OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llibre de cuina/Receptes/Amanida de mongetes tendres amb tomàquet al perfum d'all

Aquest plat es caracteritza per la seva riquesa en minerals, vitamines i fibra alimentària, pel seu baix contingut energétic i nula aportació de ácids greixos saturats i colesterol. A més, és fàcil i ràpid de preparar. El fet que la cocció sigui molt curta i una part dels ingredients siguin crus fa que aquests aliments conservin pràcticament tots els seus nutrients.
L'aportació de calories de la recepta variarà principalment en funció de la quantitat d'oli utilitzat

## Ingredients

* 800 g de mongetes tendres
* 4 tomàquets carnosos i ben madurs
* oli d'oliva verge
* 2 grans d'all
* sal i pebre acabat de moldre

## Preparació

* Coeu les mongetes tendres (senceres i sense les puntes), preferiblement al vapor, vigilant que quedin cruixents.
* Refredeu-les amb gel i reserveu-les.
* Ratlleu el tomàquet i amaniu-lo amb una mica de sal, pebre negre acabat de moldre i oli d'oliva.
* Escalfeu uns instants, al forn, el plat on s'hagin de servir les mongetes.
* Retireu-lo i fregueu-lo enèrgicament amb un all cru i deixeu-lo refredar.
* Col·loqueu-hi les mongetes i cobriu-les amb la salsa de tomàquet.
* Regueu-les amb un rajolí d'oli d'oliva cru

## Referències

* «24 receptes fàcils i molt saludables». Agència de Salut Pública de Catalunya. Departament de Salut, maig de 2017. [Consulta: 5 gener 2020].
# Llibre de cuina/Receptes/Amanida rústica de tomàquet, peix i pa sec

El peix és una molt bona font de proteïnes, vitamines i minerals amb un contingut reduït de greix saturat. A més, si és blau, ens aporta un greix de molt bona qualitat, l'insaturat.
L'acompanyament amb tomàquet i pebrot, fa que aquesta recepta esdevé un plat de baix contingut calóric i ric en antioxidants.

## Ingredients

* 6 tomàquets madurs mitjans
* 1 ceba
* 1 pebrot verd
* 1/2 pebrot vermell
* 200-300 g de pa de pagès integral sec
* 2 filets de peix blanc a la planxa (uns 250 g) o dues llaunes de peix blau (verat, sardines, etc.)
* Oli d'oliva verge extra
* 1 pessic de sal iodada
* 1 pessic de pebre negre

## Preparació

* S'esmicola el pa en trossos d'uns 2 cm, que s'emboliquen amb un drap mullat perquè s'humitegin.
* Es pelen els tomàquets i es tallen a trossos grans.
* Es netegen els pebrots i es pela la ceba. De tot se'n fa trossos no massa petits.
* Dins d'un plat gran per a amanides es barregen el pa, els tomàquets, el pebrot, la ceba i el peix esmicolat. Si s'ha optat per peix enllaunat en oli d'oliva, s'hi pot posar l'oli. Si no, s'hi afegeixen unes 6 cullerades soperes d'oli
* Se salpebra i es deixa reposar uns minuts abans de servir.

## Referències

* «24 receptes fàcils i molt saludables». Agència de Salut Pública de Catalunya. Departament de Salut, maig de 2017. [Consulta: 5 gener 2020].
# Llibre de cuina/Receptes/Anguila Xapada
## Ingredients

* 1 quilo d'anguila seca.
* 500 g de mongeta seca blanca.
* 400 g de ceba.
* 1 quilo de tomàquet.
* 80 g d'avellanes torrades.
* 150 g de farina.
* 2 gots de vi, plens de vi blanc sec.
* Aigua.
* 5 alls.
* Uns brins de safrà.
* Una punta de ganivet de canyella en pols.
* 1 fulla de llorer.
* Julivert fresc.
* Sal.
* 1/2 litre d'oli.

## Preparació

La vigília posarem en remull tant les anguiles com les mongetes. A l'hora de preparar el plat escorrerem bé les anguiles i les eixugarem bé amb un drap (guardarem l'aigua del remull). Les tallarem a trossos, les adobarem amb sal, les enfarinarem i les fregirem amb oli abundant (han de quedar lleugerament daurades). Un cop fregides les reservarem. Posarem a coure les mongetes en aigua abundant amb sal, l llorer i un dels alls. En una cassola de terrissa amb oli fregirem la ceba pelada i tallada ben fina, i quan es comenci a daurar hi afegirem el tomàquet pelat, sense llavors i tallat a trossos. Ho deixarem fregir i hi tirarem el vi, que es faci fins que quedi reduït a la meitat. Després hi addicionarem les anguiles fregides i ho cobrirem tot amb la meitat de l'aigua del remull de les anguiles, però que estigui calenta quan la incorporem a l'anguila, i es deixa coure a poc a poc. Preparem amb el morter una picada amb el safrà, els alls restants, una mica de julivert, canyella i les avellanes, fins que aconseguim una pasta que aclarirem amb una mica de l'aigua de les anguiles. Afegirem a la cassola les mongetes, escorregudes, així com la picada. Ho deixarem coure lentament i ho servirem molt calent a la mateixa cassola.
# Llibre de cuina/Receptes/Arengada seca
### Ingredients

* 6 arengades.
* 50 g de tàperes.
* 2 cullerades grosses plenes d'oli fi.
* 2 pebrots vermells de llauna.
* Julivert fresc.

### Preparació

Netejarem les arengades i els traurem l'espina deixant-les en remull unes 4/5 hores. Després les eixugarem amb un drap i les tallarem a filets que anirem enrotllant. Prepararem aquests rotllets d'arengada en una plata i al damunt hi posarem les tàperes i abundant julivert fresc ben trinxat. Ho arruixarem amb l'oli i guarnirem el plat amb tires de pebrot, deixant-lo reposar durant dues hores abans de servir-lo.
# Llibre de cuina/Receptes/Arrossejat

(Hi ha diverses receptes diferents segons la zona)
* 1 kg de peix per al fumet
* 1/2 kg d'arròs
* 2 cebes
* 3 tomàquets
* 1 Pimentó
* 3 alls
* Sal i oli d'oliva
Es prepara un sofregit amb els alls, tomàquets i el pebrot. S'afegeix l'aigua i la sal. Quan comença a bullir, es posa el peix deixant-lo bullir mitja hora.
Apart, en una cassola, se sofregeix la ceba tallada petita i quan estigui daurada, es posa l'arròs i es remou fins que estigui daurat, llavors es tira la sal.
A continuació se li afegeix el brou poc a poc, deixant-lo a foc moderat, però sense perdre el punt d'ebullició. Si fora necessari s'afegeix més brou.
Se serveix en la mateixa cassola.
# Flora del Pirineu català/Potentilla neumanniana

L'herba roja és una planta herbàcia perenne de la família de les rosàcies força comuna a la serralada pirinenca. És pròpia de pastures i prats secs de l'estatge montà i subalpí fins als 2500 m d'altitud. En català també es coneix com a flor de la fam, flor de la gana, fragassa, gram negre, potentil·la, potentil·la primerenca, potentil·la vernal i roser terrer.
| Aspecte general | Flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla recta

La potentil·la dreta és una planta herbàcia perenne de la família de les rosàcies força rara a la serralada pirinenca. Es fa en fenassars silicícoles de l'estatge montà fins als 1500 m d'altitud. En català també s'anomena lloraga i peucrist.
| Aspecte general | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla reptans

El gram negre és una planta herbàcia perenne i glabrescent de la família de les rosàcies que es troba de manera freqüent en la serralada pirinenca. El seu hàbitat són les jonqueres i els herbeis de sòls més o menys humits i compactes de l'estatge montà fins als 2000 m d'altitud. En català té molts altres noms populars:cinc-en-rama, fragassa, gram porquí, agram de porc, agram negre, cua roja, gram de porc, lloraga, mà de Crist, mà de Maria, maduixera borda i poteta de colom són alguns dels més coneguts.
| Aspecte general | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla sterilis

La potentil·la estèril és una herba perenne de la família de les rosàcies rara a la serralada pirinenca. Es pot trobar en boscs caducifolis humits de l'estatge montà entre els 300 i els 1500 m. En català també es coneix com a fragassa de bosc, fragassa estèril i maduixera borda.
| Flor | Detall de les fulles |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla montana

La potentil·la muntanyenca és una herba perenne de la família de les rosàcies poc habitual a la serralada pirinenca. Es pot trobar en pastures i landes aclarides de l'estatge montà plujós dels Pirineus centrals, entre els 600 i els 1500 m. En català també rep els noms de fragassa de muntanya i potentil·la lluent.
| Aspecte general | Flor, detall |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla rupestris

La potentil·la rupestre és una herba perenne de la família de les rosàcies. Espècie poc habitual, es fa en pastures i llocs pedregosos de l'estatge montà i subalpí de la serralada pirinenca, entre els 700 i els 2300 m. En català s'anomena també agram de porc i maduixera borda.
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla palustris

La potentil·la palustre és una herba perenne de la família de les rosàcies. Es pot trobar en molleres de l'estatge subalpí (terrenys silicícoles) de la serralada pirinenca, entre els 1600 i els 2300 m, però és força rara.
| Aspecte general | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla pyrenaica

La potentil·la pirinenca és una planta herbàcia perenne de la família de les rosàcies poc freqüent a la serralada pirinenca. Creix en pastures i herbassars de l'alta muntanya entre els 1.600 i els 2.700 m d'altitud. En català també s'anomena agram de porc i maduixera borda.

### Enllaç extern

* Herbari Virtual d'Andorra: aspecte general
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla nivalis

La potentil·la nival és una planta herbàcia perenne de la família de les rosàcies comuna a la serralada pirinenca. Espècie estrictament protegida a l'espai del Pla d'Espais d'Interès Natural (Catàleg de Flora amenaçada de Catalunya), es fa habitualment en fissures de les roques i pedruscall, en l'estatge alpí i subalpí entre els 2000 i els 3300 m d'altitud.
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Potentilla pensylvanica

La Potentilla pensylvanica és una herba perenne de la família de les rosàcies excepcionalment rara que es fa només a la part central dels Prepirineus meridionals. El seu hàbitat són prats terofítics i vores de camins de l'estatge montà submediterrani, entre els 1200 i els 1500 m.
TORNAR a l'índex
# Ciències de la Naturalesa (nivell ESO)/Conservació d'aliments
## Consells de conservació domèstics

Com podem conservar millor els aliments a les nostres cases?
# Ciències de la Naturalesa (nivell ESO)/El sistema geocèntric

En astronomia, la teoria geocèntrica és aquella que col·loca la Terra immòbil en el centre de l'univers, i els planetes, el Sol i les estrelles girant al seu voltant. Aquesta creença fou habitual en la Grècia antiga i a la Xina i va sobreviure fins al començament de l'edat moderna; a partir de finals del segle XVI fou substituït gradualment pel model heliocèntric. Avui dia, la cosmologia geocèntrica sobreviu com a element literari dins la ciència-ficció. La teoria va ser formulada per Aristòtil al segle IV aC i completada per Claudi Ptolomeu el segle II. Normalment, els filòsofs grecs i medievals combinaven el model geocèntric amb una Terra esfèrica, diferent al model d'una Terra plana relacionat amb altres mitologies. Es creia també que el moviment dels planetes era circular i no el·líptic, una visió que no es posaria en dubte en la cultura occidental fins al segle XVII.1 Tot i que els principis del geocentrisme grec van ser establerts per Aristòtil, el seu sistema no es va considerar com a estàndard, a diferència del de Claudi Ptolomeu, desenvolupat el segle II. La seva principal obra astronòmica, l'Almagest, fou la culminació de segles de treball d'astrònoms hel·lènics i babilonis, i, durant més d'un mil·lenni, els astrònoms europeus i de l'Islam l'acceptaren com a model cosmològic correcte. És a causa de la seva influència que el sistema ptolemaic s'identifica de vegades com a sinònim del model geocèntric. Ptolomeu afirmava que la terra era al centre de l'univers, a partir de la simple observació que, en tot moment, la meitat de les estrelles es trobaven sobre l'horitzó i l'altra meitat per sota d'ell, i de la creença que totes elles es trobaven a la mateixa distància del centre de l'univers. Si la Terra estigués gaire desplaçada del centre, la divisió entre les estrelles visibles i les no visibles no seria idèntica.
# Definició formal

Es defineix un mol com la quantitat de substància que conté tantes entitats elementals com àtoms hi ha en 12 grams de Carboni-12.

# Definició alternativa

El número d'àtoms que hi ha en 12 grams de Carboni-12 és una constant i s'anomena número d'Avogadro. El seu valor és
    $N_{A}\simeq 6.02214179\cdot 10^{23}mol^{-1}$
Per tant, un mol també es pot definir com
    $1mol=6.02214179\cdot 10^{23}$ unitats elementals

# Exemples

* En un mol d'aigua hi ha 6,02214179 (30) × 10$^{23}$ molècules de H$_2$O. Però al mateix temps...
* En un mol d'aigua hi ha:
** 2 × 6,02214179 (30) × 10$^{23}$ àtoms de H (és a dir, 2 mols d'àtoms d'hidrogen) i
** 6,02214179 (30) × 10$^{23}$ àtoms de O (és a dir 1 mol d'àtoms d'oxigen).
# Ciències de la Naturalesa (nivell ESO)/Canvis de la matèria
## Tipus de canvis

Els canvis de la matèria poden ser:
* Canvis físics
    No s'altera la naturalesa de les substàncies.
    Exemple: l'evaporació de l'aigua
* Canvis químics
    Produeixen un canvi en la naturalesa o composició química de les substàncies que hi intervenen.
    Combusió, síntesi.
    Exemple: l'oxidació del ferro.

## Canvis físics

Exemples:
* Canvis d'estat.
* Deformacions.
* Moviment.
* Mescles.
* Dissolucions.
* Separación de substàncias en mescles o dissolucions.

## Canvis químics

* Les substàncies que es transformen s'anomenen reactius
* Les substàncies que s'obtenen són els productes
* El procés o canvi és la reacció química
* Els canvis químics van associats a canvis energètics, és a dir, durant la reacció es pot desprendre o absorbir energia.

## Activitats

* Quins fenòmens corresponen a canvis químics?
* Distingir entre canvis físics i químics
Canvis de la matèria

## Referències

* ↑ http://web.educastur.princast.es/proyectos/biogeo_ov/2ESO/05_quimica/Diapositivas.htm
* ↑ http://www.quimicaweb.net/grupo_trabajo_fyq3/tema6/index6.htm
# Ciències de la Naturalesa (nivell ESO)/Conservació de la massa en reaccions químiques
## Introducció

L'hidrogen (H$_2$) pot reaccionar amb l'oxigen (O$_2$) per donar aigua (H$_2$O). Si partim amb 10 grams d'hidrogen i 5 grans d'oxigen, sembla que el resultat hagi de tenir una massa total de 15 grams, ni més ni menys. I si pensam en una altra reacció química, arribaríem a la mateixa conclusió. Sembla que a les reaccions químiques no es destrueix ni es crea massa.

## La llei

La massa dels productes d'una reacció química és igual a la massa dels reactius de la reacció.
En altres paraules, la massa es conserva a les reaccions químiques.

## Història

La llei de conservació de la massa la va enunciar el químic francès Antoine L. Lavoisier, que és considerat el pare de la química moderna per les seves contribucions en aquest camp. Una de les més importants fou la introducció de la balança de precisió dins del laboratori iniciant la gravimetria. Gràcies a la seva utilització sistemàtica pogué, entre d'altres descobriments, demostrar la llei de conservació de la massa en les reaccions químiques, llei que altres científics com el francès Jean Rey i ell mateix donaven per suposat que es complia.
Lavoisier havia emprat aquesta llei en totes les seves experiències gravimètriques durant molts d'anys sense preocupar-se d'explicitar-lo. Fou l'any 1785 en la "Memòria sobre la dissolució del metalls pels àcids" on formulà per primera vegada la llei de conservació de la massa:
       "Res es crea en les operacions de l'art ni en les de la Natura, i pot establir-se com a principi que en tota operació hi ha una quantitat igual de matèria abans i després de l'operació... Sobre aquest principi es fonamenta tot l'art de fer experiments en química."
També en el seu "Tractat elemental de química" del 1789 el repeteix i a més introdueix les equacions químiques per formular-lo algebraicament:
       "Tot l'art de fer experiències en química està fonamentat sobre aquest principi: s'ha de suposar en tots els experiments una vertadera igualtat o equació entre els principis (elements) del cos que s'examina i els que s'obtenen mitjançant l'anàlisi. Així, donat que el most del raïm genera el gas de l'àcid carbònic i alcohol, puc dir que: most del raïm = àcid carbònic + alcohol"
# Ciències de la Naturalesa (nivell ESO)/Dissolucions
## Introducció

Quan mesclam aigua amb sal, s'obté un líquid en el qual es confonen els components que el formen. Es diu que la sal i l'alcohol són solubles en aigua i que la mescla és una dissolució. L'aigua seria el dissolvent, mentre la sal seria el solut.

## Definicions formals

Una dissolució és el procés pel qual un sòlid o líquid forma una solució amb un solvent. El component que té el mateix estat físic que la dissolució (sòlid, líquid, gasós) o, en cas que tenguin tots dos components el mateix estat, el que hi estigui en major proporció, s'anomena dissolvent i l'altre es diu solut. En l'exemple inicial, l'aigua seria el dissolvent, mentre la sal i l'alcohol serien els soluts.

## Concentració

Per descriure una dissolució, és necessari conèixer els components i la proporció en què es troben.
Els adjectius diluïda i concentrada es fan servir per indicar que una dissolució té poc solut o molt, respectivament.
* Percentatge en massa: expressa la massa de solut per massa de dissolució.
    $\%$ en massa $={\frac {\mbox{massa de solut}}{\mbox{massa de solut + massa de dissolvent}}}\times 100$
* Percentatge en volum: expressa el volum de solut per volum de dissolució.
    $\%$ en volum $={\frac {\mbox{volum de solut}}{\mbox{volum de dissolució}}}\times 100$
* Grams per litre: expressen els grams de solut que hi ha dissolts per un litre de dissolució. El dissolvent sol esser un líquid.
    $g/l={\frac {\mbox{grams de solut}}{\mbox{litre de dissolució}}}$
* Molaritat (M): expressa el nombre de molts de solut que hi ha dissolts en un litre de dissolució. El dissolvent sol esser un líquid.
    $M={\frac {\mbox{mols de solut}}{\mbox{litre de dissolució}}}$

## Referències

* ↑ http://www.xtec.es/centres/a8052761/web-natus/comensar3.htm
# Flora del Pirineu català/Ranunculus aconitifolius

El ranuncle aconitifoli és una herba vivaç ramificada de la família de les ranunculàcies. Aquest hemicriptòfit neix a herbassars humits de l'alta muntanya pirinenca fins a altituds de 2600 m. Al Pirineu català, la subespècie platanifolius és més freqüent que la subespècie aconitifolius. En català també es coneix amb el nom de botons d'or.
| Detall general de la planta | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Prunus avium

El cirerer és un arbre de fulla caduca i de flors blanques de la família de les rosàcies comú a la serralada pirinenca. Es fa en boscos caducifolis humits de l'estatge montà només fins als 1.800 m d'altitud. En català també s'anomena cirer. El fruit madur, la cirera, és comestible.
| Aspecte general | Detall de les flors |
| Nectaris extraflorals (glàndules vermelles) en el pecíol de la fulla | Fruits (drupes, les cireres) |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Pyrus spinosa

El perelloner és un arbust espinós caducifoli de la família de les rosàcies rar a la serralada pirinenca. Es pot trobar en bardisses de l'estatge montà submediterrani fins als 1.100 m d'altitud, però només als Pirineus orientals. En català també es coneix com a perera borda.
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Ranunculus acris

El botó d'or és una herba perenne de la família de les ranunculàcies que es troba a prats humits dels estatges montà i subalpí de la serralada pirinenca. És una planta metzinosa. Arriba a fer-se fins als 1.400 m però és bastant rara. En català es coneix també com a api bord, botó daurat, francesilla de camp i ranuncle acre.
| Visió general de la planta | Detall de la flor |
| Detall de les fulles | Detall del fruit, núcula |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Pyrus communis

La perera és un arbre caducifoli de la família de les rosàcies bastant rar a la serralada pirinenca. Es pot trobar en bardisses humides de l'estatge montà fins als 1.300 m d'altitud, només als Pirineus orientals. En català també s'anomena perer. La subespècie pròpiament pirinenca és Pyrus communis subsp. pyraster (perera silvestre, perera borda o perera boscana).
| Detall de la flor | Detall d'una branca |
| Detall del fruit | Fotografia de la subespècie pròpiament pirinenca: Pyrus communis subsp. pyraster, perera silvestre |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Prunus padus

El gatzerí és un arbre caducifoli d'escorça bruna de la família de les rosàcies rar a la serralada pirinenca. Es pot trobar en còrrecs i fons de vall de l'estatge subalpí i montà entre els 1.000 i els 2.000 m d'altitud. En català s'anomena també cirer bord o cirerer bord.
| Detall de les inflorescències i fulles | Detall dels fruits (drupes de color negre lluent) |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Pyrus malus

La pomera és un arbre caducifoli de la família de les rosàcies rar a la serralada pirinenca. Es pot trobar en bardisses i boscos caducifolis poc densos de l'estatge montà, i més rarament subalpí, fins als 1.900 m. El fruit és comestible. En català també s'anomena maçanera, pomer, pomer de llei i pomer dolç.
| Aspecte general | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Ranunculus alpestris

El ranuncle alpí és una herba perenne de la família de les ranunculàcies. Poc freqüent, es troba a pradells humits i tarteres nivoses de l'alta muntanya pirinenca, entre els 1800 i els 2950 m.
| Aspecte general de la planta | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Ranunculus amplexicaulis

El ranuncle amplexicaule és una herba perenne de la família de les ranunculàcies que és present en prats d'alta muntanya de l'estatge alpí fins als 2500 m. És una planta poc freqüent que es troba al sector més occidental dels Pirineus catalans.
| Aspecte general | Detall de la flor |
TORNAR a l'índex
# Flora del Pirineu català/Prunus mahaleb

El cirerer de guineu és un arbre caducifoli de fusta i flors flairoses de la família de les rosàcies rar a la serralada pirinenca. Creix en rouredes clares i boixedes basòfiles de l'estatge montà però només a altituds baixes al Pirineu, fins als 1.600 m. En català s'anomena també cirerer de Santa Llúcia, cirer bord, cirer de guilla, cireres de moixó, macaleu i prunera borda.
| Flors en detall i fulles lluents | Fruits |
TORNAR a l'índex
# Guia Ubuntu/Tremulous

Aquest és un joc amb llicència GPL tipus “aniquila tot el que és mogui!”. Els humans han de pelar els aliens i viceversa . Només s'hi pot jugar en línia. (amb internet)
Requeriments mínims:
800 Mhz x86 CPU
256 MB RAM
32 MB NVIDIA GeForce2 o ATI Radeon 7000. Amb targetes inferiors, també pot funcionar si teniu prou memòria RAM.
Targeta de so estèreo
125 MB espai lliure al disc dur
Internet banda ampla.
Instaŀlació:
Utilitzant el Centre de programari de l'Ubuntu, cerqueu Tremulous, seleccioneu-lo i premeu Instaŀla'l.
Per a jugar-hi, Aplicacions – Jocs – Tremulous. Ja podreu gaudir de un joc 3D totalment lliure!
Un altre jocs que també trobareu amb Centre de programari de l'Ubuntu és l'Open Arena, molt similar al Quake III Arena.
# Guia Ubuntu/Teclat Xubuntu

Si heu configurat bé el vostre idioma durant la instal·lació triant el tipus de teclat adient, no hauríeu de tindre cap problema. Però en el cas que el teclat no funciona com cal (que no faci bé accents, la @, etc.) ho podreu configurar amb el Terminal:
$ sudo dpkg-reconfigure keyboard-configuration
Haureu de respondre algunes preguntes. El teclat més comú, si no sabeu quin teniu exactament, és el "PC genèric de 105 tecles". País d'origen "Espanyol" i disposició del teclat "Espanyol - Català (Espanya, L amb punt volat)".
També es pot configurar el teclat anant a: Ajustaments - Gestor d'Ajustaments - Teclat - Comportament - Disposició de Teclat - Afegeix Espanyol - Català (Espanya, L amb punt volat)