# Corda

Una corda és un element format per fibres tèxtils torçades o trenades únicament en sentit longitudinal, a fi de confeccionar peces resistents i flexibles del gruix desitjat i qualsevol llargada. Les fibres poden ser naturals: cànem, lli, llana, cotó, seda i d'altres o artificials a partir de derivats plàstics, principalment niló i perlon. Si les cordes són constituïdes de fibres metàl·liques (acer, coure, alumini) reben el nom de cables.

## Dites populars

* A ca un penjat, no hi anomenis cordes.
* A casa d'un penjat no hi anomenis cordes.
* A la dona i a la cabra, corda llarga.
* A la dona brava, corda llarga.
* Al lladre, no li parlis de cordes.
* Allà on va la corda, va el poal.
* Collant massa la ballesta se romp la corda.
* Corda que molt tiba, a la fi es trenca.
* Dones, ases i cordes d'espart, barrabís, barrabàs.
* En estirar massa sa corda, se romp.
* La corda, o bé estira per tots, o per ningú.
* La corda sempre es trenca per la part més flaca.
    (var.) La corda sempre es trenca pel punt més prim.
* La guitarra mal sona si hi manquen cordes.
* Les dones són cordes del diable.
* Lo molendo se lliga ama la corda, i l'home ama les paraules.
* Mentres nuen, no fan corda.
* Per la corda es troba el ruc.
* Sempre es trenca la corda per la part més fluixa.
* Sa corda sempre es romp allà on és més prima.
* Tant s'estira la corda, que a la fi es trenca.
* Tres coses fan de mal domar: els rucs, les dones i les cordes d'espart.
* Veles i cordes no saben governar soles.

## Endevinalles

* És llarga i rodona, s'estira i s'arronsa, se la mulla del cap i es fica al forat.
          corda (del pou)
* Per més que sóc corda i home, certament dec declarar que primer vinc de la mar, com també he vingut de Roma.
          maroma

## Frases fetes i locucions

* Amagar la corda a casa del penjat.
          No saber evadir el compromís d'una cosa, resoldre un afer de la manera que més pot comprometre o perjudicar.
* Anar com el bou en la corda.
          Anar a la força (Cast.).
* Anar fora de corda.
          Fora de seny, ple d'exaltament passional.
* Afluixar la corda.
          Disminuir la severitat o l'esforç.
* Ballar damunt la corda.
          Estar en perill de tenir un greu contratemps (Mall.).
* Donar corda.
          Animar (algú) en les seves inclinacions, especialment incitar-lo a prosseguir parlant.
* Ésser un embolic de cordes.
          Ésser una cosa molt intricada i difícil (Mall.).
* Estar amb la corda al coll.
          Estar amb el dogal al coll.
* Estirar (o tibar) la corda.
          Extremar el rigor (Cat., Val., Bal.).
* Fer corda.
          Pretendre o demanar una cosa oferint diners o altres dons (Mall.).
* Fer corda de pa.
          Obligar qualcú a força de beneficis a seguir en tot el qui els fa (Mall.).
* Fer de qualcú corda de baldufa.
          Fer-ne qualsevol cosa, tractar-lo de qualsevol manera, dominar-lo completament (Mall., Men.).
* Pegar amb sa corda grossa.
          Donar un gran disgust (Mall.).
* Portar corda de penjat.
          Ésser molt sortat, tenir bon èxit en les seves empreses (Cat., Val.).
* Pujar més sa corda que es bou.
          Ésser més abundant la part secundària que la principal (Mall., Men.).
* Tallar la corda.
          Arribar a escapar d'un perill, evitar-lo en el moment crític (Mall.).
* Tenir corda.
          Estar algú en disposició de prosseguir fent alguna cosa.
* Tocar la corda sensible.
          Atacar (una persona o una cosa) pel punt més dèbil o més sensible.

## Embarbussaments

* Dins quin cap cap cap de corda? Dins cap cap cap cap cap de corda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Corda». A: Diccionari català-valencià-balear. Barcelona: IEC, 2002.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Corda». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 octubre 2012].
* 1 2 3 4 5 6 7 Parés i Puntas, 1999.
* ↑ Cinc mil, 1965.
* ↑ Amades, 1982.
* ↑ Castellví, 1956.
* ↑ Amades, 2006, p. 31.
* ↑ «Corda». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Barcelona : Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 2 d'octubre de 2012]
* ↑ Bassa, 1982, p. 40-43.

## Bibliografia

* Amades, Joan. Folklore de Catalunya. Vol. 2. Cançoner, cançons, refranys, endevinalles. 3a edició. Barcelona: Selecta, 1982. ISBN 84-298-0452-8.
* Amades, Joan. Refranys i dites (Ed. facsímil) (en català). Tarragona: L'Agulla de cultura popular, 2006 (Biblioteca de tradicions populars, núm. 32). ISBN 8496294218.
* Castellví, Joan. Cinc-centes endevinalles / recollides, traduïdes, originals i versificades per Joan Castellví Cerdà (en català). 3a edició. Barcelona: Eler, 1956.
* Bassa, Ramon «Un tigre, dos tigres, tres tigres, o la fonologia i les seves relacions amb la llengua parlada i escrita» (PDF) (en català). Maina. Escola universitaria de professorat d'EGB [Palma], 5, 1982 [Consulta: 23 agost 2015].$^{[Enllaçnoactiu]}$
* Cinc mil refranys catalans i frases fetes populars (en català). Barcelona: Millà, 1965 (Biblioteca popular catalana vell i nou ; 3). ISBN 8473040082.
* Parés i Puntas, Anna. Tots els refranys catalans (en català). Barcelona: Edicions 62, 1999. ISBN 842974519X.