OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llibre de cuina/Receptes/Borregos
### Ingredients

* 1 quilo, més o menys, de farina de classe extra.
* 30 g de llevat en pols.
* 1/4 de litre de llet.
* 100 g de sucre.
* 1/2 tassa d'esmorzar plena d'oli.
* 1/2 got de vi, ple d'aiguardent.
* 1/2 culleradeta de cafè, de sal.

### Preparació

Diluirem el llevat en una mica de llet tèbia i el barrejarem amb els restants ingredients esmentats, reservant una cullerada d'oli. Treballarem força la pasta amb les mans, fent-li després talls amb un ganivet i tornant-la a unir bé fins que quedi ben fina. Formarem amb la pasta unes petites barres primes i llargues, que anirem col·locant en llaunes de forn untades amb un xic d'oli. Ho taparem amb un drap i deixarem que reposi en un lloc una mica calent, fins que hagi doblat el seu volum (d’una hora i mitja a dues hores, cosa que dependrà de la temperatura ambient). Passarem un pinzell impregnat d'aigua i d'oli pel damunt dels borregos i posarem les llaunes al forn fins que quedin daurats. Un cop refredats, els tallarem al biaix a trossos de 2 centímetres de gruix i els tornarem a ficar al forn fins que estiguin daurats i endurits. En podem guardar en capses metàl·liques, que així es conserven més temps. En lloc d'aiguardent podem posar-hi 2 cullerades grosses de licor d'anís.
# Llibre de cuina/Receptes/Borregos de Sant Pare
### Ingredients

* 3 ous.
* 100 gr. de sucre.
* 100 gr. de farina..

### Preparació

Barregeu tots els ingredients i treballeu la massa ben treballada. Disposeu la massa en una plata quadrada i no gaire alta, i talleu-la a quadrets d'uns tres centímetres. Poseu la plata dins del forn i no treieu els borregos fins que no estiguin ben torrats pel damunt. Els podeu guarnir amb crema, nata, melmelada, mantega treballada amb almíbar, o bé un rovell d'ou. (*) Un cop guarnits i refredats ja us els podeu menjar acompanyats amb una copeta de licor. (*) Poseu el rovell d'ou amb una mica de sucre i el suc d'una llimona, i aneu-lo remenant a mesura que va bullint. Deixeu-lo coure una miqueta.
# Llibre de cuina/Receptes/Borregos del Sant Pare
### Ingredients

* 3 ous.
* 100 gr. de sucre.
* 100 gr. de farina..

### Preparació

Barregeu tots els ingredients i treballeu la massa ben treballada. Disposeu la massa en una plata quadrada i no gaire alta, i talleu-la a quadrets d'uns tres centímetres. Poseu la plata dins del forn i no treieu els borregos fins que no estiguin ben torrats pel damunt. Els podeu guarnir amb crema, nata, melmelada, mantega treballada amb almíbar, o bé un rovell d'ou. (*) Un cop guarnits i refredats ja us els podeu menjar acompanyats amb una copeta de licor. (*) Poseu el rovell d'ou amb una mica de sucre i el suc d'una llimona, i aneu-lo remenant a mesura que va bullint. Deixeu-lo coure una miqueta.
# Llibre de cuina/Receptes/Bolets secs
### Preparació

Llanegues, moixeringues, mucoses, fredolics i bolets d'ovella es poden conservar fent-los assecar damunt d'un sedà. al sol o en un lloc sec i airejat.
# Llibre de cuina/Receptes/Borratxo
## Ingredients

* Sucre........... 150 g
* Llevat...... 1 sobre
* Ous.......... 4 unitats
* Sal..................un polsim
* Vainilla.......... al gust
Incorporar els ingredients amb el mateix ordre i batre durant trenta segons
* Ous sencers........................ 8 unitats
* Farina............................. 180 g
* Impulsor........................... 15 g
Afegir els ingredients a la mescla inicial i fer un batut que arribi a la vora de la caldera.
* Mantega de vaca , però no calenta.............. 120 g
Mantenir la batedora en marxa lenta i incorporar la mantega, suaument, fins que quedi ben mesclada. Caldera de 15 litres.

## Elaboració

Disposar del coc cuit en un motlle amb una altura aproximada de 4 cm. Tallar rodanxes d’un gruix de 1,5 cm., i amarar-les bé submergint-les a una mescla de licor i almívar al 50% aproximadament. Posar-les a una bandeja, escampar una quantitat prudencial de sucre per damunt i amb la pala candent torrar. Amb l’altra bandeja, donar la volta i torrar de l’altre costat. Posar al congelador perquè es gelin i es puguin manipular millor. Tant per al cas de necessitar tires senceres com trossets per a mesclar. Observacions: la densitat apropiada de l’almívar ha d’estar sobre els 28º B.
# Llibre de cuina/Receptes/Botifarra amb bolets
### Ingredients

* 4 botifarres.
* 500 grs. de bolets frescos.
* 2 alls.
* Julivert fresc.
* Molla de pa del dia (de 2 llesques de pa més o menys).
* 150 grs. de llard.
* Sal.

### Preparació

Sofregirem en una part del llard, a la paella o a la cassola, les botifarres. Un cop sofregides les posarem en un plat, tirarem el llard restant a la paella o cassola on fregirem els bolets que ja tindrem nets i tallats a trossos. Hi tirarem sal i els alls pelats i trinxats, així com el julivert trinxat i la molla de pa esgrunada amb els dits. Juntarem les botifarres amb els bolets i ho ficarem tot plegat al forn només uns 5/10 minuts. Servirem aquest plat ben calent.
# Llibre de cuina/Receptes/Bolets a la llauna
### Ingredients

* 1 quilo de bolets frescos, millor si són llanegues.
* 100 grs. de cansalada viada.
* 100 grs. de llard.
* 2 cullerades grosses, plenes de julivert fresc ben picat.
* 3 alls picats.
* Sal fina.
* Pebre negre en pols.

### Preparació

Netejarem els bolets amb molt de compte per treure'ls la sorra, escorrent-los bé i rascant amb la punta d'un ganivet el barret del bolet. Pelarem també la pota, tallant-la a uns centimetres del peu ja que sol ser dura i corretjosa. En una llauna per al forn hi col·locarem els bolets junts amb el llard, la cansalada tallada a trossos, sal i pebre i, pel damunt ho empolsarem amb el julivert i els alls picats, ficant la llauna al forn fins que els bolets prenen un bonic color daurat. Hi ha qui tira el julivert i els alls al moment de presentar els bolets a taula. :
    Els bolets de la imatge són llanegues blanques, també anomenades "mucoses". La varietat més valorada és l'anomenada llanega negra. La comarca del Bàges és la més preuada per la seva abundància.
# Llibre de cuina/Receptes/Bolets amb julivert
### Ingredients

* 1 quilo de bolets frescos.
* 150 grs. de pernil.
* 2 alls.
* 40 grs. de pa ratllat molt fi.
* 2 cullerades grosses plenes de julivert fresc.
* 1 tassa d'esmorzar plena d'oli.
* Pebre negre en pols.
* Sal.

### Preparació

Tallarem el pernil a trossets una mica més gruixuts que daus i els fregirem en un xic d'oli al foc en un pot o cassola, hi afegirem els bolets ben nets i sencers, o bé tallats si són massa grossos. Els mantindrem al foc mentre tinguin l'aigua de que deixen anar. Hi afegirem el pa ratllat unit als alls picats i el julivert. Els sofregirem afegint-hi l'oli restant i, sense tocar-los ni amb la cullera ni amb res més, quan ja estiguin gairebé fregits, hi incorporarem el got petit d'aigua freda, sal i una mica de pebre negre. Després de 15 minus de cocció els podrem servir.
# Llibre de cuina/Receptes/Bomba tatin

La bomba tatin és la versió salada de la tarta tatin, ideal per a aperitius.

## Ingredients

* 2 albergínies
* 2 cebes de Figueres
* 100 gr de mantega
* 120 gr de sucre morè
* Recuit de drap
* Pasta brisa
* Mel

## Preparació

En una cassola a foc suau posem 150 gr de sucre morè i 120 gr de mantega. Tallem la ceba i l'albergínia a dauets i la courem amb la mantega i sucre morè, sense deixar de remenar. Agafem els motllos de silicona i els emplenem amb el farcit d'alberginia i ceba caramel·litzada. Amb el tallapastes fem cercles de pasta brisa, que farem servir per tapar el farcit d'albergínia i ceba. Ho posem al forn a una temperatura de 190ºC durant uns 15 minuts. Una vegada estigui fet ho treiem del forn i esperem uns minuts a que es refredi i poder treure'ls dels motllos amb més facilitat. Un cop tret dels motllos, al cim hi posarem una quenefa de recuit de drap. Decorarem amb uns fils de mel per sobre.

## Estris necessaris

Els estris que calen són: Cassola, espàtula, motllos de silicona , cullera, fusta de tall, ganivet ceber, tallapastes.

## Referències

«Concurs "Fem bullir l'olla 2015"». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2015.
# Llibre de cuina/Receptes/Botifarra amb fesols
### Ingredients

* 4 botifarres.
* 400 g de fesols secs.
* 2 pastanagues mitjanes.
* 150 g de cansalada una mica viada.
* 1 manadet d'herbes que tingui uns ramells de julivert fresc.
* 1 fulla de llorer i una mica de farigola, lligat tot junt.
* 1 litre i mig d'aigua.
* Sal.
* Pebre blanc en pols.
* 2 cebes mitjanes.

### Preparació

Posats els fesols en remull des del vespre abans, els courem partint d'aigua freda, en una olla al foc amb la meitat de la cansalada en un sol tros, l'aigua, sal, pebre i les cebes i les pastanagues ambdues pelades i trossejades. Un cop cuits el fesols, els escorrerem i reservarem. Tallarem l'altra meitat de la cansalada i la fregirem, juntament amb la cansalada cuita, en una paella. Així que estigui quasi desfet, sofregirem en aquest adob les botifarres. Presentarem el plat col·locant primer en una plata els fesols tirant pel damunt els trssos de pastanagues i els de la ceba i la cansalda magra. Finalment, a sobre de tot, les botifarres ja fregides. Podem preparar aquest plat amb anticipació, rescalfant-lo abans de servir-lo, així és també d'un gust excel·lent.
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema esquelètic
## Classificació

Hi ha diferents maneres de classificar l'esquelet dels vertebrats.
Atenent a la seva disposició, es pot classificar entre exoesquelet o endoesquelet. Segons el seu origen, es pot diferenciar entre dermoesquelet i condroesquelet. També es pot fer una divisió funcional i espacial en tres unitats: el crani, l'esquelet axial i l'esquelet apendicular. Estructurarem l'anàlisi morfològic en base a aquesta última divisió.

### Exoesquelet

És format per escames, d'origen dèrmic. La seva funció és de protecció. Es troba en grups fòssils com els ostracoderms.

### Endoesquelet

És format per teixits de diferents orígens, en forma de cartíl·lag o os. És present en tots els vertebrats.

### Dermoesquelet

Són les formacions d'os d'origen dèrmic, que tenen el seu origen en les escames que apareixen primer en els peixos com a escates. Formen també gran part dels ossos del crani i les dents.

### Condroesquelet

Són les formacions d'origen cartilaginós. Poden presentar o no ossificació posterior.

## El crani

El crani és una part especialment complexa de l'esquelet. És format per peces de tres orígens diferents, que formen una única estructura a l'extrem anterior del cos. Conté l'encèfal, i dóna suport a la majoria d'òrgans sensorials i la cavitat oral.

### Esplacnocrani

L'esplacnocrani és una part important del crani facial, i es desenvolupa de manera primària a tots els cordats. Té origen ectodèrmic, a través de les cèl·lules de la cresta neural. Antigament se l'anomenava crani visceral perquè es pensava que provenia de mesoderm lateral.

### Condrocrani

El condrocrani és, com el seu nom indica, d'origen cartil·laginós. Correspon a una estructura comuna d'elasmobranquis que originalment serveix de suport i protecció de la base de l'encèfal. En diversos grups, de forma secundària, queda reduït a una estructura embrionària.

### Dermatocrani

El dermatocrani és format per ossos dèrmics, derivats de l'exoesquelet dels gnatostomats primitius. Completa la coberta de la caixa encefàlica del condrocrani. És reduït en amfibis i especialment desenvolupat en amniotes.

## L'esquelet axial

És format per la columna vertebral.

## Esquelet apendicular

És format per les cintures i les extremitats.
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sinàpsids
## Eothyrididae †

La familia Eothyrididae té dos gèneres coneguts, constituïts cadascun per una sola espècie: Eothyris parkeyi (Romer, 1937) i Oedaleops campi i Langston, 1965. Les restes daten del principi del permià (fa 299 milions d'anys).
Es tracta de sinàpsids molt primitius, encara amb poques diferències respecte els amfibis dels quals descendeixen. El tret distintiu més evident són unes grans dents canines en el maxil·lar superior.
    Per a més informació, vegeu : w:en:Eothyrididae

### Eothyris parkeyi

L'únic que s'ha trobat d'aquesta espècie és un crani, d'uns 62 mm, al jaciment de Belle Plains Formation a Texas. Va ser batejat per Alfred Romer l'any 1937. Gràcies a això se sap que era insectívor. La morfologia del crani, a més, és la més primitiva d'entre tots els sinàpsids que es coneixen. Les dents són simples, coneïformes, però els canins són més prominents.
    Per a més informació, vegeu : w:en:Eothyris

### Oedaleops campi

    Per a més informació, vegeu : w:en:Oedaleops

## Caseidae †

La familia Caseidae comprèn unes poques desenes d'espècies, repartides en nou gèneres.
    Per a més informació, vegeu : w:en:Caseidae

## Varanopseidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Varanopseidae

## Ophiacodontidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Ophiacodontidae

## Edaphosauridae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Edaphosauridae

## Haptodus garnettensis †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Haptodus garnettensis

## Palaeohatteria †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Palaeohatteria

## Pantelosaurus †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Pantelosaurus

## Cutleria †

    Per a més informació, vegeu TOL

## Sphenacodontidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Sphenacodontidae

## Biarmosuchia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Biarmosuchia

## Eotitanosuchia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Eotitanosuchia

## Dinocephalia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Dinocephalia

## Anomodontia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Anomodontia

## Gorgonopsia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Gorgonopsia

## Therocephalia †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Therocephalia

## Diviniidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Diviniidae

## Procynosuchidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Procynosuchidae

## Galesauridae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Galesauridae

## Thrinaxodontidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Thrinaxodontidae

## Cynognathidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Cynognathidae

## Gomphodonts †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Eucynodontia#Gomphodonts_and_Tritylodonts

## Chiniquodontidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Chiniquodontidae

## Probainognathidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Probainognathidae

## Tritheledontidae †

    Per a més informació, vegeu : w:en:Tritheledontidae

# Referències

* ↑ http://www.kheper.net/evolution/pelycosauria/Eothyrididae.html
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema circulatori

Tots els vertebrats tenen un sistema circulatori tancat, amb una bomba central. Així doncs, l'estructura és semblant en tots ells. Tot i això, existeixen diferències diagnòstiques entre diferents grups.

# Diversitat
## Condrictis
## Tetràpodes
### Urodels
### Amniotes

* Sauròpsids
* Aus i mamífers
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema respiratori

Existeixen diferents estructures que permeten la respiració dels vertebrats:
* Pell
* Cèl·lules en desenvolupament
* Sac vitel·lí, alantoides i placenta
* Brànquies externes
* Brànquies internes
* Pulmons
* Bufeta gasosa
Aquestes estructures es troben, soles o acompanyades, en diferents grups.
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema urogenital

En vertebrats, el sistema urinari i el sistema genital comparteixen desenvolupament embrionari. Així doncs, és lògic tractar-los com un sol sistema, amb més d'una funció.

# Estructura
## Característiques del sistema genital
### Determinació sexual
### Els embrions

* Ous
* Fetus
# Biologia i diversitat de vertebrats/Introducció al grup vertebrats/Trets sinapomòrfics i plesiomòrfics

Les sinapomorfies que defineixen el conjunt Vertebrata actualment són:
* Presència primària de vèrtebres
* Existència d’òs i/o cartíl·lag
* Crani
* Òrgans sensorials parells a la regió cefàlica
* Encèfal diferenciat en 5 parts
* 10 parells de nervis cranials
* Cor compartimentat (4 cambres anteroposteriors)
* Presència d’eritròcits
* Presència de tiroides
* Nefrones metamèriques
* Epidermis pluriestratificada
A més, el conjunt presenta les següents plesiomorfies:
* Remodelació d’arcs aòrtics
* Formació de vàlvules semilunars
* Altres (manca detallar-los)
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema digestiu
## Estructura
### Regió cefàlica

    Per a més informació, vegeu : w:boca
    Per a més informació, vegeu : w:llengua
    Per a més informació, vegeu : w:faringe
    Per a més informació, vegeu : w:glàndules salivals

### Regió posterior

    Per a més informació, vegeu : w:esòfag
    Per a més informació, vegeu : w:estómac
    Per a més informació, vegeu : w:intestí
    Per a més informació, vegeu : w:recte
    Per a més informació, vegeu : w:cecs
    Per a més informació, vegeu : w:fetge
    Per a més informació, vegeu : w:pàncrees
# Biologia i diversitat de vertebrats/Sistema nerviós

En els vertebrats existeixen tres sistemes de coordinació. Dos d'ells, l'endocrí i el limfàtic, són descentralitzats. El tercer, el nerviós, és centralitzat.

# Estructura
## Desenvolupament embrionari
### Placodes

Les placodes són espessiments ectoblàstics que apareixen a la regió dorsal del tub neural.t També s'anomenen plaques germinals cefàliques. Aquests espessiments donen lloc a les següents placodes:
* Placoda adenohipofisària: és l’única placoda imparella. En agnats actuals l’adenohiòfisi és associada a tub (o canal) nasohipofisari, mentre que en gnatostomats és associada a l'estomodeu i forma la bossa de Rathke.
* Parell de placodes olfactives: forma l’epiteli olfactiu i el parell I de nervis carnials (nervi olfactiu), així com les estructures relacionades amb les feromones: els quimioreceptors inervats, l’òrgan de Jakobson i el parell de nervis cranials 0 o I bis.
* Parell de placodes òptiques: només forma els cristal·lins.
* Parell de placodes òtiques: forma els mecanoreceptors de l’òrgan estratoacústic i el parell VIII de nervis cranials.
* Parell de placodes de línia lateral anterior: és exclusiva d’anamniotes. Formen els mecanoreceptors que conformen la línia lateral cefàlica, i el nervi lateral anterior.
* Parell de placodes de línia lateral posterior: exclusiva d’anamniotes. Formen els mecanoreceptors que conformen la línia posterior cefàlica, i el nervi lateral posterior.
Els amniotes només en tenen quatre parells, ja que han perdut els altres secundàriament (parells 5 i 6).
    Per a més informació, vegeu : w:en:Placode
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Marialluïsa

La marialluïsa (Aloysia citrodora) és una planta arbustiva de la família de les Verbenàcies amb origen a Amèrica del Sud (Argentina, Uruguai, Perú i Xile) però que podem trobar cultivada en jardins i horts. També es coneix amb els noms de Maria Lluïsa, herba Lluïsa, herba de la princesa, berbena de nucs florits o reina Lluïsa.

## Propietats

reguladora menstruació, digestiva, redueix vertígens, asma, per estats nerviosos, regula flatulències.

## Contraindicacions

Embaràs ja que conté olis essencials.

## Mètode de preparació

5gr-15gr per taça, màxim 3 al dia.

## Cultiu

Es trasplanta i esqueixa de primavera a estiu. Es planta cada 80cm. Es una planta que es sensible al fred, fins a uns -5ºC el pot aguantar, si gelés mes, se la hauria de protegir. Normalment durant el hivern es poda, de forma que pugui rebrotar com més ampla millor. Es anual.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Moringa oleifera

El baqueter (Moringa oleifera) és una planta amb flor del gènere Moringa. Aquesta espècie és un arbre no gaire gran i de fusta molt tova que es troba a les regions tropicals i subtropicals del planeta. És un arbre amb flors blanques i fulles petites. L'escorça és de color gris clar, gairebé blanc. Tant les flors, com les fulles, els fruits i l'arrel són comestibles i a més tenen propietats medicinals. La baqueta és el fruit comestible del baqueter. El fruit madur és dur i llarg, d'uns 50-60 cm normalment, semblant a una baqueta i per això rep el seu nom. Es talla a seccions i es fa servir per preparar curris i sopes.[2] Té un gust similar al de la mongeta verda. La rel té un gust picant que recorda al rave rusticà. Les fulles es poden menjar tant bullides com crues.

## Propietats

Incrementa les defenses naturals del cos, promou estructura celular del cos, manté colesterol séric, promou funcionament fetge i ronyó,dermis, proporciona energía, promou correcte digestió, antioxidant, antiinflamatori, antidiabetic.

## Contraindicacions

Abortiu, policitemia, colesterolemiant, zumzeig, cefalea.

## Mètode de preparació

Vaines, fulles i fruits, a mode d'amanida.

## Cultiu

Se sembra a la primavera o estiu, es un arbre a Àfrica i Àsia, a la península o Europa l'hem de protegir del fred, amb calefaccions i a la primavera tornarà a brotar. Com a arbre es pot fer molt gran, uns 10 metres de alt i 5 metres d’ample, en climes molt càlids, com Andalusia o zones tropicals. A casa en zones fredes el podem tenir amb una torreta de 10 litres mínim i cada any podrem recollir fulles. Perenne.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Menta i varietats (Menthae Piperitae-spearmint-picatta )

Són espècies herbàcies perennes i aromàtiques que arriben a una alçada màxima de 120 cm aproximadament. Tenen uns rizomes subterranis que fan que sovint es comportin com espècies que envaixen tot l'espai. Les fulles són de disposició oposada i són simples i de forma oblonga a lanceolada sovint tenen el marge serrat. Les flors tenen dos llavis i quatre lòbuls amb colors que van del blanc al porpra. El fruit és una càpsula amb fins a quatre llavors.

## Propietats

Les substàncies amargues de la menta estimulen la secreció dels sucs digestius, són estomacals, carminatives i redueixen les diarrees i les flatulències, la menta és també un excel·lent colagog i espasmolític suau, adequat en la inflamació de la vesícula, nerviosismes, insomni, rampes, vertígens, migranyes, etc. Té un lleuger poder antisèptic i bactericida, és útil en les inflamacions de la laringe, bronquitis, en inhalacions contra el refredat, i en usos tòpics. La llegenda li suposa propietats afrodisíaques i excitants. Propietats diürètiques, anticoagulant, malaltia de Crohn, colitis, mal de altura, halitosis, tractaments tòpics de la pell, antibacteriana, antiinflamatòria, tractaments afeccions vaginals, hemorroides. Diürètica.

## Contraindicacions

Embaràs i lactància consultar al metge, càlculs vesícula biliar, i hepatopaties, menors de 2 anys, control especialista de malalties intestinals. Els olis poden provocar mal de cap i dermatitis.

## Mètode de preparació

2-3gr per taça, màxim 3 diàries.

## Cultiu

Se sembra, trasplanta i esqueixa amb arrel, durant la primavera, estiu i tardor. La menta tarda uns dos mesos a néixer de llavor, s'ha de tenir paciència. Es planta cada 50 cm. Encara que és una planta que acabarà entenent-se sense parar si no troba un límit, com terra dura de camí, pedres... S'adapta bé a tot tipus de climes, si són climes freds, a l'hivern desapareixerà la fulla i a la primavera tornarà a rebrotar amb força. És una planta que aguanta abundant aigua, però també aguanta poca aigua, però no és de secà. És perenne.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Milenrama (Achillea millefolium)
## Propietats

Càncer, reguladora menstruació, amenorrea,climateri, per a mal de cap, espasmes nocturns paroxìstics de les extremitats inferiors, nafres de pell, leucorrea, hematomes i ferides infectades.

## Contraindicacions

Al•lèrgies sense especificar, dispèpsies hipersecretores,, hipotensora, dosis elevades vertigen i mal de cap, uterotònica( precaució extrema al embaràs).

## Mètode de preparació

2gr-3gr per taça, de una a tres taçes al dia.

## Cultiu

Es sembra i planta de primavera a estiu, s’esqueixa de primavera a estiu. Es una planta que rebrota, si no troba límits la planta anirà proliferant, però es fàcil de parar. Es planta cada 50cm. Es una planta que li hauríem de guardar almenys un metro quadrat, ja que s’aconsella utilitzar la flor, que es on hi ha mes propietats medicinals, en un metro quadrat tindrem suficients flors per fer el tractament anual per una o dos persones. Una planta pot fer 50 rebrots en un any, si els separem i els trasplantem, podrem tenir tanta Milenrama com vulguem. Es una planta que s’adapta be a qualsevol clima, es originaria del Pirineu i nord d’Europa, però al Sud s’adapta molt be. Es perenne.