OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flora del Pirineu català/Ribes rubrum

El riber vermell és un arbust de fulla caduca de la família de les saxifragàcies que es fa de manera poc freqüent en bardisses i boscos caducifolis humits de l'estatge montà de la serralada pirinenca fins als 1.000 m d'altitud. El seu fruit és comestible, àcid i ric en vitamina C. En català es coneix també com a grosella, grosella vermella, groseller vermell, riber i riber roig.
| Flors en raïm | Detall d'una flor |
| Fulla | Baies |
TORNAR a l'índex
# El Plàstic

Els plàstics són materials orgànics polimèrics d'alta massa molecular, sòlids amorfs, sintètics o semisintètics, i tenen una gran utilitat per a la indústria.
Són molècules gegants formades per àtoms de carboni juntament amb d'altres d'hidrogen, oxigen com a elements base i una sèrie d'additius per millorar les seues característiques: clor, fluor, nitrogen o silici.
El mot plàstic deriva de les paraules gregues πλαστικός: plastikos i πλαστός: plastos, que fan referència a la seva mal·leabilitat, la capacitat de ser modelat per tal de donar-li qualsevol forma física (pel·lícules, fibres, tubs, ampolles, caixes, ...), utilitzant diferents mètodes (fusió, extrusió, pressió, ...). La paraula es va utilitzar originalment com adjectiu per denotar un cert grau de mobilitat i facilitat per adquirir certa forma, sentit que es conserva en el terme plasticitat.

## Continguts

* Història dels plàstics
* La polimerització
* Classificació dels plàstics
* Tipus i propietats dels plàstics reciclables
* Processos d'elaboració del plàstic
* Reciclatge i impacte ambiental

## Referències

* ↑ Henry George Liddell, Robert Scott. A Greek-English Lexicon, "Plastikos", a Perseus
* ↑ Plastic, Online Etymology Dictionary
* Materials plàstics(castellà)
# Guia Ubuntu/Instaŀlació Ubuntu 10.04

Per a poder iniciar la instaŀlació des de l'escriptori d'Ubuntu, prèviament cal iniciar el sistema amb una sessió Live CD. Vegeu en el capítol primer Ubuntu Live CD. Per a iniciar la instaŀlació al disc dur, cal fer doble clic a la icona Install que trobareu a l'escriptori.
1r pas. Benvingut.
2n pas. On Sou?
3r pas. Disposició del teclat
4t pas. Utilitat per fer particions en un disc.
4a.- En el cas de no tenir un altre sistema operatiu instaŀlat. Veureu la següent finestra.
Si sou un usuari novell i podeu esborrar el contingut del disc dur, la primera opció utilitza el disc sencer és la més fàcil, ja que automàticament farà tot el que calgui. L'opció Manual es recomana per a usuaris amb coneixements avançats de particions de discs durs.
4b.- En el cas que tinguéssim un altre sistema operatiu instaŀlat, veureu quelcom semblant a això.
Igual que en el cas anterior, l'opció més fàcil és la segona, Esborra el disc sencer i utilitza'l per complet esborrarà tot el disc dur sense mantenir el sistema operatiu ni res que hi hagi al disc dur.
Si voleu conservar l'altre sistema operatiu, haureu de triar la primera opció Instal·la de manera paraŀlela, de manera que se n'hagi de triar un a cada arrencada. Sempre que tingueu prou espai lliure.
Si el sistema operatiu que voleu conservar és el Windows, és important fer una des-fragmentació del disc dur des del Windows.
La opció Manual es recomana només per a usuaris avançats.
5è pas. Cap la possibilitat que el sistema us pregunti si voleu desmuntar alguna partició.
La recomanació és que respongueu afirmativament. El fet de desmuntar qualsevol partició no contempla cap risc. Heu de tindre ben clar això: Cal tindre correctament identificades les particions que voleu utilitzar per fer la instal·lació. Als Live-CD's d'Ubuntu bé inclòs un programa editor de particions molt útil. Que serveix tant per editar com per simplement identificar particions. El trobareu a Sistema – Administració – Gparted.
6è pas. Qui sou?
Important: L'usuari, amb la contrasenya que ara establiu, serà l'usuari administrador del sistema. Més endavant, aquest usuari serà qui tindrà privilegis per a tasques administratives del sistema. Es aconsellable que les contrasenyes siguin llargues, amb lletres i números, difícils de relacionar amb l'usuari per tal de que siguin difícils d'esbrinar. Un cop tingueu el sistema instal·lat, és bo canviar la contrasenya cada cert temps, Sistema – Administració – Usuaris i Grups.
7è pas. Migra els documents.
En aquest pas teniu la possibilitat de migrar documents d'altres sistemes.
8è pas. Instaŀla.
Finestra informativa de les dades d'instaŀlació.
En fer clic a instaŀla, veureu una barra de procés amb unes presentacions que us explicaran coses de l'Ubuntu.
En acabar la instaŀlació, una finestra us donarà dues opcions: continuar provant el Live CD o reiniciar el PC per a poder iniciar amb l'Ubuntu ja instaŀlat al PC.
Després de reiniciar el PC, podreu veure la pantalla que us permet introduir el vostre nom i contrasenya per a entrar al sistema.
Aleshores ja podreu gaudir de l'Ubuntu.
# Guia Ubuntu/Instaŀlació Ubuntu 10.10

El procés d'instaŀlació, com veureu tot seguit, és molt senzill.
Per a iniciar la instaŀlació al disc dur, un cop heu triat el vostre idioma, feu clic a Instaŀla Ubuntu.
1r pas. Benvingut.
2n pas. Preparant per instaŀlar.
En aquest punt es verifica si teniu prou espai al disc dur, i si teniu connexió a internet. En el cas d'estar connectats a internet, podreu marcar les opcions per baixar actualitzacions i/o programari de tercers.
3r pas. Reserva d'espai de disc.
Si no teniu cap altre sistema operatiu instaŀlat, veureu la captura "Espai disc sense cap altre sistema instaŀlat".
Si teniu el windows, o qualsevol altre sistema instaŀlat, veureu la captura "Espai de disc amb altres sistemes operatius detectats".
L'opció Esborra el disc per complert, és la més senzilla. Ja que us farà tot el que sigui necessari. La d'Especificació manual, està pensada per a usuaris avançats que vulguin tindre un control més ampli de la instaŀlació.
Si voleu conservar el sistema operatiu que ja tingueu instaŀlat, i que es faci de manera automàtica, haureu de triar l'opció Instaŀla juntament amb altres sistemes operatius.
4r pas. Reserva d'espai de disc.
Si no teniu altres sistemes instaŀlat, veureu una captura com la següent per confirmar on instaŀlareu l'Ubuntu.
En el cas que hàgiu triat l'opció Instaŀla juntament amb altres sistemes operatius, veureu una finestra indicant la quantitat d'espai assignada a cada sistema. Tindreu també la possibilitat de canviar la quantitat d'espai assignat. Per la resta, no us preocupeu, que és bufar i fer ampolles.
5è pas. On sou?.
6è pas. Disposició del teclat .
7è pas. Qui sou?.
Important: L'usuari, amb la contrasenya que ara establiu, serà l'usuari administrador del sistema. Més endavant, aquest usuari serà qui tindrà privilegis per a tasques administratives del sistema. Es aconsellable que les contrasenyes siguin llargues, amb lletres i números, difícils de relacionar amb l'usuari per tal de que siguin difícils d'esbrinar. Un cop tingueu el sistema instal·lat, és bo canviar la contrasenya cada cert temps, Sistema – Administració – Usuaris i Grups.
8è pas. Instaŀla.
Finestra informativa de les dades d'instaŀlació.
En fer clic a instaŀla, veureu una barra de procés amb unes presentacions que us explicaran coses de l'Ubuntu.
En acabar la instaŀlació, una finestra us donarà dues opcions: continuar provant el Live CD o reiniciar el PC per a poder iniciar amb l'Ubuntu ja instaŀlat al PC.
Després de reiniciar el PC, podreu veure la pantalla que us permet introduir el vostre nom i contrasenya per a entrar al sistema.
Aleshores ja podreu gaudir de l'Ubuntu.
# Guia Ubuntu/Instaŀlació Ubuntu 10.04 en PowerPC MAC

El procés d'instaŀlació és el mateix que el descrit per a un PC normal com explico aquí:
http://ca.wikibooks.org/wiki/Guia_Ubuntu/Insta%C5%80laci%C3%B3_Ubuntu_10.04
L'única diferència que hi ha és en l'arxiu iso que caldrà baixar. Per instaŀlar l'Ubuntu 10.04 en un PowerPC MAC, us caldrà la imatge que trobareu en el següent enllaç:
http://cdimage.ubuntu.com/ports/releases/lucid/release/
Cal que trieu l'arxiu Mac (Power PC)
Per la resta, la guia Ubuntu us servirà tan per PC com per a MAC.
# Guia Ubuntu/Instaŀlació Ubuntu 10.04 en una clau USB
## Instaŀlació en una clau USB

Per a instal·lar l'Ubuntu en una clau USB teniu dos opcions.
Una, seria fer la instaŀlació com si fos un disc dur normal tal com explico al capítol instaŀlació d'Ubuntu d'aquesta guia. D'aquesta manera tindreu una instaŀlació normal la qual podreu afegir programari i desar documents d' igual forma com a un Ubuntu instaŀlat en un disc dur amb la mobilitat que us aporta un dispositiu tant petit. Actualment es poden trobar bé de preu claus de 8 o 16 GB que us permetran instal·lar bastant programari. En aquest cas l'únic requisit que cal tindre en comte, i és molt important és; per evitar que la instaŀlació que feu al usb us afecti al disc dur del ordinador que feu servir, cal desconnectar-lo o inhabilitar-lo des de la bios del pc. Si no sabeu què és això últim serà millor que descarteu aquest tipus d'instaŀlació.
L'altra opció molt més fàcil és fer una instaŀlació tipus Live-CD. Al capítol instaŀlació d'Ubuntu d'aquesta guia també parlo del Live-CD. Un Live-USB és el mateix però amb diferent suport. Bàsicament una sessió tipus Live no instal·la res al disc dur sense posar en risc l'ordinador que feu us. Per a iniciar la instaŀlació tipus Live cal anar a Sistema – Administració – Creador de discos d'arrencada USB.
Primer cal triar una imatge *.iso fent clic a Altre ...
Després triar la clau usb allà on diu Disc USB a utilitzar:
Per acabar on diu En arrencar des d'aquest disc ... trieu una opció segons l'espai que disposeu.
Finalment feu clic a Creació d'un disc d'arrencada. En poc més de 10 minuts el tindreu instal·lat.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Flor Elèctrica (Spilanthes oleracea o Acmella oleracea)
## Propietats

Aftes bucals, candidiasis, depurant limfàtic, bactericida, antisèptic bucal, propietats vigoritzants. És insecticida del mosquit de la malària, aplicat a l'aigua.

## Contraindicacions

Degut al seu contingut en àcids es recomana no combinar amb medicaments hormonals ni psiquiàtrics.

## Mètode de preparació

0,5-5 g per tassa d'aigua es fa en infusió o es pot menjar crua, ben mastegada tan la fulla, la tija com la flor. Es pren en amanides.

## Cultiu

Se sembra quan ja les nits són més calentes a partir del maig. És molt sensible al fred, al primer gel es gela. Si la protegim la podrem allargar una mica més. Es planta cada 30 cm. S'adapta bé a tot tipus de terrenys, encara que evoluciona molt millor amb terra fèrtil i solta. És anual.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Fenigrec

El fenigrec, fenogrec, senigrec, alfolva, alfolver, alfolga, tapissot bord o banya de cabra (Trigonella foenum-graecum) és una planta farratgera anual de la família de les fabàcies originària del sud-oest d'Àsia, on encara en queden plantacions. Al territori espanyol, les plantacions de fenigrec es troben a les Balears. És una planta anual de petita alçada que floreix en primavera entre els camps de blat de moro.
Llavors de fenigrec importades d'Egipte han estat probablement lligades al brot Escherichia coli O104:H4 a Alemanya i França que va causar 50 morts. Aquestes llavors es consumien en forma de germinats.

## Propietats

Diabetis, emenagoga, colesterol, musculació.

## Contraindicacions

Anticonceptius, embaràs i lactància.

## Mètode de preparació

20 g de llavors per litre d'aigua en infusió.

## Cultiu

No tolera terrenys argilosos, tot i que requereix de reg abundant. Propagació per llavors a finals d'hivern o principis de primavera, fins a dues collites l'any.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Fulla de Noguer (Juglans Regia)

La noguera comuna, noguer comú o anouer (Juglans regia) és un arbre silvestre, subespontani o conreat dins del gènere Juglans de la família Juglandaceae. És l'única noguera conreada a Europa pels seus fruits anomenats nous o anous. No és segur si és originari dels Balcans o de l'Iran.

## Propietats

Els tanins li confereixen propietats com astringent (antidiarreic, hemostàtic local, cicatritzant, antidiaforètic) i antisèptic, efecte reforçat per l'acció de la juglona, que a més és aperitiu, eupèptic, colagog, lleugerament hipoglucemiant, antihelmíntic i queratolític. Els flavonoides produeixen un efecte protector capil•lar i diürètic. L'oli és emol•lient i hipolipemiant. Fulles: Diarrees, diabetis lleugeres, reumatisme, gota, inapetència, dispèpsies hiposecretores. En ús tòpic: ferides i ulceracions dèrmiques, bucals o corneals, blefaritis, abscessos, furóncols, psoriasi, conjuntivitis, estomatitis, paraodontopatìes, faringitis, èczemes, eritemes, pruïja, vulvovaginitis, hipersudoració de peus i mans. Oli: Pells seques, ictiosis , psoriasi, èczemes secs, dishidrosi, cremades.

## Contraindicacions

Amb tractaments amb sals de ferro, alcaloides i gelatina, per la seva abundància en tanins. Davant l'absència de dades respecte a la possible interacció amb altres medicacions, es recomana no administrar simultàniament amb altres drogues. Gastritis, úlcera gastroduodenal: els tanins poden irritar la mucosa gàstrica, aquest efecte secundari es pot pal•liar associant-lo a drogues amb mucílags, com el malví. Quan es prescrigui a diabètics, el metge haurà de controlar la glucèmia per ajustar, si cal, les dosi d'insulina o dels antidiabètics orals. Medicina tradicional xinesa: pulmó, ronyó i intestí gros. Dolors lumbars, genolls febles i orina freqüent. Tos i respir a causa del fred. Restrenyiment provocat per sequedat. No usar si hi ha deposicions líquides o flegmatiques-calor. Com prendre la ; 30gr de fulles per litre d’aigua. Internament o Externament va molt be per cicatritzar i desinfectar ferides, aftes....

## Cultiu

Es sembra a la tardor o a la primavera. L’ideal seria sembrar-ho directament al lloc que volem el Noguer, així la arrel pivotant no es torçarà i tindrem un arbre mes fort i resistent a les sequeres, si trasplantem el arbre, hauríem de seguir les recomanacions generals de l’apartat trasplantar, perquè l’arbre sigui tan fort com sigui possible. Es planten cada 10metres. Es un arbre que s’adapta molt be a climes freds i també els càlids.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Fumària (Fumaria officinalis)

Fumdeterra o angelets (Fumaria officinalis) és una planta herbàcia de la família de les papaveràcies o a la de les fumariàcies, que el sistema taxonòmic APG II permet segregar opcionalment de l'anterior. És present en la majoria d'horts, camins i camps d'Europa meridional, zones temperades d'Àsia i del nord d'Àfrica. Al Principat és freqüent en cultius, en quasi tota la península. També es coneix amb els noms de fumària, fumdeterra, herba de colom, gallerets, peuets, julivert bord o sang de crist.

## Propietats

Acne, dermatitis, caspa, depurativa de fetge(important en intoxicacions),anèmia, diürètica.

## Contraindicacions

Baixa toxicitat es ús moderat i externament, internament preneu-la en compte.

## Mètode de preparació

15gr-30gr per litre d’aigua.

## Cultiu

Es sembra a la primavera i estiu. S’adapta be a tot tipus de terres i climes. Plantar cada 40cm. Es anual.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Estèvia (Stevia rebaudiana)

L'estèvia (Stevia rebaudiana) és una espècie pertanyent al gènere Stevia. Aquest gènere recull unes cent cinquanta espècies d'herbes i arbusts de la família dels girasols (Asteraceae), nativa a l'Amèrica del Sud i a l'Amèrica Central subtropical i tropical. La Stevia rebaudiana és anomenada comunament fulla dolça, fulla de sucre, o simplement estèvia, i és àmpliament coneguda per les seves fulles dolces. Com a substitut del sucre, el gust de l'estèvia és més suau i dura menys; tot i així el seu extracte pot arribar a tenir un gust amarg o fins i tot deixar un regust de regalèssia en concentracions altes.

## Propietats

Antibacteriana, antimicrobiana, antidiabètica, antihipertensiva, regeneradora/estimuladora cèl·lules pancreàtiques, antioxidant, diürètica, per odontàlgies, estimula la gana, regula la obesitat, ansiolítica i millora en aprenentatge i memòria.

## Contraindicacions

Es una planta poc estudiada, substituir un abús de sucre normal, per l’edulcorant d’estevia pot ser un error amb conseqüències, al igual que abusar del sucre normal. Al ser diürètica no es pot abusar, et pot deshidratar i desmineralitzar, si es preneu abundant estevia s’ha de beure abundant aigua i minerals, presents als sucs de verdures,fruites,llavors... o a l’aigua de mar, i davant del desconeixement abstenir-se en embaràs.

## Mètode de preparació

1gr-3gr per taça de un a tres cops al dia. La fulla te mes medecina que el tronc o la flor, però a tot arreu hi ha de medecina.

## Cultiu

Es pot sembrar o esqueixar. Si es sembra pot ser que la quantitat de esteviósid, que es el principi actiu medicinal més important estigui poc present. Nosaltres sempre hem aconsellat fer esqueixos per evitar creuaments i mantindre les espècies que hem analitzat que tenen mes quantitat de esteviósid per gram. La indústria del sucre d'estèvia té varietats que no tenen quasi esteviósid o no en tenen. La estevia es una planta tropical, que s’adapta molt be a la península. Al estiu pateix una mica amb les calors, però protegint-la una mica amb un ombrejador, segueix creixent molt be, a nivell professional li tiràvem una mica de aigua cada hora per i seguia creixent molt be. Es planta cada 40cm. I es fan de dos a quatre talls a l'any. Es una planta perenne, que durant el hivern desapareix la fulla i torna a aparèixer quan les nits son mes calentes, cap al abril. La estevia es una planta sensible sobretot a les gelades tardanes de març i abril, si gelés s’haurien de protegir. Al desembre, gener i febrer pot aguantar un -15ºC sense protegir, però al març quan comença a despertar, si l’agafa un -5ºC les pot matar totes.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Eucaliptus (Eucalyptus globulus)

Eucaliptus (Eucalyptus) és un gènere de plantes amb flors.
El nom deriva del grec ευκάλυπτος que vol dir "ben cobert".
Adopten la forma d'arbusts o arbres.
És originari d'Austràlia on és dominant en la vegetació. Unes poques espècies es troben a Nova Guinea, Indonèsia i fins i tot a les Filipines. Conreats es troben a llocs de clima temperat i subtropical de tot el món.
Eucalyptus és un dels tres similars gèneres que de vegades s'anomenen tots com eucaliptus, els altres gèneres són Corymbia i Angophora.
Eucalyptus presenta problemes ecològics (en fer-se repoblacions) fora de la seva àrea originària en concret per la seva gran avidesa per xuclar l'aigua i assecar fonts i per la difícil descomposició de les seves fulles fora de la seva àrea natural.

## Propietats

Ideal per al tracte respiratori i bronquial, nervis, antibiòtic, regenera teixits(regenerador tissular), per a migranyes, antidiabètic .

## Contraindicacions

Poc tòxic però, a dosis altes, l'oli essencial pot originar gastroenteritis, nàusees, vòmits, hematúria, depressió respiratòria i coma. En persones sensibles, especialment en nens, pot provocar broncospasmes. En aplicació tòpica es donen casos d'intolerància, que cursen amb èczema i pruïja.

## Mètode de preparació

3 fulles per taça. Especialment utilitzat per fer vapors, en aquest cas es posa un bon grapat.

## Cultiu:

Es sembra o es fa un esqueix a la primavera o a la tardor. S’adapta be a la península, sobretot a tocar de mar, o al sud d’Espanya, a on gela a partir de -10ºC cap a sota, haurem de plantar les espècies Nitens o Delegatensis, totes les altes espècies son bastant sensibles, son arbres que es poden acabar fent molt alts, fins a 60 metres i molt amples, fins a 10 metres. Sota d’un eucaliptus no trobarem cap herba, es un arbre que inhibeix el creixement de plantes i es un gran absorbidor d’aigua, per això es posa en llocs on es vol absorbir molta aigua.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Eufrasia

L'eufràsia (Euphrasia officinalis) és una planta herbàcia, anual i teròfita de la família de les escrofulariàcies amb distribució europea. Vulgarment s'anomena "consol d'ulls" o "ull brillant".

## Propietats

Glaucoma, vista cansada, cataractes, conjuntivitis, despreniment de retina, llagrimeig.

## Contraindicacions

No embaras, no lactancia, citocrom p450.

## Mètode de preparació

Infusio i rentat oculars de 2 grams

## Cultiu

Es sembra a la primavera. S'adapta a climes freds. S'adapta a terrenys molt calcaris i terrenys semi àcids. Planta anual.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Flor de Malva (malva silvestris)
## Propietats

La malva conté, principalment, mucílags, tanins, pigments orgànics, àcids i vitamina C. Els mucílags faciliten la cicatrització de ferides internes, lesions de les mucoses i úlceres d'estómac. S'empra en el tractament de la bronquitis, afeccions de les vies respiratòries superiors (tos, refredat de gola i laringe, inflamacions), estómac, intestí i com a laxant suau. En aplicació externa, la malva serveix per a la preparació de banys i apòsits contra les úlceres, cremades i erupcions cutànies, la seva acció emol•lient és molt útil per a la seva aplicació en cataplasmes contra furóncols i estovament de abultaments hipodèrmics.

## Contraindicacions

Obstrucció esofàgica-intestinal, amb precaució en embaràs i lactància.

## Mètode de preparació

2-4 g per tassa. D'una a quatre tasses per dia.

## Cultiu

Se sembra a la primavera i l'estiu, és una planta molt silvestre. Es planta cada 40 cm. S'adapta bé a tot tipus de terrenys. És anual.
# Guia de plantes medicinals, usos i cultiu/Esparreguera

Espàrrec és el turió de l'esparreguera, planta silvestre i conreada del gènere Asparagus amb el nom científic d'Asparagus officinalis.

## Propietats

Diuretic, apte per malalties metabóliques, obesitat, reumatisme, gota, litiasis, arritmias,picadures d´abella, taques a la cara,mal de queixal.

## Contraindicacions

No lactancia materna, insuficiencia cardíaca, insuficiencia renal.

## Mètode de preparació

100 grams. Pots veure l´aigua d´esparrecs bullits.

## Cultiu

Les varietats d'espàrrec es classifiquen fonamentalment en funció del seu color. Existeixen varietats que s'utilitzen per obtenir espàrrecs blancs, que es conreen sense rebre llum directa, espàrrecs verds i espàrrecs violetes. Les varietats tradicionals han estat substituïdes per altres més productives o amb majors calibres.
Les varietats d'espàrrec es classifiquen en funció de diversos criteris. El més important és la coloració dels brots. Existeixen varietats que es conreen per obtenir espàrrecs blancs, que s'obtenen formant caballones alts sobre la planta, perquè els espàrrecs no rebin llum i no formin clorofil·la. També hi ha espàrrecs verds i espàrrecs violetes.
Les varietats adaptades per al cultiu de l'espàrrec blanc procedeixen en general de seleccions d'espàrrecs holandesos. La qualitat d'aquestes varietats es determina per diverses característiques, com la producció, calibre, fibrosidad i precocitat. Dins d'aquestes varietats es poden distingir les varietats tradicionals i les modernes conreades actualment.
Les varietats tradicionals són les que s'han conreat durant molts anys a cada regió, i estan perfectament adaptades a cada clima. A Espanya destaquen el ‘Blanco de Navarra’, ‘Argenteuil’, i ‘Darbonne-4’.
Entre les noves varietats introduïdes en els últims anys estan ‘Desto’, ‘Cito’ i Larac’.
Les varietats utilitzades per a cultiu d'espàrrec verd són diferents de les anteriors. La qualitat principal d'aquestes varietats és que les gemmes del turión triguin molt temps a desenvolupar-se, per evitar l'espigolat. Algunes de les varietats més conegudes són ‘Mary Washington’, ‘UC-157’ i ‘Plaverd’.