# Vergonya

La vergonya o empegueïment és un sentiment o torbament de l'ànim per una falta comesa, per una humiliació rebuda o per timidesa. També pot aparèixer quan es transgredeixen les normes socials o familiars.

## Citacions

* Fer alguna cosa dolenta i no sentir vergonya és la prova definitiva d'un caràcter malvat.
       — Aristòtil
* Si un estat està governat pels principis de la raó, la pobresa i la misèria són objecte de vergonya. Si un estat no està governat pels principis de la raó, la riquesa i els honors són els objectes de la vergonya.
    (en xinès) 邦有道貧且賤焉恥也，邦無道富且貴焉恥也。
       Analectes. — Confuci

## Dites populars

* A falta vella, vergonya nova.
* A les vuit, sense vergonya al llit.
* Al pobre vergonyant, dona-li de quan en quan.
* Baixa el porc el cap avergonyit en saber que sa mare és una bacona.
* Com més poques barbes, manco vergonya.
* El diable té una manta i un tabal; la manta per tapar la vergonya i el tabal per divulgar-la un cop comesa.
* El febrer avergonyit es tapa la cara i surt de nit.
* El vi no té vergonya.
* La vergonya era verda i se la va menjar un burro.
    (var.) La vergonya era verda i se la va menjar un ase.
    (var.) La vergonya era verda i se la va menjar un ruc.
* La vergonya fa ronya.
    (var.) La vergonya cria ronya.
    (var.) La vergonya danya al pobre.
* Mai perd el qui dóna, si el qui pren té vergonya.
* Mal vergonyós, per l'octubre perillós.
* Més val vergonya en la cara que dolor en el cor.
* Ni dona desvergonyida, ni planta pel maig florida.
* No perd qui dóna si el que rep té vergonya.
* On hi ha molts diners, hi ha poca vergonya.
* Pa llescat, sense vergonya és menja.
* Qui cau i s'aixeca, no és cap vergonya.
* Qui de jugar es dóna vergonya ni és home ni és dona.
* Qui no es dóna vergonya d’ofendre no se'n dóna de demanar perdó.
* Qui no té vergonya, tot lo món és seu.
* Qui no té i no estalvia, mai no eixirà de pobre i passarà vergonya.
* Qui té vergonya, es mor de fam.
    (var.) Qui té vergonya, té mal any.
* Qui té vergonya, no menja confits.
* Si el meu amo em poda al gener i em llaura al febrer, vergonya m'hauria de fer si no li omplo el celler.
* Si et menges pa torrat sense vergonya ja està menjat.
* Val més tornar-se roig de vergonya que groc de ràbia.
* Vergonya i honor, la dona que la perd mai més la troba.

## Frases fetes i locucions

* Caure-li a un la cara de vergonya.
          Passar molta vergonya.
* Estar a la vergonya.
          Estar exposat a la contemplació de la gent com a delinqüent.
* Hi han deixat la vergonya.
          Es diu quan s'han menjat tot el contingut d'un plat o cassola fora una petita part.
* Pobre vergonyant.
          Ser un pobre home. Infeliç.
* Tenir més por que vergonya.
          Ser un desvergonyit.
* Tindre molta por però molt poca vergonya.
          No estimar la pròpia honra, no torbar-se per les humiliacions o per les pròpies malifetes.
* Tenir tanta vergonya com una granota pèls.
    (var.) Tenir tanta vergonya com el gos de Poma.
    (var.) Tenir tanta vergonya com es ca d'En Pinyol.
          Tenir molt poca vergonya o no tenir-ne gens
* Vergonya a perdre.
          Es diu de qui fa una cosa que no és obligada, però que sembla necessària.

## Endevinalles

* Què és allò que com més se'n gasta més se'n té?
* Tant es pobre com es ric me té damunt des que és nat, però es qui me perd un pic ja no me torna a trobar.

## Referències

* ↑ «Aristòtil». L'Ofici de viure. Barcelona: Catalunya Ràdio S.R.G., 18-05-2009. Arxivat de l'original el 1367004579. [Consulta: 4 febrer 2013].
* ↑ Thoreau, 2012.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Gargallo i Gregori, José. «El Refranyer: Dites, refranys i maneres de dir». L'autor, 2010-. [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ Conca, 1988.
* 1 2 3 4 5 6 7 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Vergonya». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* ↑ Farell i Domingo, 1989.
* 1 2 Pàmies, Víctor. «Refranyer temàtic». L'autor. Arxivat de l'original el 1482295780. [Consulta: 21 març 2018].
* ↑ Amades, 1931, p. 52-56.
* 1 2 3 4 5 6 Gisbert, Adolf. «Refranyer temàtic». Oficina Municipal d’Ús i Promoció del Valencià, Ajuntament de Godella. Arxivat de l'original el 1341266181. [Consulta: 21 març 2018].
* 1 2 Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars, 1965.
* 1 2 Amades, 1982.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Costums populars de Barcelona (en català). Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1931.
* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
* Conca, Maria (ed.). Els refranys catalans. València: Tres i Quatre, 1988 (L'Estel; 8). ISBN 8475022324.
* Farell i Domingo, Joan. Refranyer tèxtil català. Sabadell: Editorial Ausa, 1989. ISBN 84-86329-36-1.
* Thoreau, Henry David. La Desobediència civil. Cànoves i Samalús: Proteus, 2012. ISBN 9788415549574.