OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comentari de text

Per a comentar un text literari hem de tenir en compte:
* Ser precisos
* Donar raons del què ens diu el text
ORDRE DEL COMENTARI:
* Lectura atenta del text
* Localització
* Determinar el tema i l'assumpte
* Anàlisi de l'estructura
* Anàlisi de la forma
* Conclusió
1.- Lectura atenta del text:
2.- Localització:
3.- Determinar el tema i l'assumpte
4.- Anàlisi de l'estructura
5.- Anàlisi de la forma
6.- Conclusió
# Comportament animal

Comportament Animal
Una guia per entendre com i per què els animals interactuen entre ells i amb l'entorn.
# Competències bàsiques a primària

Competències bàsiques
Contribució de l’àrea de llengües al desenvolupament de les competències bàsiques
S’entén per competència bàsica la capacitat de posar en pràctica de forma integrada, en contextos i situacions diferents, els coneixements, les habilitats i les actituds personals adquirides. El concepte de competència inclou tant els sabers com les habilitats, així com el saber ser o estar i el saber conviure.
Per avançar en l’assoliment de les competències bàsiques en general és fonamental emmarcar els processos d’ensenyament i d’aprenentatge entorn als quatre eixos següents:
1. Aprendre a ser i actuar de manera autònoma.
2. Aprendre a pensar i comunicar.
3. Aprendre a descobrir i tenir iniciativa.
4. Aprendre a conviure i habitar el món.
Aquests quatre eixos tenen a veure amb la consecució del desenvolupament de les competències implícites, és a dir, de les que no apareixen explícites en el currículum. Són, entre d’altres:
1. Capacitats o habilitats per decidir.
2. Habilitats per treballar cooperativament.
3. Habilitats per tenir iniciativa.
4. Capacitat de fer raonaments lògics.
5. Capacitat de ser ètic, tolerant, responsable, de tenir valors.
6. Capacitat d’autonomia.
7. Capacitat de tenir voluntat d’aprendre i motivació.
Actualment s’identifiquen com a competències bàsiques per a l’educació obligatòria les vuit competències següents:
Competències comunicatives:
''1. Comunicativa, lingüística i audiovisual
2. Artística i cultural
'Competències metodològiques:<br' />
3. Tractament de la informació i competència digital
4. Matemàtica
5. Aprendre a aprendre
Competències personals:
6. Autonomia i iniciativa personal
7. Coneixement i interacció amb el món físic
Competències per conviure i habitar el món:
8. Social i ciutadana
En el cas de l’àmbit lingüístic, les competències bàsiques es refereixen als coneixements i les habilitats essencials per comunicar-se i relacionar-se de manera eficaç i activa amb els altres i per inserir-se satisfactòriament en la societat.
La llengua, precisament pel paper que juga en el desenvolupament de les competències metodològiques, ajuda a la comprensió dels processos de les competències centrades a conviure i habitar el món. I d’una manera molt especial, la competència plurilingüe i intercultural contribueix al desenvolupament de la competència social i ciutadana, entesa com les habilitats i destresses per a la convivència, el respecte entre les persones. A més de reconèixer les llengües com a element cultural de primer ordre, la lectura, comprensió i valoració de les obres literàries contribueix d’una manera clau al desenvolupament de al competència artística i cultural.
Des del centre, el treball de les competències ha de ser integrat, responsabilitat de tots i cadascun dels professionals que intervenen en l’educació de l’alumnat. Les competències i la seva transversalitat han de ser tractades des de la mateixa línia d’actuació, són el fil conductor, l’eix principal de l’èxit a l’escolarització bàsica.
# Glycyrrhiza glabra (Fabaceae) regalèssia

* Visió general
* Detall de l'arrel
# Humulus lupulus (Cannabaceae) llúpol, esparga

* Visió general
* Detall de la flor femenina
* Detall dels cons femenins
# Hyoscyamus niger (Solanaceae) jusquiam negre

* Visió general
* Detall de la flor
* Detall del fruit
# Hedera helix (Araliaceae) heura, hedra

* Visió general
* Detall de la fulla fèrtil i fruits
* Detall de la fulla vegetativa
* Detall de la inflorescència
# Hydrastis canadensis (Berberidaceae) Hidrastis

* Visió general
* Detall de la flor
# Glycine max (Fabaceae) soja

* Visió general
* Detall de les fulles
* Detall del fruit i la llavor
# Gossypium herbaceum (Malvaceae) cotoner

* Cotó
* Detall de la flor
# Hamamelis virginiana (Hamamelidaceae) hamamelis

* Detall d'una branca
* Detall de les fulles
# Hepatica nobilis (Ranunculaceae) Herba fetgera

* Visió general
* Detall de la flor
* Detall de les fulles
# Hypericum perforatum (Clusiaceae) pericó, herba de Sant Joan

* Visió general
* Detall una fulla
* Detall de la flor
# Classificació de la matèria

La matèria segons la seva composició pot estar formada per substàncies pures i mescles de substàncies pures. La majoria de substàncies que trobem a la naturalesa són mescles de diferents substàncies. L’aire és una mescla, l’aigua que bevem és una mescla, els sucs de fruita són mescles. La química considera substàncies pures aquelles que només contenen un tipus de substància. L’aire no és una substància pura,perquè està format per una barreja de gasos: nitrogen, oxigen i diòxid de carboni, entre altres gasos. L’aigua que bevem és una mescla perquè, a més d’aigua, sol contenir minerals. L’aigua destil·lada és una substància pura, perquè només està formada per aigua.El coure és també una substància pura, perquè només està format per coure. Les substàncies pures són els elements i els compostos. Les substàncies pures es diferencien de les mescles perquè tenen unes propietats característiques i constants. La temperatura de fusió, la temperatura d’ebullició i la densitat són propietats característiques de les substàncies pures.

# Mètodes de separació dels components d'una mescla.

Els components d’una mescla heterogènia,exemple aigua i sorra, podem separar-los mitjançant el mètode de sedimentació o bé el de la filtració, mentre que si es tracta d'una mescla homogènia, exemple sal i aigua, ho haurem de fer per destil·lació.

## La sedimentació

Si volem separar una mescla de sorra i aigua per aquest procediment el que farem es deixar en repòs la mescla d’aigua i sorra. Per efecte de la gravetat,la sorra es dipositarà al fons del recipient (sedimentarà) i l’aigua quedarà a la part superior. Acabada la sedimentació, anirem inclinant a poc a poc el vas que conté la mescla i recollirem l’aigua en un altre recipient. La sorra ens quedarà al vas.

## La filtració

Consisteix a fer passar la mescla per un embut, al qual hem col·locat un paper de filtre. Si, per exemple, volem separar una dissolució de sorra amb aigua el paper de filtre ha de tenir uns porus amb el diàmetre inferior al de les partícules de sorra.

## La destil·lació

Permet separar els components d’una mescla, sempre que aquests tinguin diferent punt d’ebullició. Si, per exemple, volem separar per destil·lació una mescla d'aigua i sal el que farem serà escalfar la mescla suaument. Veurem que a una temperatura una mica superior als 100º C comença a bullir l’aigua i comença a evaporar-se. En el mateix muntatge de la destil·lació es refreda el vapor d’aigua format en l’ebullició al passar aquest vapor per un tub al voltant del qual hi circula aigua freda que fa que el vapor passi a forma líquida i aquest aigua condensada es recull amb un recipient i la sal ens queda al mateix recipient on hem fet la destil·lació.
# El canvi de la matèria

El Viquillibre El canvi de la matèria està destinat als alumnes dels centres de formació de persones adultes que estan cursant el Graduat en Educació Secundària (ESO).
Es tracta d'un mòdul optatiu que normalment es cursa a tercer curs en el qual s'estudien conceptes bàsics de química.

## Continguts

* Sistema Internacional d'unitats de mesura.
* Densitat dels materials.
* Dissolucions.
* Estats de la matèria
* Classificació de la matèria
* L'àtom
Existeix una versió per a imprimir d'aquest llibre.
# La densitat

La densitat és la relació que existeix entre la massa i el volum d'un cos. La densitat és directament proporcional al valor de la massa i inversament proporcional al volum del cos. Fórmula general:
          $Densitat={\frac {Masa}{Volum}}\,$
Les unitats de mesura de la densitat en el Sistema Internacional és el quilogram per metre cúbic (kg/$m^{3}$). La densitat de l'aigua és ${\frac {1g}{cm^{3}}}$.
# Dissolucions
### Dissolució

Una dissolució és una mescla de dos o més components en el qual un dels components es troba en proporcions més elevades que els altres. El component que es troba en més quantitat es coneix com a dissolvent i la resta de components de la dissolució s'anomenen soluts. L'aigua és un bon dissolvent de moltes substàncies; per això són molt freqüents les dissolucions aquoses, en que l'aigua sempre és el dissolvent i els components restants són els soluts. L'estat del solut pot pertànyer a qualsevol estat de la matèria: sòlid, liquid o gas. Per exemple en una dissolució de sucre amb aigua, el solut (sucre) és sòlid. En una d'alcohol en aigua, el solut (alcohol) és líquid i en les begudes carbòniques el solut (diòxid de carboni) és un gas. Quan una dissolució té poc solut en relació amb la quantitat de dissolvent, es diu que és una dissolució diluïda; si té molt de solut es diu que és concentrada.

### Concentració

És la quantitat de solut que hi ha en una determinada quantitat de dissolució o dissolvent. Aquesta concentració es pot expressar de tres formes diferents:
* % en massa: massa de solut per 100 unitats iguals de massa de dissolució.
* % en volum: volum de solut per 100 unitats iguals de volum de dissolució.
* g/l: Grams de solut que hi ha en un litre de dissolució.
Si ens diuen que una dissolució d’aigua i sal té una concentració del 20% ens estan dient que hi ha 20g de sal per cada 100g de dissolució, és a dir, hi ha 20g de sal per cada 80g d’aigua.

### Dissolucions saturades

Si preparem una dissolució d’aigua i sal i anem afegint sal a l’aigua, arribarà un moment que la sal ja no es dissoldrà i quedarà al fons del got. Direm que en aquest punt tenim una dissolució saturada. La solubilitat d’un solut en un dissolvent és la màxima quantitat de solut que es pot dissoldre en una determinada quantitat de dissolvent a una temperatura determinada. La solubilitat sol donar-se en grams de solut per 100g de dissolvent. Així per exemple,si la solubilitat de la sal de cuina en aigua és de 358 grams per litre de dissolució (358 g/l). Això vol dir:
* Si en un litre de dissolució hi ha dissolts 358 grams de sal, la dissolució està saturada.
* Si s'hi afegeixen més de 358 grams de sal per litre, se'n dissoldran 358 g. La resta se
n'anirà al fons. La dissolució estarà saturada.
# Guia Ubuntu/KUBUNTU Compressió d'arxius

Per al dia a dia, la compressió d'arxius s'ha convertit en un ús molt estès. Un o varis arxius es compacten en un sol ocupant menys espai, de tal manera que, el seu transport d'un ordinador a un altre és molt més fàcil.
Molts usuaris utilitzen el format Zip i aquest és totalment compatible amb Kubuntu.
Si feu doble clic en un arxiu compres en aquest format aquest s'obrirà amb el programa Ark. Aleshores, seleccioneu tots els arxius i feu clic a Extreu. Tot seguit, indiqueu la ubicació per a desar els arxius i tindreu els arxius descomprimits.
Per a crear un arxiu comprimit o carpeta, feu clic amb el botó dret del ratolí, feu clic a Compressió ... i trieu el tipus d'arxiu que voleu crear.
Una opció que no té Ark, és la compressió d'arxius amb contrasenya. Per tant, si teniu un arxiu protegit que heu rebut d'un altre ordinador, no el podreu obrir. En qualsevol cas, això té fàcil solució. Instaleu al vostre ordinador el programa File Roller amb el Centre de programari Muon. Amb aquest programa podreu obrir arxius protegits amb contrasenya i en podreu crear també amb contrasenya.
# Guia Ubuntu/Linus Torvalds

Linus Benedict Torvalds és un informàtic finlandès (de la minoria sueca), creador i actual mantenidor del nucli Linux.
En la seva època d'estudiant universitari a Hèlsinki, a finals del setembre del 1991, començà la creació del nucli (o kernel) d'un sistema operatiu, ja que no podia fer front al preu dels sistemes Unix de l'època. Originalment, Linus va anomenar el seu projecte Freex (referint-se a un sistema Unix lliure, mentre que en anglès es pronunciaria igual que freaks), però finalment el va publicar amb el nom de Linux (mesclant el seu nom Linus amb Unix). Linus va involucrar molta més gent a través d'un missatge electrònic que va enviar a una llista de notícies electròniques (news), que per aquella època era el màxim exponent d'Internet. Al cap de poc, la primera versió va ser millorada i ampliada per altres informàtics de tot el món, que van poder llegir el codi font de Linux i, per tant, millorar-lo. En l'actualitat viu a Silicon Valley i encara col·labora amb milers de persones de tot arreu, treballant per millorar i adequar als nous temps el nucli Linux, organitzant-se per correu electrònic. Linux, que és distribuït lliurement amb llicència GPL, ha estat incorporat com a part fonamental de moltes distribucions de programari com ho és Ubuntu.
Estem segurs que molts usuaris d'Ubuntu i d'altres distribucions basades amb Linux, estarem eternament agraïts pe la feina feta pel Sr. Torvalds.
# Guia Ubuntu/Lincity

Tal com diu al Viquipèdia: Lincity és un joc de simulació multiplataforma i gratuït on el jugador ha de controlar i gestionar tots els aspectes socio-econòmics d'una ciutat. Una característica única és l'opció entre dues formes de guanyar, assolir el desenvolupament sostenible, o evacuar a tota la població en una nau espacial. Està alliberat sota la llicència GPL amb el treball artístic sota llicència doble Creative Commons Attribution-Sharealike 2.0 i les fonts DejaVu incloses sota la seva pròpia llicència.
L'enllaç al Viquipèdia a més informació: http://ca.wikipedia.org/wiki/Lincity
Lincity és disponible al Centre de Programari de l'Ubuntu.
# Guia Ubuntu/Kubuntu 12.04 LiveCD

Abans d'iniciar qualsevol tipus d'instal·lació, és recomanable fer una copia de seguretat dels arxius importants que tingueu al vostre PC. Per a instaŀlar Kubuntu, o per a provar el Live CD, evidentment us caldrà el CD d'instaŀlació que potser haureu aconseguit d'algun amic. Aquest CD està preparat per a iniciar una sessió en directe i, més tard, la instaŀlació. Però en el cas que tingueu descarregada una imatge baixada d'Internet, haureu de tenir en compte que la imatge ISO caldrà gravar-la en un CD tal com es comenta a continuació. Una imatge ISO no es pot gravar com un CD de dades, sinó que cal gravar-la com el que és, una imatge d'un CD. Per tant, caldrà que feu servir la funció específica del vostre programa de gravació de CD. Per exemple, amb el Nero: Grabar CD desde imagen ISO. O bé amb el K3b (eina d'enregistrar CDs del KDE), que ja el porta instaŀlat el Kubuntu, podeu fer Grava imatge (al menú Més accions...).
Un cop ja disposeu del CD d'instaŀlació, el poseu al lector de CD i arranqueu el PC. Si s'inicia correctament, hauríeu de visualitzar el logo del Kubuntu; si no és així, caldrà que reviseu a la configuració de la BIOS de la placa mare del vostre PC que tingui seleccionada l'arrencada des del CD/DVD. Normalment, es pot accedir a la BIOS en iniciar el PC prement al mateix temps la tecla SUPR, DEL, F11 o F2, depenent del PC. No totes les BIOS són iguals, podeu consultar el manual de la placa mare del vostre PC. Si teniu sort, potser ja teniu aquesta opció per defecte i el CD arrenca automàticament.
Un cop aconseguiu arrencar des del CD, i visualitzeu el menú d'inici de sessió, a l'esquerra de la finestra haureu de triar l'idioma, podreu veure que la llista és molt completa.
Amb la següent pantalla podreu, entre altres coses, comprovar si el CD té defectes i iniciar la instal·lació.
Si heu triat "Inicia el Kubuntu", a la següent pantalla tindreu dos opcions: "Vull provar Kubuntu" i "Instaŀla Kubuntu". Si encara no el voleu instaŀlar i només voler fer un tast, trieu "vull provar" per tal d'iniciar una "Live sesion" per poder veure i utilitzar el Kubuntu (fent servir només la memòria Ram de l'ordinador) sense instaŀlar-hi res al disc dur.
# Introducció a la música/Què és la música?

La música és l'art que es manifesta en l'organització dels sons i els silencis en el temps. És l'art de la generació, manipulació i combinació —en simultaneïtat o en successió— dels sons, produïts per veus humanes o per instruments, a la recerca de la bellesa formal i/o de l'expressió d'emocions, o de fer certes funcions, i produint missatges dotats d'unitat, continuïtat i coherència.

## Etimologia

El mot música prové directament del terme llatí musica que el pren del grec μουσική/musiké (de les muses), adjectiu que dóna com a implícit el substantiu τέχνη/techne (art o tècnica), de manera que el conjunt seria l'art o la tècnica de les muses, figura de la mitologia grega i romana. Originàriament, doncs, el mot no indicava cap art en particular sinó en general a totes les arts de les muses, i es referia a quelcom de perfecte i bell.

## Significat subjectiu

En la introducció, hi ha una explicació objectiva del concepte música. En l'apartat Etimologia trobem l'origen de la paraula. De fet, es podria dir que la definició del diccionari existeix per "obligació", ja que és una paraula més del nostre vocabulari. Tot i que aquesta definició és acceptada, molts músics han descrit la música com El llenguatge universal (Pau Casals),, una veu que troba ecos a totes les ànimes i que sembla també un eco de totes les veus (Concepción Arenal), o fins i tot com un delicat filet d'or que dolçament governa els afectes... (Diego de Saavedra y Fajardo).
Es podrien omplir pàgines i més pàgines només sobre la definició música. Però aquest llibre està orientat a saber llegir, escriure i interpretar la música.

## Practiqueu!

Si ja heu llegit aquest capítol, podeu posar a prova el que heu après a l'apartat d'exercicis.

## Referències

* ↑ «Fundació Pau Casals». Sant Salvador, El Vendrell: Fundació Pau Casals. [Consulta: 2 abril 2012].
* 1 2 Ortega Blake, Arturo (comp.). El gran llibro de las frases celebres. Mèxic, D.F.: Grijalbo, 2008. ISBN 978-607-31-1407-3.
# Introducció a la música/Què és la música?/Exercicis

Aquests exercicis s'han de fer després d'haver llegit el capítol Què és la música? del llibre Introducció a la música.
# Introducció a la música/L'escriptura de la música/Exercicis

Aquests exercicis s'han de fer després d'haver llegit els quatre capítols sobre L'escriptura de la música
Quan hageu corregit els exercicis, podeu continuar amb el llibre en el capítol sobre els intervals.
# Introducció a la música/Les notes

Ara ja sabem què és un pentagrama, però com sap l'intèrpret quin so ha de tocar o cantar? La resposta és: amb les notes. Cada nota rep un nom, set en total: Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Si.

## Història

Els noms de les notes musicals deriven del popular poema religiós Ut queant laxis de l'edat mitjana:
    UT queant laxis
    RE sonare fibris
    MI ra gestorum
    FA muli tuorum
    SOL ve polluti
    LA bii reatum
El monjo Guido d'Arezzo desenvolupà una aproximació a la notació actual assignant els noms actuals a les notes, i la notació de 4 línies, en lloc d’una sola com es feia anteriorment.
Cap al segle XVI es va afegir la nota musical SI (de Sancte Ioanes, el final de l'himne esmentat anteriorment), i en el segle XVIII es canvià el nom de UT per DO (del llatí Dominus: Senyor). També dins aquest procés s'afegí una cinquena línia, amb la qual cosa es va arribar fins al pentagrama usat en l'actualitat.

## Interpretació

Tornem al pentagrama del capítol anterior. Ara, però, les notes tenen un pal i estan pintades. Les notes pintades amb un pal senzill reben el nom de negres. Ja que hi som, sàpigues que aquesta disposició de les notes (do, re, mi, fa, sol, la, si, do) s'anomena "Escala musical". Aquesta escala pot començar per qualsevol altra nota. Però d'això ja en parlarem més endavant.
Cada nota té un valor diferent (A valor ens referim a durada del so). Com a unitat bàsica es pren la rodona (les notes del punt anterior), i es va doblant el valor (1 rodona = 2 blanques = 4 negres...). A continuació podeu veure una taula més explicativa amb les notes i els seus valors:
| Nom | Valor | Equivalència |
| rodona | 1 | 4 negres |
| blanca | 2 | 2 negres |
| negra | 4 | 1 negra |
| corxera | 8 | 1/2 negra |
| semicorxera | 16 | 1/4 negra |
| fusa | 32 | 1/8 negra |
| semifusa | 64 | 1/16 negra |
| garrapatea | 128 | 1/32 negra |
| semigarrapatea | 256 | 1/64 negra |
Fixeu-vos que a partir de la corxera el mètode per anar reduint els valors és afegir més corxets al pal.

## Referències

* ↑ Witt, Ronald G. The Two Latin Cultures and the Foundation of Renaissance Humanism in Medieval Italy (en anglès). Cambridge University Press, 2012, p. 131. ISBN 0521764742.
# Flora del Pirineu català/Anemone pulsatilla

La flor de vent és una planta herbàcia perenne de la família de les ranunculàcies de pastures seques dels estatges montà i subalpí dels Pirineus. És una planta molt tòxica i raríssima al nostre territori. El seu hàbitat arriba fins als 2000 m d'altitud.
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Anemone vernalis

L'anemone vernal és una herba perenne de la família de les ranunculàcies que creix en pasturatges silicícoles dels estatges alpí i subalpí amb una floració molt vistosa. Es fa a tota la serralada pirinenca fins als 3000 m d'altitud.
| Aspecte general | Detall de la flor pèndula |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Anemone narcissiflora

L'anemone narcissiflora és una herba perenne de la família de les ranunculàcies que es fa en pasturatges frescals basòfils d'alta muntanya a tota la serralada pirinenca i fins als 2.600 m d'altitud. En català també s'anomena simplement anemone.
| Aspecte general | Fulles palmatisectes |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Aquilegia pyrenaica

L'aquilègia pirinenca és una planta herbàcia perenne de la família de les ranunculàcies que es fa de manera molt rara a pedruscalls i roques d'alta muntanya de la serralada pirinenca fins als 2500 m d'altitud.
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Anemone hepatica

L'herba fetgera és una herba perenne de la família de les ranunculàcies present en boscos mixtos dels estatges montà i subalpí de tota la serralada pirinenca, fins als 2500 m. En català es coneix també pels noms de fetgera, viola borda, viola de galàpat, viola de llop i viola de pastor.
| Detall de la inflorescència | Detall de la flor: bràctees enteres |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Anemone nemorosa

El buixol és una herba perenne de la família de les ranunculàcies comuna al nostre territori. Es fa en boscos caducifolis humits des de l'estatge montà fins al subalpí, fins a altituds de 2000 m. És una planta tòxica.
| Detall de la flor | Aspecte del fruit: poliaqueni |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Aphanes arvensis

L'afanes arvense és una planta herba anual de la família de les rosàcies rara a la serralada pirinenca. Es fa en sembrats i pradells terofítics de l'estatge montà fins als 1.700 m d'altitud. En català també es coneix com a alquemil·la arvense i peu de lleó.
| Aspecte general de la planta | Detall de les fulles |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Aquilegia vulgaris

El corniol és una herba perenne de la família de les ranunculàcies present a vorades de boscs dels estatges montà i subalpí de la serralada pirinenca. És una planta tòxica. El seu hàbitat arriba fins als 2200 m. En català es coneix també com aguilera, aliguenya, aquilègia, badola, bonets blaus, campaneta, englantina, guants de la Mare de Déu, ocellets i viudes.
| Aspecte general de la planta | Flor en visió lateral, detall dels cinc esperons |
| Fulla tripartida | Polifol·licle |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Anemone ranunculoides

El buixol groc és una herba perenne de la família de les ranunculàcies força rara al nostre territori. Es fa en boscos de ribera i boscos caducifolis humits des de l'estatge montà fins al subalpí (2000 m d'altitud). És una planta tòxica.
| Detall de la flor | Detall de les fulles |
TORNAR a l'índex