# Ase

* Aquesta pàgina conté fragments escrits en català genuí, anteriors a la normativa de Pompeu Fabra. Es reprodueix la font original per preservar-ne el significat íntegre i no desvirtuar-la. Podria semblar que hi ha errors ortogràfics que en realitat no ho són.
L'ase, ruc o burro (Equus asinus) és un mamífer de la família dels èquids. La paraula "ruc" també s'usa per definir el mascle de l'ase, mentre que la femella és coneguda com a somera.

## Dites populars

* A Camprodon, fan el burro i no en són.
* A l'ase gemegador, carrega'l sense por.
* A Sant Silvestre, estiren els burros del cabestre (o lliga el burro pel cabestre).
* Alaba't, ruc!
    (var.) Alabat, ruc, que a vendre et duc!
    (var.) Alabat, ruc, que a fira et duc!
          Es diu per recriminar els immodestos.
* Amb l'ase i amb la mala muller, a bastonades hom s'ha de fer.
* Brams d'ase no arriben al cel.
* Burro mort, civada a la cua.
* Corb, menja carn de burro mort.
* Desgraciat és l'ase que no pot estrenar albarda.(Empordà, Pineda)
    (var.) Dolent ha d'esser l'ase que no pot estrenar lo bast.(Olot)
* Dona boja i burro guit, bon partit.
* El burro creix y l'albarda no.(català arcaic)
* El burro d'Algemesí, sempre bramant y sempre fadrí.(català arcaic)
* El burro d'Arcadia, va carregat d'òr y menja palla.(català arcaic)
* El burro menja gram, quan li apreta la fam.
* El burro qu'entropeça dos vòltes en la mateixa pedra, es burro de veres.(català arcaic)
* El burro sempre va davant del arriero.(català arcaic)
* El burro del traginer sempre va a davant.
          Es diu als que solen dir "jo i en tal", posant-se sempre al primer lloc.
* El burro vell, si no tira, guía.
* El burro y el ignorant son fills de cosins germans.(català arcaic)
* El sol de maig estella el cap del burro.
* Home casat, ruc espatllat.
* L'ase d'en Mora, que de quantes veu s'enamora.
* L'ase de la faula, ab un bufet va tocar la flauta.(català arcaic)
* La vergonya era verda i se la va menjar un burro.
    (var.) La vergonya era verda i se la va menjar un ase.
    (var.) La vergonya era verda i se la va menjar un ruc.
          Dir-li a algú que no té vergonya.
* Merda d'ase no put.(Mall.)
    (var.) Besada d'ase no taca.(Men.)
* Moltes lletres i poc suc, també les escriuria un ruc.
* Ni ase ni traginer ni filla d'hostaler.
* Ni bleda ni ruc gruixer ni cigarro de calé.
* No és bon maig, que el ruc no tremoli a l'estable.
* No hi ha març que no marcegi, ni boig que no bogegi, ni fill d'ase que no brami.
* Per la corda es troba el ruc.
* Per Sant Miquel anirem a Santpedor a comprar un burro i ens farem un tip de cabra.
* Quan s'ase no pot, sa somera ajuda.(Mall.)
* Qui de l'ase menja pa mai de fam es morirà.
          Els ases són una gran ajuda per als pagesos pobres.
* Qui fa tres, ase és.
* Qui renta es cap a s'ase, perd es temps i es lleixiu.(Mall., Men.)
* S'ase no és vell mai.(Mall.)
* Somera que té pollí, no va mai dreta al molí.
* Tres coses fan de mal domar: els rucs, les dones i les cordes d'espart.
* Uns comptes fa l'ase i uns altres el traginer
* Voleu engreixar s'ase? donau-li palla.(Mall.)

## Endevinalles

* De baixant de lo pelut li dareu de lo pelós i un parell de besaculs per vós.
          Ase, segó, ous.

## Frases fetes i locucions

* Burro de dos crits!
          Es diu quan a algú se li ha de repetir les coses.
* Caure de l'ase.
          Es diu quan algú reconeix el seu error.
* Delicat com una ungla d'ase.
* Dic pestes del ruc, però me l'enduc.
          Critica a aquells que fan menyspreu de les coses i és notori que estan desitjant-les.
* Duràs més cops que un burro de Guixaire.
          Es diu per a amenaçar algú.
* És anat per ase i tornat per burro.
          Es diu quan algú se'n va a donar un encàrrec i no se'n surt.
* És vergonyós com un burro de gitano.
          Es diu a Avinyonet (Alt Empordà).
* Ésser com els burros de l'Urgell, que en veure la càrrega ja suena.
          Ésser molt malfeiner
* Fa creixença de burro.
          Es diu a la Vall d'Hostoles (Garrotxa) quan una persona es molt viva de petit i es va tornant lletja i babaua amb els anys.
* Gràcies a Déu que ha parit la burra!
          Es diu quan algú diu o fa quelcom que li recava.
* L'han enviat a engegar la burra.
          Es diu quan algú es confessa i no l'absolen.
* No veure'n dos dalt (o damunt) d'un burro.
* Per tu s'ha tret l'ase de l'estable.
          Es diu quan algú vol aprofitar-se de quelcom fet per un altre.
* Pesa més que un ase mort.
    (var.) És un ase mort.
          Es diu quan quelcom pesa molt.
* Quan l'ase s'haurà mort de rialles.
          Es diu per negar-se a fer el que se li demana.
* Rebre més llenya que un ruc d'Urgell.
          Rebre molts cops.
* Sembla que no hagis vist mai un burro volar.
          Es diu de qui s'admira de coses poc admirables.
* Ser el burro dels cops.
          Es diu d'aquell a qui es carreguen totes les culpes.
* Té orelles de burro.
          Es diu de qui té les orelles grosses.
* Tocar l'ase.
          Es refereix a un so fet amb la llengua (un clic dental tènue) per a mostrar desaprovació.
* Treure l'ase del cos.
          Es diu quan quelcom pesa molt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «ase». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars, 1965.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 Gomis i Mestre, 2014.
* ↑ Pàmies; Palou; 2012, pp194.
* ↑ Sevilla Muñoz, J.; Zurdo Ruiz-Ayúcar, M.I.T. (dir.). «Refranero multilingüe». Madrid: Instituto Cervantes (Centro Virtual Cervantes), 2009. [Consulta: 6 octubre 2024].
* 1 2 3 4 Parés i Puntas, 1999.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Alberòla, 1928.
* ↑ Font, 1988.
* 1 2 3 4 Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 6 octubre 2024].
* ↑ Viladot-Puig, 2003.
* ↑ Amades, Joan. Costums populars de Barcelona. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1931, p. 126-127.
* ↑ Fontana, 2016, p. 17.
* ↑ Amades, 1982.
* ↑ Gisbert, 2011.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Alberòla Sèrra, Estanislau. Refraner valencià (en català). València: Arte y letras, 1928.
* Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
* Font, Ramon. Refranys de la llengua catalana (en català). 3a. Sant Cugat del Vallès (Barcelona): Rourich, 1988. ISBN 84-85946-48-0.
* Fontana, Joan; Gargallo, José Enrique; Pàmies, Víctor; Ugarte, Xus. Els refranys més usuals de la llengua catalana (en català). Barcelona: Llibres de l'Índex, 2016. ISBN 978-84-942889-9-9.
* Gisbert, Adolf. Refranyer temàtic : amb breu explicació de significat i lèxic, referència a equivalents, similars i contraris, i corresponents i similars en castellà (PDF). Godella: Oficina Municipal d’Ús i Promoció del Valencià, Ajuntament Godella, 2011 [Consulta: 6 octubre 2024].
* Gomis i Mestre, Cels. Zoologia popular catalana. La Bisbal d'Empordà: Sidillà, 2014. ISBN 9788494256400.
* Pàmies, Victor; Palou, Jordi. Els 100 refranys més populars (en català). Valls: Cossetània, 2012 (Col·lecció de cent en cent, núm. 16). ISBN 9788490340325.
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.
* Viladot-Puig, Joan. El Refranyer de Joan Viladot (en català). Lleida: Pagès Editors, 2003 (Història. Monografies; 23). ISBN 9788497790741.