OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Lycopodium clavatum

Licopodi (Lycopodium) és un gènere de pteridòfits de la família de les licopodiàcies. Són plantes sense flors, vasculars, terrestres o epífites, molt ramoses, erectes, postrades, amb fulles (microfil·les) petites, simples, sovint espiculades i que cobreix tota la tija i les branques. Les fulles fèrtils (esporofil·les) es troben en cons a les axil·les dels microfil·les.
El gènere Lycopodium es reprodueix sexualment per espores. Tanmateix, és més comú que es multipliquin vegetativament (fase asexual) a través de rizomes.
Etimològicament, Lycopodium prové de grec lýkos que significa "llop" i –pódion que significa "peu", ja que les extremitats de les seves branques s'assemblen a un peu de llop. Tant a l'interior de la península Ibèrica com a altres països d'Europa es coneixen aquestes plantes amb el nom genèric de "peu de llop".
Hi ha aproximadament 200 espècies, amb 37 tàxons àmpliament distribuïts en climes temperats i tropicals, encara que solen estar confinats a muntanyes als tròpics. A Catalunya hi trobem només dues espècies: Lycopodium clavatum i Lycopodium annotinum.

## Propietats

Planta sencera: Estats en què calgui un augment de la diüresi: afeccions genitourinàries (cistitis, ureteritis, uretritis, pielonefritis, oligúria, urolitiasi), hiperazotemia, hiperuricèmia, gota, hipertensió arterial, edemes, sobrepès acompanyat de retenció de líquids. Espasmes gastrointestinals, discinèsies hepatobiliars. Espores: irritacions cutànies, intertrigen, hiperhidrosi.

## Contraindicacions

No aplicar sobre ferides obertes, embaràs , lactància, insuficiència renal. Pot provocar hipotensions amb afectació d’altres òrgans.

## Mètode depreparació

20gr per litre d’aigua.

## Cultiu

Planta originaria de climes freds i humits d’Europa, a Espanya està als Pirineus, desconec el cultiu.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Panical (Eryngium campestre)

El card girgoler, carcanical, card sant, cardot petit, panical femella, espinacard, herba de la parrella o panical campestre (Eryngium campestre) és una espècie de planta amb flors del gènere Eryngium i de la família de la pastanaga (Apiàcia). Es tracta d'una planta herbàcia vivaç on (sobre la soca o les arrels) hi creix la gírgola de panical un bolet molt cercat i apreciat. A les seves fulles s'hi fa una concrescència per l'acció d'un paràsit anomenat Euleia heraclei.

## Propietats

Indicat com a potent antiinflamatori, per a mossegades de gos i serp o picades de insectes, diürètic, hidropesia, antireumàtic, processos respiratoris inflamatoris, depuratiu, pedres ronyó, regulador menstruació, diaforètic (ajuda a suar), astringent i expectorant.

## Contraindicacions

En posseir furanocumarínics pot interferir en la coagulació, en provocar sudoració i diüresi, pot ser perjudicial en malalts cardíacs.

## Mètode de preparació

7 g per tassa. Fulles seques a les ferides i irritacions, es poden llepar els pals o posar darrere de la orella, d'aquesta forma es un potent antiinflamatori.

## Cultiu

Se sembra a la primavera i a l'estiu. Es planta de la primavera a la tardor. Ja veuràs que al segon any començarà a rebrotar, sobretot si la terra és arenosa, si rebrota solament hauràs d'arrancar el màxim d'arrel de la planta i trasplantar-ho, si no rebrota degut a la terra compacta, haureu d'agafar llavors per multiplicar-ho. Es planta cada 40 cm. S'adapta bé a tot tipus de climes, des dels més freds als més càlids. És perenne.
# Llibre de cuina/Receptes/Allioli

L'allioli és una salsa feta amb alls, sal i oli, espessa i de color groguenc o tirant cap a blanc trencat.
És una salsa típica dels Països Catalans i s'acostuma a menjar amb carns a la brasa o patates al caliu o bullides. També és habitual al País Valencià menjar-lo amb tot tipus d'arrossos o paelles, especialment els de base de peix, com ara la fideuà o l'arròs a banda.
Hi ha qui troba que fer-lo solament amb alls, sal i oli és difícil de lligar, i hi afegeixen, al principi, un rovell d'ou. Hi ha qui en diu simplement allioli i qui en diu allioli d'ou o fins i tot maionesa amb all. És el que a la Provença anomenen aiòli o aïoli; és clar que allí sovint hi posen una mica de suc de llimona o alguna espècie. Alguna gent, per a fer-lo ràpid i en grans quantitats, en llocs on l'ou pot portar problemes (cases de colònies, per exemple) hi afegeixen al principi un raig de llet. Lliga més fàcilment, però perd el color groc típic.
També hi ha receptes d'allioli fet amb codony.

## Ingredients

* Alls segons la quantitat de salsa que voleu
* Oli d'oliva
* Ou (rovell) o si no codony o bé fins i tot un raig de llet, opcionalment

## Preparació

Per fer-lo, peleu els alls i poseu-los en un morter. Afegiu-hi sal i piqueu-ho tot. A continuació, aneu afegint-hi l'oli (a temperatura ambient) ben a poc a poc mentre ho aneu lligant. El raig d'oli ha de ser constant i prim, fins que la barreja s'emulsioni. Per reeixir-hi, cal molta paciència i habilitat. Com que és una tasca difícil, s'hi acostuma a afegir rovell d'ou o codony, o si no un raig de llet, que facilita molt el fet de lligar-ho tot.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Camamilla

La camamilla o camamirla (Matricaria chamomilla) és un planta herbàcia anual de la família de les asteràcies. Especie originària d'Europa Meridional i Oriental així com d'Orient Pròxim, en l'actualitat es troba arreu d'Europa, Amèrica i Austràlia. La droga comercial prové quasi exclusivament de cultius, sobretot d'Argentina, Egipte, Bulgària, Hongria i en menor proporció d'Espanya, Txecoslovàquia, Alemanya i Itàlia. A Catalunya es troba principalment a la Garrotxa, Baix Empordà, la Selva del Baix Llobregat, Baix Ebre, Osona, el Bages, l'Urgell, el Segrià, la Noguera; i al País Valencià a l'Alt Maestrat, la Foia de Bunyol i l'Alcoià.

## Propietats

Ulcus, gastritis, diverticles,alteracions digestives,colesterol, per evitar el vómit,emenagogas, pel nerviosisme, diuretica, anticancerigena, col.liri natural,antiinflamatoria.

## contraindicacions

No combinarse amb warfarina, ni amb alcohol,efectes sedants, embaraç i lactáncia.

## Mètode de preparació

1 a 3 grams per tassa, 3 tasses al dia.

## Cultiu

Plantar llavors a principi de primavera, replantar a partir de la darrera collita. Agraeix un substrat no gaire humit i un lloc solejat, s´adapta a diferents tipus de sols pero tolera malament la sequera. Floreix a mitjans de Primavera i tot l´estiu.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Verbena officinalis

La berbena (Verbena officinalis) és una planta herbàcia perenne i vivaç de la família de les verbenàcies. El seu nom prové del llatí verb¯enam ‘verbena' planta de usos màgics i medicinals. Officinalis, també prové del llatí i és un qualificatiu que significa "de la botiga de farmàcia", "d'ús medicinal". És una espècie comuna als vorals de camins, dics, terrenys erms, llocs humits, cunetes, llocs sorrencs, camps abandonats i regió litoral. Es distribueix per quasi tot Europa (excepte Islàndia), Àsia i Àfrica septentrional. Molt comuna a Espanya i introduïda a Noruega, Suècia i Finlàndia. A Catalunya prolifera a l'estatge montà i a la terra baixa mediterrània. (província d'Alacant, província de Barcelona, província de Lleida, província de Tarragona, província de València, Illes Balears, província de Girona i província de Castelló.

## Propietats

Ansietat, insomni, depressió, digestiva, antiespasmòdica, protectora biliar, antisèptica, protecció hepàtica, expectorant, analgèsica, emmenagoga, cicatritzant, antitèrmica. El emplastre treu els edemes o sinusitis.

## Contraindicacions

Bloqueja TSH provoca hipotiroïdisme en consum excessiu, en grans quantitats convulsions.

## Mètode de preparació

1-2 g per tassa. 60 g per litre d'aigua. L'emplastre es fa trencant a trossets la fulla de verbena fresca, s'ha d'escalfar a la paella just abans que comenci a bullir l'oli, quan comença a bullir l'oli s'hi tira la clara d'un o dos ous batuda, es fa una truita i s'aplica on es vulgui treure un edema o sinusitis, es pot posar una bossa d'aigua calenta per mantenir l'emplastre calent més estona. Al cap de 5 dies de fer un cop al dia l'emplastre hauria de remetre el problema, com a molt s'ha de fer 10 cops.

## Cultiu

Se sembra i esqueixa de primavera a estiu. Es pot plantar tot l'any, encara que a l'hivern es desfulla, però l'arrel es manté latent, per rebrotar a la primavera. S'adapta a tot tipus de climes i terrenys, freds i càlids, apareix en marges de forma silvestre. És resistent a sequera però li agrada l'aigua, no viu en llocs molt secs. Es planta cada 80 cm. És perenne.
# Cenozoic/Vista general

El Cenozoic és l'era més recent de l'escala dels temps geològics.
El seu inici està marcat per l'extinció massiva que va acabar amb el regne dels dinosaures: l'event d'extinció K-T. Aquesta extinció va tenir lloc fa 65.500.000 anys, però l'era Cenozoica encara continua en els nostres dies.
El Cenozoic va ser el període geològic que va veure com els mamífers deixaven enrere els seus inicis com a animals petits a l'ombra dels dinosaures i s'estenien fins a arribar a ser el grup d'animals dominant en el planeta Terra. Per això se'l coneix com l'edat dels mamífers. Nogensmenys, aquest nom no és acurat, primer perquè la història dels mamífers es remunta a molt abans dels inicis del Cenozoic, i segon perquè la diversitat de la vida durant el Cenozoic és molt més que simplement els mamífers.
El Cenozoic està dividit en dos períodes: el Paleogen i el Neogen. Cadascun d'aquests períodes està dividit en èpoques; el Paleogen es divideix en Paleocè, Eocè i Oligocè; el Neogen en Miocè, Pliocè, Plistocè i Holocè.
Durant aquest període, el món va tornar-se com és ara. Els invertebrats, peixos, amfibis i rèptils van conservar formes més o menys similars a les actuals, però altres éssers vius com els mamífers, les aus, els protozous i els espermatòfits van continuar evolucionant i desenvolupant-se.
# Llibre de cuina/Receptes/Xuixo d'autor en copa

El xuixo d'autor en copa és una recepta consistent en una copa de crema en diferents textures amb pasta de xuixo. Rememora el tradicional dolç català d'origen gironí, però adaptat a una presentació contemporània i sofisticada.

## Ingredients

| Per a la crema 175 grams de llet 150 grams de nata 400 grams de sucre 210 grams de rovell d'ou 6 làmines de gelatina 2 pells de llimona Canyella en pols | Pel xuixo 225 grams de farina forta 5 grams de sucre 62.5 grams de margarina 10 grams de llevat 2.5 grams de sal 400 grams d'oli de girasol |

## Preparació

En primer lloc, prepararem una crema anglesa neutra. Aquesta serà la crema amb la qual omplirem la base de la copa, i posteriorment hi afegirem les altres textures: la de crema de canyella en juliana i la de llimona a daus. Per acabar, a la part superior afegirem les boletes de xuixo.

### Per a la crema anglesa neutra

En primer lloc bulliu 150 grams de llet, 150 grams de nata i 55 grams de sucre. Barregeu amb els 75 grams de rovell i posteriorment, coeu a 85ºC.

### Per a la crema anglesa de llimona

Bulliu 125 grams de llet, 30 grams de llet i la pell de les dues llimones. Barregeu amb els 50 grams de rovell, pugeu a 85ºC i afegiu-hi llavors 3 làmines de gelatina. Un cop espessada, deixeu refredar i talleu a daus.

### Per a la crema anglesa de canyella

Bulliu 50 grams d'aigua amb 145 grams de sucre i la canyella (al gust). Afegiu-hi els 80 grams de rovell d'ou i augmenteu la temperatura de bullit fins als 85ºC. En aquest moment introduïu a la mescla les 3 fulles de gelatina restants, i com en el cas anterior, deixeu-ho refredar. Per últim, la tallarem en juliana.

### Pel xuixo

Pasteu tots els ingredients corresponents a aquesta part excepte la margarina, que no s'afegirà fins que no realitzeu els plecs del xuixo. Feu boles petites, lleveu-les (amb un drap de cuina per sobre i a 25º, sense corrents d'aire) i quan hagin doblat el seu volum fregiu-les amb oli ben calent. Ensucreu-les per damunt.

## Bibliografia

Dahan, Isma; Reh, Adan. «Concurs "Fem bullir l'olla 2015"». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2015.
# Tria el teu node

Sovint, a l’arribar a la FEDIVERSE, una xarxa de xarxes, ens sentim una mica perdudes davant de tantes possibilitats: hi ha moltes xarxes i cadascuna té milers de nodes. Volem contactar amb altres usuàries però primer hem d’escollir un node o xarxa local. Però, com escollir un node entre tants? Podem triar per idioma, per interessos temàtics o per model econòmic. Entre els milers de nodes, hi ha per exemple, un node o instància de la xarxa Mastodon anomenat social.coop i que és una cooperativa d’administradores.
Una de les iniciatives més potents del moment en termes de sobirania tecnològica és el projecte de la Confederac.io, «un espai col·laboratiu independent i multilingüe, administrat amb programari lliure de manera voluntària, sense publicitat ni ànim de lucre.». A més d'una àgora o fòrum creat amb Discourse i un canal de xat amb Riot, la Confederac.io ofereix la possibilitat de participar en les xarxes lliures a través d'una instància de Mastodon.
Mastodon és, a dia d’avui (novembre 2018), la xarxa social lliure més coneguda i, amb diferència, la que més usuàries té distribuïdes entre els seus nodes. A més del node de la Confederació, podem trobar centenars de nodes o instàncies de Mastodon.
Pleroma és una altra xarxa social lliure i federada que està agafant volada per ser més lleugera que Mastodon. A més del node de Santsenques, també hi ha centenars de nodes o instàncies de Pleroma.
GNUsocial és una de les xarxes socials lliures més antigues, molt més que Mastodon i Pleroma. Aquí les instàncies de GNUsocial.
Els nodes o instàncies de Diaspora* es diuen pods. A diferència de Mastodon, Pleroma o GNUsocial, -que són eines de “microblogging” com Twitter-, Diaspora* seria una eina més semblant a Facebook, però lliure i ètica, sense publicitat i respectuosa amb la privacitat de les seves usuàries. Aquí els pods de Diaspora*.
Tria el node que t’agradi més i participa de les xarxes socials lliures, ètiques i federades. T’esperem!
# Viquipèdia/Descobrir la Viquipèdia

Utilitzar bé i participar en la Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure, passa per la comprensió de la seva història, dels principis fundadors que la governen, i de les apostes financeres i jurídiques de la societat del coneixement. Aquesta part —que de cap manera defineix exhaustivament la qüestió— ha estat redactada per tal de subministrar els elements indispensables per copsar el fenomen.
# Valor vs. Preu

Imaginem que anem a comprar verdures: si anem al supermercat, se'ns indicarà l'origen i el productor i podrem valorar si hi han posat pesticides, quin tipus de llavor fan servir, o quines condicions de treball tenen els pagesos que cultiven aquestes verdures; si anem a una cooperativa agroecològica, ens assegurem que les verdures que consumim són saludables, de temporada, de proximitat, i els pagesos que les cultiven, a més de tenir un sou digne i drets laborals, s'organitzen horitzontalment.
En aquest cas, el seu valor ètic és més elevat i el seu preu, també, amb el que les verdures comprades a una cooperativa segurament seran més cares i més ètiques que les que comprem al supermercat. Per sobre del preu, podem posar-hi el valor, i intentar sempre consumir productes de proximitat. Ens farem un favor a nosaltres mateixes per la qualitat del producte que ingerim, i al nostre entorn, -tan geogràfic com humà-, ja que donarem suport a iniciatives properes, ètiques i justes.
L'acte de consumir, però, no es redueix al consum exclusivament físic, com menjar o beure. Consumim informació quan llegim alguna cosa; consumim tecnologia quan fem ús de programari. Així que, en funció dels serveis que consumim, rebrem una perspectiva o altra d'un mateix fet. I aquesta perspectiva, influirà sobre la nostra percepció i opinió personal. Respecte al consum tecnològic, la nostra salut digital dependrà del programari que fem servir. D'alguna manera, passa una mica el mateix que amb les verdures. Si consumim programari privatiu, ens arrisquem a que porti pesticides digitals, anomenats «malware (MALicious softWARE)» o programari maliciós. I aquest programari pot ser nociu tan per nosaltres com per les nostres amistats i familiars.
Però si consumim programari lliure, garantim salut digital tan per nosaltres com per les persones que ens envolten digitalment, a més d'una sèrie de llibertats com a usuàries. Afortunadament, -i a diferència del cas de les verdures-, totes les xarxes socials lliures són gratuïtes de debò, és a dir, que no les paguem amb les nostres dades i les dels nostres contactes com a les privatives. Tot i que no tot el programari lliure és gratuït, la major part d'ell ho és i per això hi ha projectes que demanen donacions per poder fer sostenibles els projectes.
Si donem suport a iniciatives de la comunitat del programari lliure, com les xarxes federades, farem enfortir les nostres pròpies llibertats. I es pot participar de moltes maneres. La principal de totes és fer servir programari lliure perquè, només per usar-lo, ja ets lliure. I aquesta és una sensació que s'ha d'experimentar perquè no es pot explicar amb paraules.
Altres maneres de participar en la comunitat són parlant de tecnologies lliures a les persones que t'envolten o ajudant-les a fer el salt des de les xarxes privatives a les lliures; participar en xerrades, debats o accions col·lectives; o organitzar-les; traduir textos, desenvolupar eines o, simplement, fer un donatiu a algun projecte de programari lliure.
# Bunyols de carabassa de Potries

Es tracta d'un menjar típic valencià, amb algunes variacions depenent del poble o la comarca on es prepare. A Potries hi ha molta tradició de fer-los a la tardor i l'hivern, especialment per Sant Blai.

## Ingredients

* 1 kg de carabassa (torrada o bullida).
* 100 g de llevat.
* 300-400 g de farina.
* Oli de gira-sol.
* Sucre

## Estris necessaris

* Cassola per bullir la carabassa o bandeja per torrar-la al forn.
* Safa o galleda per pastar.
* Safa més menuda per banyar-se la mà.
* 1 cullera.
* 1 ganivet.
* 1 paella o calder fondo.
* 1 pal o cullera llarga per donar la volta als bunyols
* Escumadora
* Safata
* Paper de cuina absorbent

## Electrodomèstics necessaris

* Forn (opcional).
* Foguer, preferentment de butà.

## Preparació

Primer s'ha de bullir, amb poca aigua o torrar la carabassa i llevar-li la pell i les pepites. Si la bullim, cal escórrer-la bé.
A continuació pastem la carabassa amb la farina i el llevat. La quantitat de farina variarà depenent de la quantitat d'aigua de la carabassa. Ha de quedar una pasta homogènia i blaneta.
Deixem la pasta reposar perquè puge, durant 2 o 3 hores, depenent de la calor, la massa ha de pujar prou.
Una vegada tenim la massa preparada, ens preparem per a la segona part, crear i fregir els bunyols.
Per una banda, calfem l'oli en la paella o calder fondo, també preparem una safa amb aigua i la posem prop d'on estarem fregint els bunyols, i tindrem preparada una safata amb paper absorbent per a quan traguem els bunyols.
Mullem en la safa d'aigua la mà dreta, agafem un pilot de pasta amb la mà esquerra i li donem forma amb la mà dreta i deixem caure el bunyol dins de l'oli calent per fregir-lo (és recomanable soltar el bunyol prop de l'oli perquè no esguite). Cal girar-lo quan estiga fregit per una banda i fregir-lo per l'altra banda. Una vegada veiem que estan fregits sense que es passen, els traiem i els deixem un poc escórrer damunt del paper absorbent.
Per a menjar-los, es poden posar sucre per damunt, o també mullar-los en xocolate desfet.

## Curiositat

A Potries, des de fa anys, la Confraria del Carme i els Festers preparen bunyols per a vendre'ls durant el Porrat de Sant Blai.
# Coca de ceba i pésols

Aquesta és una coca que pren com a base la massa de la coca de pasta bona. És una coca que es pot fer tot l'any amb pésols congelats o de llauna, però guanya molt amb pésols frescs quan és temporada.

## Ingredients

* Pasta bona (de 500 g de farina)
* 1,5 kg de cebes
* 250 g de pésols
* 2 o 3 alls
* Oli d'oliva
* Sal
* Pebre roig

## Estris necessaris

* Paella, cassola o calder fondo
* Ganivet
* Cullera

## Electrodomèstics necessaris

* Foguer de butà (o vitroceràmic, inducció...)

## Preparació

Per preparar el sofregit que després posarem damunt de la massa de la coca, abans de començar tallem les cebes en juliana, en Tires finetes i llargues (d'uns 3 mm de grossària, i uns 6 cm de llarg),
A continuació, posem l'oli, per cobrir el fons de la paella, i una vegada estiga calent, afegim els alls, la ceba tallada, un poc de pebre roig i sal, i ho sofregim tot durant 30 minuts aproximadament a foc suau, fins que la ceba es quede transparent, quan estiga, tastem de sal i rectifiquem, si cal.
Escampem el sofregit que hem fet per damunt de la massa que ja tenim estirada a la llauna o safata per al forn i, després de deixar-la reposar uns 20 minuts, la cuinem al forn uns 25-30 minuts a 180-200 °C, fins que la vora de la pasta estiga seca, però sense que arribe a cremar-se.
Consells:
* El sofregit o recapte que se li posa damunt de la pasta, no ha d'estar calent.
* Quan estiga la coca feta es pot afegir per damunt ou dur ratllat, tonyina, tonyina negra o bonítol.
# Coca d'espinacs

Aquesta és una coca que pren com a base la massa de la coca de pasta bona. És una coca que es pot fer tot l'any amb espinacs congelats, però guanya molt amb pésols frescs quan és temporada. També es poden substituir els espinacs per altres plantes o herbes mengívoles com la cama-roja, dent de llegó, rosella o llicsó.

## Ingredients

* Pasta bona (de 500 g de farina)
* 500 g d'espinacs
* 2-3 alls
* Oli d'oliva
* Sal
* Pebre roig
* Un grapat de pinyons o panses (opcional)

## Estris necessaris

* Paella, cassola o calder fondo
* Ganivet
* Cullera

## Electrodomèstics necessaris

* Foguer de butà (o vitroceràmic, inducció...)

## Preparació

En un poc d'oli sofregirem els alls laminats i quan comencen a daurar-se afegirem un poc de pebre roig i els espinacs ben rentats i escorreguts (o les herbes que preferim). Ho deixem cuinar sense parar de remenar fins que estiguen cuits, aproximadament 15 - 20 minuts a foc suau, quan estiga cuit, tastem de sal i rectifiquem, si cal.
Escampem el sofregit que hem fet per damunt de la massa que ja tenim estirada a la llauna o safata per al forn i, després de deixar-la reposar uns 20 minuts, la cuinem al forn uns 20-25 minuts a 180-200 °C, fins que la vora de la pasta estiga seca, però sense que arribe a cremar-se.
Consells:
* El sofregit quan es posa damunt de la pasta, no ha d'estar calent.
* Es pot afegir al sofregit un grapat de panses o pinyons.
# Coca de tomaca

Aquesta és una coca que pren com a base la massa de la coca de pasta bona. És una de les coques més típiques de la gastronomia valenciana, i com en quasi totes les coques, varia un poquet en cada comarca, poble o casa.

## Ingredients

* Pasta bona (de 500 g de farina)
* 5 tomaques trossejades
* 3 pebres roigs
* 1 pebre verd
* 5 o 6 alls
* Oli d'oliva
* Sal
* Sucre (opcional)
* Pebre roig (opcional)

## Estris necessaris

* Paella, cassola o calder fondo
* Ganivet
* Cullera

## Electrodomèstics necessaris

* Foguer de butà (o vitroceràmic, inducció...)

## Preparació

Per preparar el sofregit que després posarem damunt de la massa de la coca, abans de començar preparem les verdures, tallem les tomaques a trossos, ni molt grans ni molt menuts, els pebres tallats a trossos, d'aproximadament un dit de llarg i un dit d'ample.
A continuació, posem l'oli, per cobrir el fons de la paella, i una vegada estiga calent, afegim els alls, els pebres, les tomaques i un poc de sal, i ho sofregim tot durant 30 minuts aproximadament (podem afegir també el pebre roig donant-li una volta a l'oli calent abans de posar les verdures, però amb compte de què no es creme), tastem de sal i rectifiquem, si cal, amb sal i sucre.
Escampem el sofregit que hem fet per damunt de la massa que ja tenim estirada a la llauna o safata per al forn i, després de deixar-la reposar uns 20 minuts, la cuinem al forn uns 20-25 minuts a 180-200 °C, fins que la vora de la pasta estiga seca, però sense que arribe a cremar-se.
Consells:
* El sofregit, quan es posa damunt de la pasta, no ha d'estar calent.
* Quan estiga la coca feta es pot afegir per damunt ou dur ratllat, tonyina, tonyina negra o bonítol.