OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Futbol

El llibre Futbol presenta tots els aspectes històrics (tant a nivell global com a nivell dels Països Catalans), tàctics i d'habilitat que presenta aquest esport, un dels més famosos i practicats arreu del món.
A més a més, tracta sobre temes generats per la globalització que afecten íntimament aquest esport: jurídics, socials, econòmics, a fi d'ajudar a entendre el funcionament del futbol modern.

## Índex de continguts
### Història

Preàmbul històric

#### Segle XIX

Orígens del futbol

#### Segle XX

* Introducció al futbol noucentista
* 1900-1920
* Dècada dels 20
* Dècada dels 30
* Dècada dels 40
* Dècada dels 50
* Dècada dels 60
* Dècada dels 70
* Dècada dels 80
* Dècada dels 90

#### Segle XXI

* Introducció al fubol contemporani
* 2000-2010
* 2010-2020

### Normes futbolístiques

Pendent

### Tacticismes
#### Posicions dels jugadors

* Introducció a les posicions
* Posicions defensives
* Posicions de transició
* Posicions ofensives

#### Formacions

* Introducció a les formacions tàctiques
* Formacions defensives i de contenció
* Formacions equilibrades
* Formacions ofensives

### Habilitats futbolístiques

* Preàmbul
* Regateig
* Xut
* Habilitats amb el cap
* Resistència
* Velocitat

### Competicions

Pendent

### Entitats
#### Reguladors esportius

* Organització de la regulació futbolística
* Entitats locals
* Entitats estatals
* Entitats continentals
* FIFA
* ONGs

### Aspectes del nou futbol

* Tecnologia del futbol
* Futbol formatiu
* Escoles esportives a l'estranger
* Joc net (fair-play)
* Situació econòmica (fair-play financer)
* Corrupció futbolística
* Representació i contractes
* Caràcter jurídic del club

#### El futbol en la societat

* Publicitat
* Fama i elit social
* Racisme
* Relació amb la premsa
* Jocs i simuladors virtuals
# Fruit/Portada

| Maduixa | Castanyes |
| Guia dels fruits Guia il·lustrada per a reconèixer els tipus de fruits | |
| Kiwi | Anacards |
# Llibre de cuina/Receptes/Niu de Palafrugell amb tudons

El niu de Palafrugell amb tudons és una variant del tradicional niu de Palafrugell, un típic plat de mar i muntanya.

## Ingredients

* 2 Tudons
* 4 Trossos de bacallà
* 200 g de sèpia
* 8 Salsitxes
* 8 Patates
* 4 Cebes picades
* 1 Got de vi negre
* 2 Cullerades de farina
* 2 Cullerades d'allioli
* 2 Ous durs,
* Oli
* Brou
* Sal
* Pebre

## Preparació

En una cassola es posa oli i es sofregeixen per separat el tudó, les salsitxes, el bacallà enfarinat i per últim la sèpia, i es reserva tot.
En el mateix oli, afegint-ne si fos necessari, s’hi fa un sofregit amb ceba i vi. Un cop finalitzat s’hi afegeix la farina per fer una mena de roux i s’hi afegeix el brou. Quan comença a bullir s’hi posa el tudó la sèpia i el bacallà. Es fa coure durant mitjà hora.
Passat aquest temps s’incorporen les patates i les salsitxes. Vint minuts després s’afegeix l'allioli i els ous.

## Referències

López, Àlex; Oulkadi, Ismael. «Concurs "Fem bullir l'olla 2015"». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2015.
# Llibre de cuina/Receptes/Olives verdes
### Preparació

Deixeu-les vuit dies en aigua, canviant cada dia l'aigua perquè s'aclareixin de color. Un cop passats els vuit dies, bulliu aigua amb timó, all i sal i deixeu que les olives macerin durant un mes dins d'aquesta aigueta.
# Llibre de cuina/Receptes/Orelletes de Tarragona
## Ingredients

* 1/2 quilo de farina extra.
* 100 grs. de sucre.
* 3 ous crus.
* 1 culleradeta de café, plena de llevat en pols.
* 1 copeta de licor, plena d'anís.
* Pela de llimona.
* 1 got d'aigua ple de llet.
* 1/2 litre d'oli fi.

## Preparació

Pastarem junts la farina, el sucre (en guardem una mica per empolsar les orelletes), els ous, el llevat, l'anís, ratlladura de pela de llimona i la llet. Estendrem aquesta massa amb el corró fent-ne porcions d'uns 25 grs. de pes que aplanarem fins a aconseguir com uns discos. Posarem l'oli al foc i els hi fregirem quan estigui ben roent. En treure'ls i un cop escorreguts, hi tirarem sucre.
# Llibre de cuina/Receptes/Ous a la Bellavista
### Ingredients

* 8 ous.
* 4 tomàquets petits.
* 400 grs. de puré de patates.
* 20 grs de pasta d'anxoves.
* Julivert fresc.
* 500 grs. d'espinacs.
* 75 grs. de mantega.
* 8 llesques de pa.
* Sal.
* Aigua.

### Preparació

Farem un puré de patates ben condimentat i el col·locarem formant cúpula en el centre d'un plat rodó. Courem els ous, els traurem la closca i els tallarem de llar a llarg pel mig. Pastarem tot junt els rovells, la pasta de les anxoves, una mica de mantega i un xic de julivert picat molt fi i sal. Courem els espinacs i els passarem per la paella amb la resta de la mantega. Torrarem el pa i posarem al voltant de cada llesca una corona d'espinacs i al centre hi col·locarem mig ou farcit amb la pasta que abans hem preparat. Guarnirem, finalment, el plat amb els tomàquets petits gratinats al forn.
# Llibre de cuina/Receptes/Oca amb peres
### Ingredients

* 1 oca de 2.200 grs. de pes.
* 18 peres blanquilla petites.
* 2 cebes mitjanes.
* 5 tomates madures.
* 1 farcellet d'herbes.
* Canyella.
* 100 grs. de mantega.
* 1 copa de vi ranci.
* 1 copa de vi blanc sec.
* Sal.
* Pebre.
* 1 litre de brou de gallina.
Per la picada:
* 2 alls.
* Carquinyolis.
* 25 grs. d'ametlles torrades.

### Preparació

Socarrimeu l'oca, renteu-la bé i talleu-la a talls grossos. Salpebreu-la i sofregiu-la en una cassola amb mantega. Ho heu de fer a foc lent perquè es vagi fonent el seu propi greix. Quan sigui daurada, reserveu-la a part. Escorreu una part del greix de la cassola i, amb la resta, prepareu un sofregit amb la ceba, primer i, una mica més tard, el farcellet d'herbes i el tomàquet trossejat. Deixeu-ho fins que quedi bastant concentrat, moment en què heu d'afegir-hi l'oca. Gireu-la de tant en tant, remulleu-la amb el vi blanc i deixeu-lo reduir. A continuació, banyeu el guisat amb el brou, tapeu la cassola i deixe-ho coure a foc lent. A mitja cocció, incorporeu-hi les peres netes, però sense pelar i amb la cueta. Quan vegeu que ja estan fetes, aparteu-les de la cassola juntament amb els trossos d'oca. Traieu-ne l'excés de greix, coleu la salsa i torneu a posar a la cassola l'oca i les peres. Prepareu la picada, diluïu-la amb el vi ranci i aboqueu-la al guisat. Comproveu si hi fa falta sal o pebre i rectifiqueu-ho. Deixeu-ho coure uns quants minuts més a foc lent.
# Llibre de cuina/Receptes/Olives negres
### Preparació

Poseu les olives negres durant vuit dies a sol i serena amb un grapat de sal, dins d'un esporgador. És millor que es gelin una mica. Encabat fiqueu-les en una tupina, amanides amb oli i vinagre.
# Llibre de cuina/Receptes/Onades de tramuntana farcides

L'onades de tramuntana farcides és una original variació d’albergínia farcida amb albergínia bonica farcida amb poma, carn picada i botifarra dolça.

## Ingredients

2 o 3 albergínies boniques 2 pomes de Girona 1/2 botifarra dolces 1 botifarra picant oli d'oliva de l'Empordà

### Beixamel

40g mantega 35g farina 1/2 l llet sal

### Presentació

formatge ratllat

## Estris

Calen els següents estirs: una paella, una cassola, ganivets, culleres, una batedora i màquina de tallar embotit.

## Preparació

Poseu 1/2 albergínia bonica al forn (180ºC, 20min.) extraieu-ne la polpa i xafeu-la. Peleu i talleu 1/2 poma de Girona a daus. Talleu l’albergínia bonica en làmines fines i fregiu-les a la paella amb una mica d'oli d'oliva de l'Empordà calent. Quan estiguin daurades dels dos costats, retireu-les del foc.

### Farcit

Barregeu la carn picada i la carn de la botifarra dolça en una paella o cassola a foc baix, afegiu-hi els daus de poma i finalment la polpa de l’albergínia. Prepareu la beixamel i barregeu-ne dues cullerades amb el farcit.

### Emplatar

Poseu una làmina d’albergínia horitzontal i una cullerada del farcit repartit per sobre. Repetiu el procés per a 5 làmines. Poseu el conjunt en vertical i acompanyeu amb beixamel i formatge per gratinar al forn.

## Referències

Cros, Ignasi; Texidor, Carme. «Concurs "Fem bullir l'olla 2015"». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2015.
# Llibre de cuina/Receptes/Ostres vives
### Ingredients

* 4 dotzenes d'ostres vives.
* 4 llimones.
* Gel triturat.

### Preparació

Rentar amb un raspall dur la part externa de les ostres, i després procedir a obrir-les amb l'estri especial o amb la punta d'un ganivet esmolat. Preparar quatre plats amb gel i posar a sobre cada dotzena d'ostres obertes (o només la carn de l'ostra juntament amb dos talls de llimona). Les ostres han de ser molt fresques.
# Llibre de cuina/Receptes/Niu de recuit amb poma i ceba

El niu de recuit amb poma i ceba és un postre amb productes típics de l'Empordà inspirat amb el típic niu de Palafrugell.

## Ingredients

* 2 Botifarres dolces.
* 2 Cebes de Figueres.
* 2 Pomes Golden de Girona.
* 2 Recuit de Fonteta.
* 200 ml Moscatell de l'Empordà.
* 20 g mantega.
* 40 g Sucre morè.
* 10 g Sucre blanc.
* Suc de 1/2 llimona.
* Sal.
* Oli

## Estris necessaris

Els estris necessaris són un corró, un sauté, una placa de forn, una espàtula, diverses culleres de cafè amb llet, una planxa de forn i paper sulfuritzat.

## Preparació

Fem un cruixent de botifarra dolça estirant-la amb un corró. El posem al forn a 100ºC durant aproximàdament 1 hora. Caramel·litzem la ceba de Figueres tallada a juliana amb el sucre morè i hi fem la reducció de vi dolç de l'Empordà. Posem la poma Golden de Girona prèviament pelada i tallada per la meitat amb el suc de llimona, la matenga, els sucres i el moscatell. Ho coem al forn a una temperatura de 170 ºC durant uns 15-20 minuts. I finalment agafem el recuit de Fonteta i amb dos culleres petites de cafè, fem dos o tres quenefes.
Emplatem segons la imatge.

## Referències

Gispert Solés, Albert. «Concurs "Fem bullir l'olla 2015"». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2015.
# Llibre de cuina/Receptes/Orada fregida
### Ingredients

* 1 orada d'un quilo, tallada a rodanxes.
* 1 tassa d'esmorzar plena de farina de moresc.
* Sal.
* 1/4 de litre d'oli fi.

### Preparació

Netejarem el peix, li posarem sal i l'enfarinarem. El fregirem en oli abundant fins que agafi un bonic color daurat. Servirem l'orada acabada de fregir i molt calenta.
# Guia Epsilon Linux/Firefox

El Mozilla Firefox és el navegador web lliure més conegut i utilitzat, tan al Linux com altres sistemes operatius. Per a executar-lo, el trobareu al llençador d'aplicacions que teniu a l'esquerra de la pantalla.
Com a curiositat, fa uns cinc anys, Firefox ja va arribar als mil milions de baixades. En cinc anys, des del firefox 1, només contant les baixades directes, sense tindre en compte les còpies de distribucions o amics.
Aquest presenta moltes característiques.
1. Multi-plataforma, trobareu versions tant per a GNU/Linux com per a Windows o MacOS.
2. Traduït a molts idiomes: castellà, català, basc, etc.
3. Bloqueig inteŀligent de finestres emergents amb publicitat.
4. Disseny més segur i inteŀligent que el d'altres navegadors.
5. Gestor de baixades.
6. Verificació ortogràfica. Si feu clic dret al damunt d'una paraula, en cas que li calgui correcció, obtindreu els suggeriments del corrector. Per triar l'idioma, heu de fer clic a llengües; si en voleu afegir-ne una, heu de fer clic a Afegeix diccionaris ... aleshores anireu al lloc web de Mozilla on tindreu molts idiomes disponibles que només amb un clic els podreu instaŀlar automàticament.
Aquí hi trobareu més informació:
http://ca.wikipedia.org/wiki/Mozilla_Firefox
La pestanya Adreces d'interès és molt útil. Per afegir-ne una, només cal prémer Adreces d'interès i Afegeix a les adreces d'interès. Per suprimir-ne o endreçar-les, heu d'anar a Adreces d'interès i Mostre totes les adreces d'interès. Des d'aquest mateix menú també podreu importar adreces o fer una còpia de seguretat amb la tecla Importació i còpia de seguretat.
Al menú Edita - Preferències es pot definir quina serà la pàgina d'inici unes quantes coses més. Amb F11 es pot visualitzar a pantalla complerta, hi ha la pestanya historial i moltes coses més.
Si les lletres són massa petites, al igual que molts programes, prement simultàneament les tecles "Ctrl" i "+" aconseguireu engrandir-les.
# Guia Epsilon Linux/GNU

GNU és un acrònim recursiu de l'anglès GNU's Not Unix (GNU no és Unix). Va ser iniciat per Richard Stallman amb l'objectiu de crear un sistema operatiu lliure: el sistema GNU. El 27 de setembre de 1983 es va anunciar públicament el projecte per primera vegada. A l'anunci general, van seguir diversos escrits de Richard Stallman, com el Manifest GNU, que van establir les seves motivacions per realitzar el projecte GNU, entre les quals destaca retornar a l'esperit de cooperació que hi havia als temps inicials a la comunitat d'usuaris d'ordinadors.
Stallman suggereix que GNU es pronunciï en anglès, com guh-noo (podem veure que el logo és un nyu) per evitar la confusió amb new (nou). UNIX és un sistema operatiu molt popular, perquè està basat amb una arquitectura que ha demostrat ser tècnicament estable. El sistema GNU va ser dissenyat per a ser completament compatible amb UNIX. El fet de ser compatible amb l'arquitectura UNIX implicà que GNU estigui compost de petites peces individuals de programari, moltes de les quals ja estaven disponibles, com el sistema d'edició de texts Tex i el sistema gràfic X Window, que van poder ser adaptats i reutilitzats; altres, en canvi es van haver de tornar a escriure.
Per assegurar que el programari de GNU fos sempre lliure perquè tots els usuaris el poguessin executar, copiar, modificar i distribuir, el projecte havia de ser llançat sota una llicència dissenyada per a garantir aquests drets i que evités les restriccions posteriors dels mateixos. La idea en anglès es coneix com a copyleft (en clara oposició al copyright), i està contingut a la llicència GPL.
# Guia Epsilon Linux/El Nucli Linux

Linux és el nucli del sistema operatiu GNU/LINUX. Fou desenvolupat inicialment per Linus Torvalds (http://ca.wikipedia.org/wiki/Linus_Torvalds), i distribuït amb la llicència GPL de GNU. Normalment, el nucli es distribueix amb el conjunt d'utilitats de GNU, entorns d'escriptori i altres aplicacions, formant un sistema operatiu complet.
Linus Torvalds, un estudiant d'Informàtica de la Universitat d'Hèlsinki (Finlàndia), en veure que no es podia ampliar les funcions del Minix, va decidir crear el seu propi sistema operatiu compatible amb Unix que, un dels seus professors, va anomenar Linux. (Linus+Unix=Linux)
Minix és un clon del sistema operatiu Unix distribuït junt amb el seu codi font i desenvolupat pel professor Andrew S. Tanenbaum el 1987. L'última versió de Minix és la 3.1.6. Des de l'any 2000 es distribueix gratuïtament sota llicència BSD. http://ca.wikipedia.org/wiki/Minix
Linus torvalds va desenvolupar Linux com a part del seu projecte de final de carrera, i va presentar-ne la primera versió el 17 de setembre de l'any 1991, quan tenia tan sols 21 anys. A partir d'aquell moment, nombrosos coŀlaboradors es van afegir al projecte. Milers de persones que volien executar Unix en els seus PC van veure a Linux la seva única alternativa, ja que a Minix li faltaven masses coses.
Linux va anar com l'anell al dit al projecte GNU, un projecte que pretenia de desenvolupar un sistema operatiu totalment lliure, a l'estil de Unix, i que tenia un bon joc d'aplicacions i utilitats, però li faltava un nucli. A aquest sistema operatiu se l'anomena GNU/Linux, tot i que per extensió, habitualment s'utilitza el nom Linux per designar també el sistema operatiu complet.
A mitjans dels anys noranta el Linux s'havia convertit ja en l'Unix més popular entre la gent que buscava alternatives al sistema Windows de Microsoft. Linux es continua desenvolupant per un gran nombre de programadors d'arreu del món, amb Linus Torvalds mantenint una certa direcció del projecte.
Actualment, la distribució Ubuntu de GNU/Linux és una de les més populars a tot el món i, gràcies al suport de Canonical i de la gent de caliu.cat i ubuntu.cat, segurament ho serà per molts anys. Al igual, derivatas d'Ubuntu, com ho són: Xubuntu, Linux Mint, Epsilon Linux i un llarg etc.; també són molt populars i s'utilitzen arreu del món.
# Guia Epsilon Linux/Escrivint amb la Consola

En informàtica, una Consola o el Terminal es refereix al dispositiu de maquinari utilitzat per introduir o mostrar dades d'un ordinador. Per extensió, també es pot entendre com a terminal la línia d'ordres que és el programari que habitualment s'associava a aquests terminals.
Una interfície de línia d'ordres (o CLI, per les seves inicials en anglès) és un mètode per a manipular amb instruccions escrites el programa que en feu ús. S'interactua amb la informació de la manera més simple possible, sense gràfiques, només amb el text cru. Les ordres s'escriuen com línies de text (d'aquí el nom), i, si els programes responen, generalment ho fan posant informació en les línies següents.
La Consola de l'Epsilon és una finestra que us permet executar amb Linux algunes accions sobre el sistema o bé iniciar algun programa. A la guia Epsilon, en ocasions us demanarem per escriure amb la Consola. Aleshores, el que haureu d'escriure estarà imprès amb el símbol del dòlar al davant tal com es mostra al següent exemple:
$ mv /home/desktop/report.doc /home/keir
El símbol del dòlar a l'inici de l'ordre no s'ha d'escriure. Tan sols és per a indicar que és l'inici d'una ordre per la Consola.
Al principi, l'ús de la Consola pot semblar difícil. Però de fet és molt simple, tan simple que només cal escriure una mica. Amb el temps, els que s'hi acostumen, ho acaben utilitzant més que l'entorn gràfic. Per la seva fiabilitat i facilitat d'ús.
La Consola també serveix d'eina de diagnòstic. Si un programa no s'inicia, podeu iniciar-lo amb la Consola i veure si respon cap error. Per fer un tast: obriu la Consola i executeu Firefox. Si ha anat bé, el normal és que tingueu el Firefox obert.
Per veure un error, per exemple, executeu poweroff, que és l'ordre per apagar l'ordinador. El correcte és que no s'apagui l'ordenador i la Consola us informi que només l'usuari root (administrador) pot fer-ho des la Consola. Com veieu, la Consola us dóna una informació que pot ser molt útil.
Per aprendre una mica més del ús de la Consola, podeu fer un cop d'ull aquí: http://ajuda.ubuntu.cat/9.10/basic-commands/ca/index.html
# Guia Epsilon Linux/Linus Torvalds

Linus Benedict Torvalds és un informàtic finlandès (de la minoria sueca), creador i actual mantenidor del nucli Linux.
En la seva època d'estudiant universitari a Hèlsinki, a finals del setembre del 1991, començà la creació del nucli (o kernel) d'un sistema operatiu, ja que no podia fer front al preu dels sistemes Unix de l'època. Originalment, Linus va anomenar el seu projecte Freex (referint-se a un sistema Unix lliure, mentre que en anglès es pronunciaria igual que freaks), però finalment el va publicar amb el nom de Linux (mesclant el seu nom Linus amb Unix). Linus va involucrar molta més gent a través d'un missatge electrònic que va enviar a una llista de notícies electròniques (news), que per aquella època era el màxim exponent d'Internet. Al cap de poc, la primera versió va ser millorada i ampliada per altres informàtics de tot el món, que van poder llegir el codi font de Linux i, per tant, millorar-lo. En l'actualitat viu a Silicon Valley i encara col·labora amb milers de persones de tot arreu, treballant per millorar i adequar als nous temps el nucli Linux, organitzant-se per correu electrònic. Linux, que és distribuït lliurement amb llicència GPL, ha estat incorporat com a part fonamental de moltes distribucions de programari com ho és Epsilon o Ubuntu.
Estem segurs que molts usuaris de distribucions basades amb Linux, estarem eternament agraïts pe la feina feta pel Sr. Torvalds.
# Guia Epsilon Linux/Configuració de la Xarxa
## Configuració de la Xarxa

Per a realitzar aquest tipus de configuracions, caldrà que tingueu certa informació sobre la vostra xarxa. Si disposeu de detecció automàtica (DHCP), o bé IP fixa, Gateway (normalment IP del Router), DNS, etc.
Abans de començar val la pena dir que, avui dia, amb la majoria de routters subministrats pels proveïdors de banda ampla, no cal fer res. Sovint és endollar i navegar.
Si heu de configurar les dades de xarxa feu el següent: Aneu al Centre de control - Connexions de xarxa, trieu el tipus de connexió i premeu "Configura".
O si ho preferiu, també s'hi pot accedir fent clic amb el botó dret del ratolí, a la icona de xarxa que trobareu al panell superior. Aleshores, al menú que es desplega, cal fer clic a Edita les connexions.
Seleccioneu la connexió (potser teniu més d'una targeta de xarxa) que voleu configurar i premeu Edita. Aneu a la pestanya paràmetres IPV4 i, on diu mètode, hi podreu posar els paràmetres de la connexió que us hagi subministrat el vostre proveïdor de banda ampla o, en el cas d'un ordinador en xarxa, segons ens indiqui l'administrador de la xarxa.
Si heu escollit el mètode manual per a introduir les dades de xarxa, també podreu, més avall, introduir les DNS que potser haureu d'omplir depenent de la configuració de la xarxa.
Un cop fet això, ja tindreu xarxa. Per si de cas, reinicieu el PC si no funciona el primer cop i inicieu el navegador per a comprovar que la xarxa funciona.
# Guia Epsilon Linux/Impressió
## Impressores

Instal·lació d'una impressora
Si voleu configurar la vostra impressora, heu d'anar al Centre de Control – Hardware - Impressió. Per a instaŀlar-la, caldrà fer clic a la icona + Afegeix.
És molt possible que el sistema ja hagi detectat la vostra impressora i hi aparegui llistada; en aquest cas, la trieu i premeu Endavant. Un cop finalitzat l'assistent, la vostra impressora apareixerà com a una icona al costat de la icona “impressora nova”. Si cliqueu amb el botó dret, podreu editar les seves propietats o veure la cua de treballs pendents d'impressió.
En cas que no hi aparegui al llistat de detectades, haureu d'indicar manualment al sistema el tipus d'impressora (local o xarxa) i després el fabricant i model. Un assistent molt semblant al d'altres sistemes operatius us guiarà per instal·lar-la. Normalment no caldrà posar cap CD, sovint el controlador és lliure i ja ve amb la distribució.
També es pot trobar ajuda en temes d'impressores a:
http://openprinting.org
http://www.openprinting.org/printers
Si heu d'instaŀlar una impressora en xarxa, podreu trobar informació útil en aquest enllaç del blog (Miquel Adroer i Llauradó):
http://miquel66.caliu.cat/2010/03/22/oce-tambe-imprimeix-amb-linux/
Compartir una impressora
Amb Mint és molt simple compartir una impressora en xarxa. No requereix l'edició manual d'arxius de configuració. S'assumeix que ja hi ha una impressora instaŀlada i funcionant a l'ordinador amb Epsilon que s'utilitzarà com a servidor d'impressió.
1r pas. Al servidor (on teniu la impressora connectada), obriu el gestor d'impressió. Centre de Control - Impressió.
2n pas. Feu clic a Servidor - Paràmetres/Configuració i marqueu la casella on diu: Publica les impressores compartides connectades a aquest sistema. Feu clic a D'acord.
Ara, a l'ordinador client (al qual voleu imprimir remotament),
1r pas. Obriu el gestor d'impressió. Centre de Control - Impressió.
2n pas. Feu clic a Servidor - Paràmetres/Configuració i marqueu l'opció: Mostra les impressores compartides per altres sistemes. Feu clic a D'acord.
Ara ja podeu obrir qualsevol document i provar d'imprimir. Si aneu a Fitxer - Imprimeix ha d'aparèixer la impressora compartida.