Els enemics de l'home són tres: sogra, cunyada i muller.
* Germans i cunyats, amics i barallats.
* Ja ho sé, cunyat, que dorms amb ma germana.
* L'escorpra, la sogra i les cunyades tenen punxes metzinades.
* La dona, per a ser ben casada, no ha de tindre sogra ni cunyada.
    (var.) La mellor casada és la que no té sogra ni cunyada.
* Les sogres i les cunyades són com les anses mal apegades.
* Sogra i cunyada, val més morta que enterrada.
* Sogres, nores i cunyades, són tapaoretes d'olleta mal arrematades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 13 setembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Cunyat». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars, 1965.
# Enric Tàrrega Andrés

Enric Tàrrega Andrés (València, 1936) és un editor, activista cultural i home polític valencià.

## Citacions
### Sobre el valencianisme

* El meu inici de plantejament valencianista pot ésser com el de qualsevol altre: hom comença per una estimació per la ciutat o el poble on es viu. Jo, concretament de més jove era "faller" i enamorat del teatre "d'espardenya" que en aquests indrets es representa. Val a dir que després de la guerra els escassos elements operants valencianistes acabaren refugiant-se a les falles, on han anat fent el que els han deixat fer.
       Revista Oriflama, 1969.

## Referències

* ↑ Franch Ferrer, Vicent; ... [et al.]. Document 88 : destinat (sobretot) a nacionalistes. València: Eliseu Climent, 1988. ISBN 8475022278.
# Enric Valor i Vives

Enric Valor i Vives (Castalla, 22 d'agost de 1911 - València, 13 de gener de 2000) fou un narrador i gramàtic valencià.

## Citacions

* Tots els valencians estem moralment obligats a contribuir a l'ús, el conreu, el respecte i la difusió del valencià, el nostre català; i encara que els estudis d'altres llengües puga enriquir-nos, no podem consentir la destrucció cultural i espiritual del nostre poble per mitjà de la implantació totalitària d'un altre idioma.
       Doctor Honoris Causa per la Universitat Politècnica de València, 22 de desembre de 1999.

## Referències

* ↑ «Enric Valor i Vives - Discurs Honoris Causa». UPV. [Consulta: 22 agost 2020].
# Enric Calpena i Ollé

Enric Calpena i Ollé (Barcelona, 1960) és un periodista català.

## Citacions

* Tota la història és propera. Amb la història de qualsevol fet humà hi tenim una relació molt directa.
* Si no aconseguim que les noves generacions tinguin l’espai comunicatiu català com el propi, ho tenim molt magre.
       Entrevista al directe!cat, 21 de maig de 2008.

## Referències

* ↑ CASTELLVÍ ROCA, Albert, Entrevista a Enric Calpena, Diari Ara, 23 de febrer de 2014. p.58
* ↑ «"Si no aconseguim que les noves generacions tinguin l’espai comunicatiu català com el propi, ho tenim molt magre"». eldirecte!cat. Barcelona: Catmèdia Global, 21-05-2008. [Consulta: 25 juny 2014].$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$$^{[Enllaçnoactiu]}$
# Enric IV de França

Enric IV de França i III de Navarra (Pau, Bearn, 13 de desembre de 1553 — París, 14 de maig de 1610) fou rei de França (1589-1610) i de Navarra (1562-1610).

## Citacions

* Bona cuina i bon vi són el paradís a la terra.
    (en francès) Bonne cuisine et bon vin, c'est le paradis sur terre.
* La millor forma de desfer-se d'un enemic és fer-se amic.
    (en francès) Le meilleur moyen de se défaire d'un ennemi, c'est d'en faire un ami.
* Qui m'estima, estima el meu gos.
    (en francès) Qui m'aime, aime mon chien.
* Sóc rei sense corona, general sense soldats, i moltes vegades sense diners, així com marit sense muller.
    (en francès) Je suis roi sans couronne, général sans soldat, et très-souvent sans argent, ainsi que mari sans femme.
* Pertany només als tirans viure sempre amb temor.
    (en francès) Il n'appartient qu'aux tyrans d'etre toujours en frayeur.
       Hardouin de Péréfixe, Histoire de Henri le Grand.
* París ben bé val una missa.
    (en francès) Paris vaut bien une messe.
       Saint-Denis, 25 de juliol de 1593.
          Frase cèlebre d'Enric IV de França anunciant la seva conversió al catolicisme per coronar-se com a rei de França.

## Referències

* 1 2 3 «Henri IV a dit...». Paris: Evene, cop. 1999. [Consulta: 30 març 2013].
* ↑ Arróniz Hidalgo, José-Guillermo. Diccionari de citacions i frases de renom. Barcelona: Claret, DL 1997 (Pompeu Fabra ; 13). ISBN 8482971379.
* ↑ Harbottle, Thomas Benfield; Dalbiac, Philip Hugh. Dictionary of Quotations (French). New York: The MacMillan, 1908.
* ↑ «Paris vaut bien une messe». Venelles: Kelyos SARL, cop. 2005. [Consulta: 6 juliol 2012].
# Enric Morera i Català

Enric Morera i Català (Oliva, Safor, 3 d'abril de 1964) és un polític i advocat valencià, actual president de les Corts Valencianes. Llicenciat en dret per la Universitat de València, és secretari general del Bloc Nacionalista Valencià i co-portaveu de Compromís.

## Citacions
### President de les Corts Valencianes (2015)
#### Discurs institucional del president de les Corts Valencianes (2015)

Recull de citacions del discurs d'inauguració de Enric Morera com a President de les Corts Valencianes, el 3 de juliol de 2015:
* Prenc la paraula per primera vegada a l'hemicicle com a president de les Corts Valencianes. Com a tal, Les Corts ha de ser sempre un espai de portes obertes, transparent, accessible, sense secrets a la societat valenciana.
* Els diputats i diputades, senyories, que estem en l'hemicicle no venim del no res. Hem de ser coneixedors de la nostra història per a estar-ne ben orgullosos i saber representar esta institució secular.
* Esta presidència, esta institució, junt al Consell de La Generalitat, vetlarà i treballarà perquè s'acaben els greuges i recuperar la dignitat i l'alegria de pertànyer a un poble històric i ric en valors, emprenedor i solidari, un poble amb identitat universal que mira el futur amb esperança.
* Som un gran poble, un poble valencià. I volem estar al món com el que som, autèntics, amb la nostra identitat valenciana, europeus i universals; un país que mai ha deixat de ser el que és, encara que no pocs han estat els intents d'acabar amb ell.

## Referències

* 1 2 3 4 Pais Valencià. Corts «Sessió plenària realitzada el dia 3 de juliol de 2015. Discurs institucional del president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català» (PDF). Diari de Sessions de les Corts Valencianes, Núm. 1, (2015), pàg. 13-14 [Consulta: 26 gener 2016].$^{[Enllaçnoactiu]}$

## Enllaços externs

* Pàgina web personal
# Enrique Buqué Rojals

Enrique Buqué Rojals (Barcelona, 24 de novembre de 1927 — 5 de maig de 1998) va ser un futbolista català que jugava en la posició de migcampista.

## Citacions

* Eres més lento que Buqué!
          Dit en referència a la seua velocitat jugant al futbol

## Referències

* ↑ Chilet, Vicent. «Cruel Mestalla». Levante-EMV, 03-06-2016. Arxivat de l'original el 1553712054. [Consulta: 27 març 2019].
* ↑ Lloret, Paco. «Enrique Buqué, lento y elegante». Las Provincias, 12-05-2018. Arxivat de l'original el 1553712425. [Consulta: 27 març 2019].